П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2026 року м. Київ

Справа № 378/714/25

Провадження: № 22-ц/824/2296/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Павленка Дмитра Олександровича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»

на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 31 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Скороход Т. Н.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У червні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) № 09.08.2023-100003003 від 09.08.2023 року, відповідно до умов якого, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 7 000 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 09.08.2023 року, строком на 70 днів, а відповідач зобов`язявся повернути наданий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом. Відтак позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує. За таких обставин, ТОВ «Споживчий центр» просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором (оферти) № 09.08.2023-100003003 від 09.08.2023 року, яка станом на дату подачі позову складає 14 419,99 грн, з яких: 7 000 грн - заборгованість по тілу кредиту, 6 369,99 грн - заборгованість по процентам, 1 050 грн - заборгованість по комісії.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 31 липня 2025 року в задоволенні позову ТОВ «Споживчий центр» відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, Павленко Д. О. в інтересах ТОВ «Споживчий центр» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про недоведеність виконання позивачем умов кредитного договору щодо видачі кредитних коштів. Факт переказу підтверджується квитанцією № , яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги» та належним доказом перерахування коштів на картковий рахунок відповідача, зазначений ним у заявці.

Позивач зазначив, що як фінансова установа, яка надає кредити без відкриття рахунку, він не має можливості надавати первинні банківські документи, а тому поданий розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом її розміру. Натомість суд першої інстанції безпідставно визнав довідку-розрахунок неналежним доказом, не здійснивши перевірки її відповідності умовам договору та строкам кредитування.

Також помилковими є висновки суду щодо необхідності зазначення повного номера електронного платіжного засобу відповідача, оскільки відповідно до постанов НБУ № 705, № 113 та № 164 суб`єкти господарювання не мають права зберігати чи відтворювати повний номер платіжної картки. Позивач вказує лише дозволені законом реквізити, тоді як повний номер картки міститься виключно в банку-емітенті та подавався відповідачем під час оформлення заявки.

Крім того, комісія, передбачена п. 9 договору, є складовою загальних витрат споживача відповідно до ст. 1, 8 Закону України «Про споживче кредитування». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 роз`яснила, що така комісія не є нікчемною і може бути визнана недійсною лише у разі її оспорення. Оскільки відповідач умов договору не оскаржував, підстави для відмови у стягненні комісії відсутні.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 05 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

За правилом ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України та ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено пропозицію про укладення кредитного договору (оферта) від 09.08.2023 року (а.с. 18 зворот -23).

Відповідно до заявки та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) (а.с. 22-23) позичальнику надається кредит на наступних умовах: сума кредиту: 7 000 грн; строк, на який надається кредит - 70 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту - 17.10.2023 року; період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту - «черговий період».

Відповідно до п. 7 відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) даного кредитного договору процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,3 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.

Комісія пов`язана з наданням кредиту 15 % від суми кредиту та дорівнює 1 050 грн розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту (п. 9 відповіді).

Відповідно до п. 4.1 договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача НОМЕР_4.

Вказані пропозиція про укладення кредитного договору (оферти) (а.с. 18 зворот -21), заявка та відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) (а.с. 22-23), таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (а.с. 24), підписані одноразовим ідентифікатором Р554 шляхом введення коду з смс-повідомлення, яке було відправлено на фінансовий телефон: .

Паспорт споживчого кредиту підписано одноразовим ідентифікатором Р554 (а.с. 24 зворот - 26).

Платником «Швидкий кредит» sgroshi.com.ua на номер платіжного інструменту отримувача № 414949*61 було перераховано 7 000 грн за договором № 09.08.2023-100003003 (а.с. 16).

Позивачем при зверненні до суду до позовної заяви було додано довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором № 09.08.2023-100003003 від 09.08.2023 року, яка складає: 7 000 грн - основного боргу; 6 369,99 грн - проценти; 1 050 грн - комісія, а всього 14 419,99 грн (а.с. 11).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи підтверджено укладення між сторонами кредитного договору, проте відсутні належні докази, які підтверджують виконання ТОВ «Споживчий центр» умов кредитного договору № 09.08.2023-100003003 від 09.08.2023 року щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника шляхом використання зазначених ним реквізитів електронного платіжного засобу, а судом такі обставини не встановлено.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Згідно із ч. 6 ст. 11 вищезазначеного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі № 234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як убачається з матеріалв справи, 09.08.2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 09.08.2023-100003003 шляхом обміну електронними повідомленнями, а саме - прийняття позичальником пропозиції кредитора про укладення кредитного договору (оферти).

Для підписання і укладення кредитного договору був введений код з смс-повідомлення, яке було направлено на номер телефону відповідача НОМЕР_1 . Вказаний договір підписаний одноразовим ідентифікатором Р554.

Електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови:

- пропозиція про укладення кредитного договору (оферта);

- заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем;

- відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитодавця, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті

Відповідно до п. 3.1. договору, за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію.

Пунктом 3.2. договору визначено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Пункт 3.3. договору визначає, що кредитодавець надає позичальнику кредит на наступних умовах.

Згідно з п.п. 3.3.1.-3.3.7. договору дата надання/видачі кредиту, сума кредиту, тип кредиту, строк на який надається кредит, дата повернення (виплати) кредиту, проценти за користування кредитом (проценти), графік платежів встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору.

У п. 4.1. договору сторони погодили, що кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача НОМЕР_4.

Пунктом 4.4. договору визначено, що сторони встановлюють, що проценти нараховуються з дня надання коштів позичальнику включно дл дати їх фактичного повернення. У разі дострокового повного повернення кредиту позичальник у день цього повернення сплачує проценти за період фактичного користування кредитом. У разі дострокового часткового повернення кредиту у день повернення позичальник сплачує проценти за період фактичного користування всією сумою кредиту, а на залишок суми кредиту нараховуються проценти у загальному порядку, передбаченому договором. При достроковому погашенні кредиту комісія, пов`язана з наданням кредиту (або її несплачена частина) повинна бути сплачена позичальником у день дострокового погашення кредиту.

Відповідно до заявки від 09.08.2023 року, сума кредиту 7 000 грн, строк, на який надається кредит, 70 днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту - 17.10.2023 року, процентна ставка «фіксована незмінна процентна ставка», яка становить 1,3 % та комісія, пов`язана з наданням кредиту, 15 % від суми кредиту та дорівнює 1 050 грн.

Отже, підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов`язання.

На підтвердження виконання кредитором своїх зобов`язань за вказаним договором позивач надав квитанцію Liqpay, в якій зазначено, що 09.08.2023 року о 18:29 було проведено транзакцію на суму 7 000 грн з призначенням платежу: видача за договором № 09.08.2023-100003003, де платником зазначено - Швидкий кредит, а отримувачем - картковий рахунок № НОМЕР_2 (а.с. 16).

Колегія суддів вважає, що вказані докази є належними та достатніми для висновку про виконання кредитором ТОВ «Споживчий центр» свого обов`язку за кредитним договором № 09.08.2023-100003003.

На підтвердження розміру заборгованості позивач подав до суду довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором, відповідно до відомостей якого заборгованість відповідача за кредитним договором складає 14 419,99 грн, з яких: 7 000 грн - основний борг; 6 369,99 грн - проценти; 1 050 грн - комісія (а.с. 11).

Колегія суддів звертає увагу на те, що ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема, надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі.

Висновок суду першої інстанції про те, що квитанція Liqpay про видачу коштів від 09.08.2023 року у розмірі 7 000 грн на платіжну картку № НОМЕР_2 , не є належним доказом здійснення фінансової операції, оскільки не містить даних про власника банківської картки, на яку перераховано кошти, а також повного номера такої картки, є помилковим.

У вказаній квитанції Liqpay від 09.08.2023 року деякі символи (цифри), які є складовими номеру картки, замінені на знак «*» з метою дотримання банківської таємниці.

Крім того, у п. 4.1. договору сторони погодили спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача НОМЕР_4. Водночас відповідач не спростував, що картка з такими символами йому не належить, та не надав виписку зі свого банківського рахунку.

Ураховуючи умови надання кредитних коштів, колегія суддів зазначає, що саме відповідач має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і він мав можливість представити суду виписку з свого рахунку на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору у відповідну дату, чого відповідач не зробив.

Доказів того, що на картку НОМЕР_4 не було перераховано суму у розмірі 7 000 грн матеріали справи не містять.

Отже, суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновкупро відмову у задоволенні позову.

Відповідачем факту заборгованості та її розміру не спростовано, зустрічних контррозрахунків не надано, відтак колегія суддів доходить висновку про необхідність стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача на користь позивача.

З огляду на викладене, враховуючи, що ОСОБА_1 порушив умови укладеного кредитного договору, у встановленому порядку та строки не погашав заборгованість, апеляційний суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 09.08.2023-100003003 від 09.08.2023 року в розмірі 14 419,99 грн, з яких: 7 000 грн - заборгованість по тілу кредиту, 6 369,99 грн - заборгованість по процентам, 1 050 грн - заборгованість по комісії.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції невірно встановлені фактичні обставини у справі, висновки суду не відповідають наданим сторонами доказам, судом неправильно застосовано норми матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції у відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню.

За таких підстав, апеляційна скарга Павленка Д. О. в інтересах ТОВ «Споживчий центр» підлягає задоволенню, а рішення Ставищенського районного суду Київської області від 31 липня 2025 року скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, а саме про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № 09.08.2023-100003003 від 09.08.2023 року в розмірі 14 419,99 грн на користь ТОВ «Споживчий центр».

Згідно з вимогами п. п. в) п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як убачається із матеріалів справи, за подання до суду позовної заяви товариство сплатило судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, за подання апеляційної скарги - 3 633,60 грн.

Отже, загальний розмір судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача, становить 6 056 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Павленка Дмитра Олександровича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задовольнити.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 31 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (, адреса: м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А) заборгованість за кредитним договором № 09.08.2023-100003003 від 09.08.2023 року в розмірі 14 419 (чотирнадцять тисяч чотириста дев`ятнадцять) грн 99 коп, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура