ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3287/26 Справа № 210/4319/25 Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р. Є. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
УХВАЛА

Іменем України

27 січня 2026 року м. Кривий Ріг

Справа № 210/4319/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідачі - Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, клопотання відповідача Міністерства оборони України про зупинення провадження у цивільній справі за апеляційною скаргою відповідача Міністерства оборони України на рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 24 листопада 2025 року, яке ухвалено суддею Скотарем Р.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 27 листопада 2025 року, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про встановлення факту перебування на утриманні загиблого батька.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є донькою ОСОБА_2 . До складу сім`ї ОСОБА_3 входить і донька ОСОБА_1 та, відповідно, онука ОСОБА_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інші члени сім`ї відсутні. Батьки ОСОБА_2 померли, з дружиною матір`ю позивачки, ОСОБА_2 розлучився, нової сім`ї не створював. Відносно ОСОБА_4 зазначила, що дівчинка є дитиною з інвалідністю, за характеристикою Криворізької гімназії №65 Криворізької міської ради перебуває на обліку дітей пільгових категорій, як дитина з особливими потребами. Позивачка та її малоління донька проживали однією родиною з ОСОБА_2 та перебували на його утриманні.

На початку березня 2023 року на ім`я ОСОБА_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшло сповіщення №216/23 від 08.03.2023 року в якому останню сповістили про те, що її батько, молодший сержант ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , призваний ІНФОРМАЦІЯ_5 , командир стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 , був вірний присязі у бою за нашу Батьківщину, згідно лікарського свідоцтва про смерть №41 від 06.03.2023 року загинув під час участі в бойових діях по забезпечення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі збройної агресії російської федерації, в н.п. Красна Гора Донецької області

До початку повномасштабного вторгнення рф в Україну ОСОБА_2 безпосередньо сам піклувався про доньку та онуку, дбав про сімейний побут, надавав готівкові кошти для забезпечення родини всіма необхідними речами, а з моменту призову на військову службу за мобілізацією в особливий період, ОСОБА_2 надавав ОСОБА_1 постійну грошову допомогу шляхом надання доступу до його банківської картки та переведенням на банківську картку позивачки грошових коштів.

Так, у період з 01.03.2022 року по 30.12.2022 року сума перерахувань склала 250879,41 грн., а саме: з 01.03.2022 по 31.03.2022 1317,21 грн; з 01.04.2022 по 30.04.2022 7 697,83 грн; з 01.05.2022 по 31.05.2022 10 000,00 грн; з 01.06.2022 по 30.06.2022 29984,99 грн; з 01.07.2022 по 30.07.2022 8000,00 грн; з 01.08.2022 по 31.08.2022 18000,00 грн; з 01.09.2022 по 30.09.2022 62451,69 грн; з 01.10.2022 по 31.10.2022 19500,00 грн; з 01.11.2022 по 30.11.2022 80262,06 грн; з 01.12.2022 по 31.12.2023 13665,63 грн. Таким чином, фінансова допомога мала постійний характер, вона не була одноразовою, а надавалась постійно. Крім того, варто врахувати мізерні доходи ОСОБА_1 за місцем роботи в ПАТ «Барвінок». Так, у 2018 році дохід склав 18800,48 грн, у 2019 році 51 678,71 грн, у 2020 році 58 230,68 грн, у 2021 році 73 674,55 грн, у 2022 році 65 683,16 грн. Позивач є матір`ю одиначкою, мала на утриманні дитину з інвалідністю, а тому хоча мала дохід, основним джерелом доходу який забезпечував виживання матері та дитини були грошові кошти, що постійно надавались її батьком ОСОБА_2 .

За результатом розгляду поданих ОСОБА_5 документів, юридичною групою військової частини НОМЕР_2 Рапортом до Командира військової частини НОМЕР_2 , помічника командира з ФЕР-ФЕНС було повідомлено, що відповідно до повного Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №6 від 10.01.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є повнолітньою особою та її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . Окрім права отримання грошового забезпечення за загиблого військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 , як член сім`ї загиблого, позивачка має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за №168 від 28.02.2022 року, але для цього необхідно встановити факт перебування на утриманні загиблого військовослужбовця.

Враховуючи викладене, просила суд встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на утриманні у покійного батька ОСОБА_2 , який помер приблизно ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Ухвалою Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 05 серпня 2025 року замінено відповідача у справі, а саме ІНФОРМАЦІЯ_8 на Військову частину НОМЕР_1 . Витребувано від Криворізького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) витяг з Державного реєстру актів цивільного стану про смерть ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с.85).

Рішенням Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 24 листопада 2025 року позов задоволено.

Встановлено факт, перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на утриманні загиблого батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на дату його загибелі ІНФОРМАЦІЯ_7 .

В апеляційній скарзі відповідач Міністерство оборони України просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом всіх обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 є повнолітньою, працездатною особою, яка на момент смерті батька та по сьогоднішній час перебуває у шлюбі з ОСОБА_8 . Відповідно до ч. 1 ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 75 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. 2 ст. 75 Сімейного кодексу України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Отже, із врахуванням наявних у матеріалах справи доказів відсутні підстави для висновку, що матеріальна допомога загиблого була постійним і основним джерелом засобів до існування ОСОБА_1 та судом не враховано обов`язок чоловіка утримувати свою дружину.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідачем Міністерством оборони України надано до суду клопотання про зупинення провадження по справі № 210/4319/25 за апеляційною скаргою відповідача Міністерства оборони України на рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 24 листопада 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про встановлення факту перебування на утриманні загиблого батька до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 308/17634/23 (провадження № 14-40цс25), яке мотивоване тим, що правовідносини, з приводу яких виник спір у цій справі, є подібними до правовідносин, які є предметом розгляду в справі № 308/17634/23.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання відповідача Міністерства оборони України є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а апеляційне провадження у справі необхідно зупинити, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 381 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України передбачено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

05 березня 2025 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду справу № 308/17634/23 (провадження № 61-4575св24) за заявою ОСОБА_9 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_10 , заінтересована особа ? ІНФОРМАЦІЯ_10 , про встановлення факту перебування особи на утриманні, за касаційною скаргою ОСОБА_9 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_10 , на постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 березня 2024 року, передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, передбачених частиною четвертою статті 403 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Зазначена ухвала мотивована необхідністю відступу від постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21, провадження № 11-150апп23, у якій висновано, що подібні справи розглядаються в цивільному судочинстві.

23 квітня 2025 року ухвалою Великої Палати Верховного Суду справу № 308/17634/23 прийнято до провадження та призначено до розгляду (провадження № 14-40цс25).

Касаційний суд вказав, що вважає за необхідне відступити від наведеного загального висновку щодо застосування відповідних норм права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23), та зазначити, що:

«Ключовим питанням при вирішенні того, чи перебувала особа на утриманні загиблого (померлого) військовослужбовця, є те, чи має така особа саме як член його сім`ї право на пенсію у разі втрати годувальника. Після відмови у призначенні та виплати одноразової грошової допомоги встановлення в окремому провадженні у порядку цивільного судочинства того, що особа була утриманкою загиблого (померлого) військовослужбовця, означатиме встановлення її належності до членів його сім`ї та визнання права такої особи на отримання пенсії у разі втрати годувальника, навіть якщо цю пенсію їй держава не призначила. Проте, загальний суд за правилами цивільного судочинства ні в окремому, ні у позовному провадженні не має таких повноважень.

Більше того, встановлення за правилами цивільного судочинства факту перебування особи, як члена сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця на його утриманні, може суперечити витягу з особової справи (послужного списку) цього військовослужбовця й облікової картки про склад його сім`ї, в яких він цю особу членом своєї сім`ї не вказував.

Розгляд справи в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства неможливий за наявності спору про право, зокрема й про право на призначення й отримання одноразової грошової допомоги особою, яка стверджує, що перебувала на утриманні загиблого (померлого) військовослужбовця, та пенсії у разі втрати годувальника для неї.

Якщо особа отримала відмову у призначенні одноразової грошової допомоги чи пенсії у разі втрати годувальника, немає підстав стверджувати, що спір із повноважним органом держави, зокрема військового управління, у неї відсутній, і що фактично для збирання доказів і оскарження такого рішення в адміністративному суді вона може використовувати можливості цивільного судочинства. Те, що відповідний орган держави не може претендувати на отримання допомоги чи пенсії, не означає, що він у кожному випадку від імені держави висловлює згоду з призначенням таких соціальних виплат. Тому в особи може виникати спір із державою в особі такого суб`єкта владних повноважень щодо призначення та виплати вказаних допомоги і пенсії. Чинне законодавство не дає підстав для висновку про те, що встановлення факту перебування на утриманні померлого (загиблого) військовослужбовця для цілей призначення та виплати одноразової грошової допомоги чи пенсії у разі втрати годувальника можливе на підставі рішення загального суду в окремому чи позовному провадженні в порядку цивільного судочинства.

Не можна ініціювати судове провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин (фактів), які становлять предмет доказування у провадженні в порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу в такому провадженні належним і допустимим.

Можливість встановлення певного юридичного факту у цивільному судочинстві передбачена для іншої мети, ніж вирішення спору, зокрема й адміністративного спору щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, крім випадків, передбачених законом. Такий винятковий випадок передбачений статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону № 3515-IX від 09 грудня 2023 року лише щодо факту проживання однією сім`єю жінки (чоловіка) із загиблим (померлим) військовослужбовцем, які не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі.

Спір про право на одноразову грошову допомогу (її призначення та виплату) чи про право на отримання пенсії у разі втрати годувальника належить до юрисдикції адміністративного суду. Встановлення відповідного факту є необхідним та можливим під час розгляду справи в суді адміністративної юрисдикції у зв`язку з оскарженням рішення (дій/бездіяльності) суб`єкта владних повноважень про відмову у здійсненні такої виплати. У такому випадку факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) військовослужбовця є підставою адміністративного позову, а не його предметом. Цей юридично значимий факт як одна з фактичних підстав позову належить до предмета доказування та підлягає встановленню під час вирішення публічно-правового спору в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, не можна розглядати у цивільному судочинстві заяви про встановлення фактів з метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги за загиблого (померлого) військовослужбовця після відмови у її призначенні органом військового управління або за встановлення спору про право з державою в особі такого органу, крім випадків, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Разом з тим, не виключається вирішення питання про встановлення таких фактів у цивільному судочинстві в порядку позовного провадження за відсутності спору з органом військового управління, але за наявності інших заінтересованих осіб, які претендують на отримання одноразової грошової допомоги, та спору між ними щодо права на призначення й отримання цієї допомоги».

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 23 квітня 2025 року прийнято до розгляду справу № 308/17634/23 (провадження № 14-40цс25) та призначено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на 11 червня 2025 року.

Розгляд вказаної справи судом касаційної інстанції, станом на сьогодні не завершено.

Правовідносини, з приводу яких виник спір у справі, що переглядається є подібними до правовідносин, які є предметом розгляду в справі № 308/17634/23.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у справі, що переглядається.

Керуючись ст.ст. 252, 253, 259 - 261, 381 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання відповідача Міністерства оборони України задовольнити.

Зупинити апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача Міністерства оборони України на рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 24 листопада 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про встановлення факту перебування на утриманні загиблого батька до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного суду справи № 308/17634/23 (провадження № 14-40цс25).

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 січня 2026 року.

Головуючий:

Судді: