Справа № 509/3817/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року с-ще Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участю секретаря судового засідання: Пронози І.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу № 509/3817/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

14.07.2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з цим позовом до ОСОБА_1 , зазначаючи, що 14.10.2024 року між останньою та ТОВ «Споживчий центр» був укладений кредитний договір № 14.10.2024-100002511 шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до його умов ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачеві кредит у розмірі 10000,00 грн., строком на 98 днів. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором станом на дату подання позовної заяви утворилась заборгованість у загальному розмірі 24700,00 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 10000,00 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 7700,00 грн., комісією у розмірі 500,00 грн., додаткової комісії у розмірі 1500,00 грн. та неустойки у розмірі 5000,00 грн.

Враховуючи викладене, ТОВ «Споживчий центр» просить стягнути з ОСОБА_1 зазначену суму заборгованості за кредитом.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.07.2025 року провадження по справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, що передбачено ст.ст.274-279 ЦПК України, оскільки дана справа підпадає під ознаки малозначної справи.

27.08.2025 року відповідачка ОСОБА_1 , звернулась до суду з заявою про поновлення строку на подання відзиву, в якій зазначила, щоє військовослужбовцем, призваним 18.04.2025 на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022. З 18.04.2025 зарахована до особового складу військової частини НОМЕР_1 , проходить військову службу за місцем дислокації військової частини - у АДРЕСА_1 .

Через необізнаність про відкриття судового провадження та щоденним перебуванням на військовій службі, вона не мала змоги отримати вчасно копію позовної заяви Позивача. Як наслідок, була позбавлена можливості своєчасно подати відзив на позов. Розгляд цієї справи має велике значення для неї, оскільки вона заінтересована у погашенні кредитних зобов`язань без додаткових витрат, пов`язаних з примусовим виконанням рішення.

Відповідачка є військовослужбовцем, проходить військову службу за місцем дислокації військової частини у АДРЕСА_1 та перебувє у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим 20 серпня 2019 року Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Чоловік - ОСОБА_2 також є військовослужбовцем має статус «учасник бойових дій».

ОСОБА_1 є військовослужбовцем, та на неї розповсюджуються пільгові умови щодо погашення кредитних зобов`язань на підставі гарантій, закріплених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Також, 27.08.2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з відзивом на позовну заяву, в якому зазначила, що з позовом погоджується частково. Зокрема, не заперечує щодо сплати основної суми боргу (тіла кредиту). Про цей факт вона повідомляла Позивача, але представник останнього відмовилась застосувати пільгові умови, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідачка посилається на заяву від 07.08.2025, яка засвідчена власним підписом (сканована копія) щодо звільнення від сплати процентів, неустойки, комісії, штрафів, пені за кредитними зобов`язаннями, надіслана Позивачу 10.08.2025 з додатками (документами, що надають мені право на пільгові умови повернення кредиту) електронною поштою, на адресу залишена без розгляду, з мотивуванням - «необхідно заяву підписати електронним цифровим підписом». Але, підписання звернення громадян електронним цифровим підписом (ЕЦП) не є обов`язковим, електронне звернення має містити підпис заявника у вигляді його відсканованої чи фотографованої копії. Такі дії Позивача є порушенням Закону України «Про звернення громадян», який не передбачає обов`язкового використання ЕЦП для електронних звернень. Навіть без ЕЦП, звернення, оформлене належним чином (з підписом та контактною інформацією), підлягає обов`язковому прийняттю та розгляду.

Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Таким чином, у період виконання умов кредитного договору, а також станом на теперішній час, відповідачка має статус дружини військовослужбовця Збройних Сил України, з 18.04.2025 по теперішній час, має статус військовослужбовця Збройних Сил України. Таким чином, на неї поширюються пільги, передбачені пунктом 15статті 14 Закону № 2011-XII, тобто Позивач не може застосовувати до відповідача відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також у неї відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом, чого Позивач, з надуманих підстав, не захотів приймати та застосувати задля запобігання вирішення спору в судовому провадженні. Слід зазначити - норми, які звільняють військовослужбовців, їх дружин (чоловіків) від нарахування процентів, штрафів та пені на час проходження військової служби, розповсюджуються не лише на банки, а й на небанківські фінансові установи.

01.09.2025 року представник позивача Ларіонов К.О. надав суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що надані відповідачем документи про проходження військової служби не надають відповідачу права на пільгу, передбаченої ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки відповідач не перебувала на військовій службі під час дії договору. Також, відповідач не підтвердила свій статус дружини військовослужбовця на даний час та на час дії кредитного договору, адже не було надано довідки про проходження військової служби, військового квитка тощо за період дії кредитного договору. В зв`язку з цим, просить позовні вимоги задовольнити.

ОСОБА_1 , 01.09.2025 року звернулась до суду із запереченням на відзив позивача, в яких просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів, комісії, додаткової комісії, неустойки, штрафів, пені тощо. Зменшити обсяг заборгованості на суми нарахованих позивачем платежів на погашення процентів, комісії, додаткової комісії, неустойки, штрафів, пені тощо. При ухваленні рішення застосувати вимоги п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, згідно з якими у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Представник позивача ТОВ «Споживчий центр», Пархоменко М.А., 19.09.2025 року звернулася до суду з заявою про зменшення/збільшення розміру позовних вимог. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Враховуючи цю норму Позивач змінює розмір позовних вимог із 24 700,00 грн. до 12 000,00 грн. (тіло кредиту 10 000,00 грн. та комісія 2000,00 грн.)

Ухвалою суду від 25.09.2025 року прийнято заяву представника позивача Пархоменко М.А. про зменшення позовних вимог в цивільній справі № 509/3817/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідачка ОСОБА_1 , 20.10.2025 року подала суду заяву про закриття провадження у справі, у зв`язку з перерахуванням коштів у розмірі 10000,00 грн. (тіло кредиту) на рахунок позивача, що підтверджується копією платіжної інструкції № В465-Е80К-5Т1К-К63Н від 14.10.2025 року.

19.11.2025 року представник позивача надав суду додаткові пояснення по справі, та просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 14.10.2024-100002511 від 14.10.2024 у розмірі 2000,00 грн., зазначивши, що 14.10.2025 року відповідачем було сплачено лише 10000,00 грн. з основної суми боргу.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу у його відсутність.

Виконання обов`язків військової служби у м. Краматорську Донецької області, унеможливлюють явку відповідача в судове засідання, у зв`язку з цим нею була подана заява про розгляд справи за її відсутності та закриття провадження у справі, за відсутністю предмета спору.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14.10.2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр» був укладений кредитний договір № 14.10.2024-100002511 шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до його умов ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачеві кредит у розмірі 10000,00 грн.

ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 10000,00 грн. отримала, про що свідчить долучена до матеріалів справи копія довідки від 07.07.2025 року про перерахування коштів на номер картки НОМЕР_3 .

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, 19.09.2025 року позивачем було змінено розмір позовних вимог із 24700,00 грн. до 12000,00 грн. (тіло кредиту 10000,00 грн., та комісія 2000,00 грн.)

Відповідно до копії платіжного доручення № В465-Е80К-5Т1К-К63Н від 14.10.2025 року, відповідачем на рахунок позивача було перераховано грошові кошти в рахунок сплати боргу у розмірі 10000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги частково сплачену суму боргу, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на розгляд справи, становить 2000,00 грн. - заборгованість за комісією.

Частиною першою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Згідно ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо за договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що позов ТОВ "Споживчий центр" про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача залишок заборгованості за кредитним договором в розмірі 2000,00 грн. та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Керуючись статтями 3, 12, 81, 141, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 (останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-а, , МФО 305299, р/р НОМЕР_5 ) заборгованість за Кредитним договором № 14.10.2024-100002511 від 14.10.2024 у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 (останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-а, , МФО 305299, р/р НОМЕР_5 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Є. М. Панасенко