ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 687/851/25

Провадження № 22-ц/820/132/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Бірючинським Едуардом Олександровичем, на рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 14 жовтня 2025 року (суддя Борсук В.О.).

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У серпні 2025 року ТОВ «Кредит-Капітал» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначалось, що 17.10.2019 між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» укладено договір про споживчий кредит № 6662076, відповідно до умов якого відповідачці надано кошти у розмірі 6000 грн на умовах визначених кредитним договором, а позичальниця зобов`язувалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в терміни, що визначені договором.

Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі та надало відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами договору.

31.01.2020 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 46-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлися боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 6662076 від 17.10.2019.

Станом на дату подання позову заборгованість відповідачки перед позивачем становить 17820 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту 6000 грн; заборгованість за процентами 8100 грн; заборгованість за комісією 720 грн; заборгованість за штрафом 3000 грн.

Зважаючи на викладене, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вказану кредитну заборгованість.

Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 14 жовтня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 6662076 від 17.10.2019 в розмірі 17820,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» судові витрати у виді судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бірючинський Е.О., подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. При цьому, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що в обґрунтування позовних вимог щодо стягнення штрафу та комісії позивач не посилається на конкретний пункт кредитного договору, а лише обмежується простою констатацією факту наявності заборгованості зі сплати комісії та штрафу, як і не надано відповідний розрахунок заборгованості зі сплати комісії, штрафу та процентів.

Також, вказує на те, що графік розрахунків як і сам примірник кредитного договору № 6662076 від 17.10.2019 не підписані сторонами договору та не скріплені печаткою первинного кредитора ТОВ «Мілоан», а тому не можуть бути прийняті судом як належний та допустимий доказ.

Поміж того, відповідач зауважує, що стягнення комісії, пов`язаної з обслуговуванням безпосередньо цього кредиту, суперечать положенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Звертає увагу на те, що кредитним договором № 6662076 від 17.10.2019 не передбачено такий вид відповідальності позичальника, як штраф.

Посилається на неправомірність нарахування позичальником відсотків поза межами строку кредитування.

Вказує, що до змісту складової частини кредитного договору було закладено умови з виплати йому позичальником комісії, зокрема за надання кредиту, як за дії, вчинювані на власну користь ТОВ «Мілоан», що є нікчемними та не потребують визнання їх недійсними, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за комісією у розмірі 720 грн.

Вважає, що позовні вимоги ТОФ ФК «Кредит-Капітал» щодо стягнення з відповідачки ОСОБА_1 комісії, штрафу та процентів, є недоведеними належними та допустимими доказами та не підлягають задоволенню.

На думку скаржниці, ТОВ ФК «Кредит-Капітал» також не надало суду доказів переходу до нього права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором позики № 6662076 від 17.10.2019.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду відзив ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на апеляційну скаргу залишено без розгляду.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка належним чином договірні зобов`язання по поверненню кредитних коштів не виконала, в результаті чого виникла заборгованість за кредитним договором № 6662076 від 17.10.2019, право вимоги за яким, на підставі договору відступлення прав вимоги, перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з неї суми заборгованості у розмірі 17820 грн ґрунтуються на Законі.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись в повному обсязі з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.10.2019 між ТОВ «Міолан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 6662076.

Відповідно до умов договору, кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених договором, на строк 30 днів надати позичальнику грошові кошти у сумі 6000 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом, та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Термін повернення кредиту - 16.11.2019 (п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 договору).

Підпунктами 1.5.1. та 1.5.2. пункту 1.5. передбачена комісія за надання кредиту - 720 грн, яка нараховується за ставкою 12% від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом - 2700,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки - фіксована.

Стандартна (базова) процентна ставка за користуванням кредитом становить 1,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; тип процентної ставки - фіксована (п. 1.6 договору).

Згідно з п. 2.1 договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника.

Відповідно до п. 2.2.1 договору, позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом.

Із довідки ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію вбачається, що ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з якою укладено договір № 6662076 від 17.10.2019, ідентифікований ТОВ «Мілоан», одноразовим ідентифікатор: Z84499, дата відправки ідентифікатора позичальнику 17.10.2019.

Відповідно до платіжного доручення № 2260848 від 17.10.2019 ТОВ «Мілоан» перерахувало на платіжну картку відповідачки № НОМЕР_2 грошові кошти у розмірі 6000 грн. Зазначене підтверджується також випискою про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 , витребуваної судом з АТ КБ «Приватбанк».

Згідно з договором відступлення права вимоги № 46-МЛ від 31 січня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» кредитор передає, а новий кредитор приймає права вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до п. 1.2 договору, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитним договором.

Згідно з витягом з реєстру боржників від 31.01.2020, ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло право вимоги на заборгованість за кредитним договором №6662076 від 17.10.2019 в загальній сумі 17820 грн, з яких: прострочена заборгованості за сумою кредиту - 6000 грн, прострочена заборгованості за відсотками - 8100 грн, прострочена заборгованості за комісіями - 720 грн, заборгованість за штрафом - 3000 грн. Факт прийняття реєстру боржників кредитора від 31.01.2020 ( кількість боржників - 2562, загальна сума заборгованості - 37019633,93 грн) підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників від 31.01.2020 та платіжним дорученням № 17508 від 31.01.2020, відповідно до якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатило ТОВ «Мілоан» компенсацію за придбання (відступлення) прав вимоги у сумі 1739844,13.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18)

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі.

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: 1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; 2) розірванні договору в судовому порядку; 3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; 4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; 5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким позичальниця ознайомилася перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту.

За умовами п. 1.3., 1.4 кредитного договору № 6662076 від 17.10.2019 сторони погодили строк кредитування 30 днів з 17.10.2019 з терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 16.11.2019.

Відповідно до пункту 1.5.2 проценти за користування кредитом складають 2700 грн, які нараховуються за ставкою 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Пунктом 1.6 договору передбачено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «ФК «Кредит Капітал» просило стягнути нараховані проценти за період з 17.10.2019 по 15.01.2020.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) викладено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Пунктом 2.3.1. кредитного договору передбачено пролонгацію, відповідно до якого позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) за посиланням https://miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка сплатила комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.

Колегія суддів встановивши, що в матеріалах справи відсутні докази пролонгації кредитного договору № 6662076 від 17.10.2019 відповідно до умов кредитного договору, приходить до висновку про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами лише в межах строку кредитування (з 17.10.2019 по 16.11.2019).

Стягнення з відповідачки на користь позивача процентів за користування грошима за період після визначеного сторонами договору строку кредитування до дня закінчення строку користування кредитними коштами не ґрунтуються на нормах матеріального права. І з цього приводу є підставними доводи апеляційної скарги.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц(провадження14-360цс19).

Щодо вимог про стягнення комісії за надання кредиту, колегія суддів зазначає наступне.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.

За змістом кредитного договору № 6662076 від 17.10.2019, сторони погодили комісію за надання кредиту - 720 грн, яка нараховується за ставкою 12% від суми кредиту одноразово. (пп. 1.5.1.)

З огляду на викладене судом першої інстанції правомірно стягнуто з ОСОБА_1 720 грн заборгованості по комісії. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині.

Водночас, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за штрафом у розмірі 3000 грн задоволенню не підлягають з огляду на те, що нарахування такого штрафу не передбачено умовами договору.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивачем не доведено набуття права вимоги за кредитним договором, оскільки спростовуються дослідженими судом матеріалами справи. Наявні у справі договори про відступлення права вимоги є укладеними, набрали чинності, їх не визнано недійсними, вони не є нікчемними. Відповідно до акту, витягу з реєстру, які є належними та допустимими доказами, до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 6662076 від 17.10.2019.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення відповідного договору.

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад в частині кредитора.

Отже, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Отже, з відповідачки слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 6662076 від 17.10.2019 у розмірі 6000 грн заборгованість за тілом кредиту, заборгованість по несплачених відсотках за період з 17.10.2019 по 16.11.2019 - 2700 грн, заборгованість за комісією - 720 грн, а всього 9420 грн.

У зв`язку з чим рішення суду першої інстанції щодо остаточної загальної суми, яка стягнута з відповідачки на користь позивача, підлягає зміні та зменшенню до 9420 грн.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 13 ст. 141 ЦКП України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 1280,48 грн судового збору, сплаченого при подачі позову до суду першої інстанції та витрати на правничу допомогу - 4228,8 грн, понесені позивачем в суді першої інстанції. А тому, рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про розподіл судових витрат підлягає зміні.

В свою чергу, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1712,88 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 через свого представника Бірючинського Е.О. просила стягнути з позивача витрати на правничу допомогу понесені відповідачкою в апеляційній інстанції у розмірі 10000 грн.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга подана представником відповідачки Бірючинським Е.О. через систему «Електронний суд» 11.11.2025 доставлено до електронного кабінету позивача. 11.11.2025 о 18:44, що підтверджується квитанцією № 5036687 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету.

З врахуванням залишення відзиву без розгляду, заперечення від позивача щодо стягнення заявлених у апеляційній скарзі витрат на правничу допомогу понесених в апеляційній інстанції не надходили.

Колегія суддів вважає, що заявлені в апеляційній скарзі витрати на правничу допомогу підлягають задоволенню в розмірі пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

На підставі ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За нормами частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України також визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд констатує, що при подачі апеляційної скарги відповідачка зазначала, що витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в апеляційній інстанції становлять 10000 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до апеляційної скарги відповідачка надала договір-доручення про надання правничої допомоги від 05.11.2025, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Бірючинським Е.О., додаток № 1 до договору від 11.11.2025, акт наданих послуг від 11 листопада 2025 року, рахунок-фактуру № 20 від 11.11.2025, довідку № 20/11 від 11.11.2025 про отримання адвокатом гонорару у розмірі 10000 грн, ордер серії АХ № 1303294 на представництво інтересів позивача.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

З огляду на наведене та враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню (47,14%), а рішення суду першої інстанції зміні; беручи до уваги відсутність заперечень позивача щодо заявлення представником ОСОБА_1 адвокатом Бірючинським Е.О. в апеляційній скарзі витрат на правову (правничу) допомогу, колегія суддів вважає, що надані представником ОСОБА_1 адвокатом Бірючинським Е.О. докази про понесення витрат на правничу допомогу на стадії апеляційного провадження в розмірі 10000 грн є достатніми, допустимими і достовірними, а витрати на оплату послуг адвоката - доведеними і співмірними із складністю справи, обсягом виконаних робіт (наданих послуг) і часом, витраченим на виконання цих робіт (послуг), в зв`язку з чим заява про відшкодування таких витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню пропорційно розміру задоволених вимог апеляційної скарги та з позивача на користь відповідачки підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу понесених на стадії апеляційного провадження в розмірі 4714 грн (47,14%)

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Бірючинським Едуардом Олександровичем,задовольнити частково.

Рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 14 жовтня 2025 року змінити, зменшивши розмір заборгованості за договором про споживчий кредит № 6662076 від 17.10.2019, яка стягнута з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», до 9420 грн, судового збору - до 1280,48 грн та витрат на правничу допомогу - до 4228,8 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1712,88 грн, а також 4714 грн витрат на професійну правничу допомогу понесених в суді апеляційної інстанції

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 08 січня 2026 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай