Ухвала

08 січня 2026 року

м. Київ

справа № 953/11526/23

провадження № 61-320ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Лук`янчиком Олегом Миколайовичем, на рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 березня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року (повний текст судового рішення складено 05 грудня 2025 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до обласного комунального підприємства Харківської обласної ради «Знахідка» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернуласяз позовною заявою до Обласного комунального підприємства Харківської обласної ради «Знахідка» про стягнення заборгованості по заробітній платі, в якому просила стягнути з відповідача за період з травня 2022 по 09 грудня 2022 року: заборгованість з заробітної плати - 85 323,84 грн; компенсацію при звільненні за невикористану відпустку - 50 658,90 грн; компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату - 5 249,05 грн; середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати - 73 254,97 грн, а також зобов`язати відповідача сплатити за звільненого працівника за період з 01 січня 2022 року по 09 грудня 2022 року ЄСВ - 56 380,84 грн, військовий збір - 5 209,15 грн, СПФО - 62 509,76 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28 березня 2024 року: позов ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з Обласного комунального підприємства Харківської обласної ради «Знахідка» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 81 398,68 грн, компенсацію при звільненні за невикористану відпустку в сумі 64 460,78 грн, середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 81 398,68 грн, з утриманням відповідних податків та інших обов`язкових платежів; в іншій частині позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2024 року, стягнуто з Обласного комунального підприємства Харківської обласної ради «Знахідка» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року, з урахуванням ухвали Харківського апеляційного суду від 05 грудня 2025 року про виправлення опискита ухвали Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2025 року про виправлення описки: апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення; апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства Харківської обласної ради «Знахідка» задоволено частково; рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 березня 2024 року змінено, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з Обласного комунального підприємства Харківської обласної ради «Знахідка» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 25 333,32 грн, компенсацію при звільненні за невикористану відпустку в сумі 8509,32 грн, середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати у розмірі 30 000 грн; в іншій частині позову ОСОБА_1 відмовлено; апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства Харківської обласної ради «Знахідка» задоволено частково; додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2024 року - скасовано; заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу залишено без розгляду; здійснено перерозподіл судових витрат; компенсовано обласному комунальному підприємству Харківської обласної ради «Знахідка» за рахунок держави судовий збір в сумі 3 357,94 грн.

07 січня 2025 року ОСОБА_1 через Електронний суд подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана адвокатом Лук`янчиком Олегом Миколайовичем, на рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 березня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року (повний текст судового рішення складено 05 грудня 2025 року).

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Таким чином, ціна позову у цій справі становить 338 586,51 грн і не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У касаційній скарзі вказується, що судове рішення підлягає касаційному оскарженню, оскільки справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу. Судом було неправильно застосовано положення частини другої статті 233 КЗпП щодо визначення моменту початку перебігу тримісячного строку звернення до суду, внаслідок чого суд частково відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заробітної плати. Таким чином, порушено не тільки конституційні права Позивачки, а й, зважаючи на відтворювальну функцію заробітної плати, тривалий період вона була позбавлена можливості належним чином відновлювати своє здоров`я. Проте особа, яка подала касаційну скаргу, не обґрунтовує в чому проявляється виняткове значення для неї цієї справи. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що справа має виняткове значення для позивача.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що ВерховнийСуд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалені у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Лук`янчиком Олегом Миколайовичем, на рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 березня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року (повний текст судового рішення складено 05 грудня 2025 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства Харківської обласної ради «Знахідка» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков