П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня2026 року м. Київ

Справа №755/15262/25

Апеляційне провадження №22-ц/824/2397/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Липченко О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва, постановлену під головуванням судді Марфіної Н.В. 14 серпня 2025 року у м. Києві, за заявою Акціонерного товариства «Універсал Банк» про забезпечення позову, у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Громова Ольга Павлівна про визнання недійсним договору дарування та повернення сторін у попередній стан,

В С Т А Н О В И В

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 серпня 2025 року у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Громова Ольга Павлівна, про визнання недійсним договору дарування та повернення сторін у попередній стан - відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що вимоги позивача про забезпечення позову не відповідають заявленим позовним вимогам, обставинам справи та критеріям співмірності.

Не погодилось із вказаним судовим рішенням АТ «Універсал Банк», представником подана апеляційна скарга, в якій зазначається, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необгрунтованою, постановленою з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що необхідність застосування заходів забезпечення позову обумовлено саме вірогідністю настання в майбутньому таких обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення у разі задоволення позовних вимог, а тому обраний АТ «Універсал Банк» вид забезпечення позову не призведе до неправильного обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише право розпоряджатися ним, що унеможливить невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, зокрема, повідомлення АТ «Універсал Банк» про час та місце розгляду справи підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду.

Від третьої особи - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Громової О. П. надійшла заява в якій вона просила розглядати справу призначену на 21.01.2026 року за її відсутності.

Судове повідомлення про призначений розгляд справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 апеляційним судом було направлено на вказані в матеріалах справи поштові адреси. Проте судове кореспонденція повернулась до суду з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

В порядку визначеному п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Таким чином відповідачі вважаються повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином. Причини неявки суду повідомлені не були.

А тому колегія суддів керуючись положеннями ч.2 ст. 372 ЦПК України, вважала що неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

В порядку визначеному ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.

Перевіряючи обставини справи, судом апеляційної інстанції встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

У серпні 2025 року представник АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Громова О. П., в якому просив:

визнати недійсним Договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Громовою О.П., який зареєстровано в реєстрі за №4111, серія та номер: НАР 237125, виданий 28.09.2015;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер: 24826866 від 28.09.2015) приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Громової Ольги Павлівни щодо права власності ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , і яка належить останній на підставі договору дарування частки квартири, який зареєстровано в реєстрі за №4111, серія та номер: НАР 237125, виданий 28.09.2015 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Громовою О.П. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00);

поновити право власності ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00);

вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.06.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №013-2008-1976, який не виконаний ОСОБА_1 належним чином, у зв`язку з чим 26.02.2019 рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у справі №755/15198/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь AT «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №013-2008-1976 від 06.06.2008 у розмірі 37284 долари США 25 центів та судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 14526,66 грн.

28.09.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування частки квартири, зареєстрованого в реєстрі за №4111, серія та номер: НАР 237125, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Громовою О.П.

Внаслідок підписання вищезазначеного договору, ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 , стала повноцінним власником квартири АДРЕСА_1 .

Тобто, ОСОБА_1 , знаючи і усвідомлюючи, що у нього наявна прострочена заборгованість за користування кредитними коштами, після направлення на його адресу листа-вимоги AT «Універсал Банк» про погашення заборгованості, укладає договір дарування, серія та номер НАР 237125, виданий 28.09.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Громовою О.П., і відчужує (дарує) на користь своєї матері - ОСОБА_2 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

З огляду на викладене, представник позивача зазначав, що є обґрунтовані підстави стверджувати, що оспорюваний договір дарування між ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдаровуваним) вчинений з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення за грошовими зобов'язаннями, завдаючи тим самим шкоди кредитору.

Одночасно з поданням позовної заяви позивач подав заяву про забезпечення позову, у якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить відповідачці ОСОБА_2 .

Вимоги заяви обгрунтовував тим, що позивач звернувся до суду із позовом про визнання недійсним договору дарування та повернення сторін у попередній стан. Представник позивача вказує, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.02.2019 року у справі №755/15198/15-ц стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь банку заборгованість в сумі 37284,25 дол. США та судовий збір в розмірі 14526,66 грн. На теперішній час отримані за вказаним рішення суду виконавчі листи перебувають на примусовому виконанні. Рішення суду боржником не виконане. З метою унеможливлення звернення стягнення на належне відповідачу ОСОБА_1 майно, останній 28.09.2015 року відчужив належну йому частину квартири АДРЕСА_1 за договором дарування на користь своєї матері відповідачки ОСОБА_2 . Вчинення боржником такого договору завдає шкоди кредитору. Відповідачка ОСОБА_2 не є стороною правовідносин, які виникли між банком та позичальником, а тому існує ймовірність відчуження належного їй на теперішній час майна на користь третіх осіб і тому невжиття заходів забезпечення позову ускладнить ефективний захист та поновлення порушених прав банку. Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до незворотних наслідків для позивача щодо звернення стягнення на майно відповідачів для погашення заборгованості.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 серпня 2025 року у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Громова Ольга Павлівна, про визнання недійсним договору дарування та повернення сторін у попередній стан - відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що вимоги позивача про забезпечення позову не відповідають заявленим позовним вимогам, обставинам справи та критеріям співмірності. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.02.2019 позовні вимоги AT «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь AT «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №013-2008-1976 від 06.06.2008 у розмірі 37284 долари США 25 центів. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь AT «Універсал Банк» витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 14526,66 грн.

Частиною 1 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 та 2 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Крім того, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст.150 ЦПК України).

Так, заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними і співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обрати такий спосіб, який у найбільшій мірі спрямований на забезпечення предмету спору.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 04 травня 2022 року у справі № 175/3514/19.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Така правова позиція висловлена Верховним Судом неодноразово, зокрема, в постанові від 06 липня 2022 року у справі № 354/1616/21.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Відповідність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом також неодноразово, зокрема, в постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 285/4519/21-ц.

У постанові від 24 квітня 2024 року в справі №754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що з 15 грудня 2017 року законодавець серед передумов забезпечення позову визначає можливий вплив невжиття заходів забезпечення позову не тільки на виконання рішення суду, а й на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тлумачення наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що можливість забезпечення судом позову не пов'язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню.

Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову в справі, рішення в якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення в справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.

Тому Велика Палата Верховного Суду констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення в конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами; 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

З наведених обставин справи вбачається, що предметом спору у даній справі є визнання недійсним укладеного між відповідачами договору дарування частини квартири АДРЕСА_1 , скасування державної реєстрації права власності та поновлення права власності відповідача ОСОБА_1 на зазначену частину квартири.

Позовні вимоги представник позивача обгрунтовував тим, що відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором, укладеним з позивачем, та рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.02.2019 вказана заборгованість була стягнута з ОСОБА_1 на користь банку.

Однак, на момент подання позову у даній справі рішення суду боржником не виконане і з метою унеможливлення звернення стягнення на належне відповідачу ОСОБА_1 майно, останній 28.09.2015 відчужив належну йому частину квартири АДРЕСА_1 за договором дарування на користь своєї матері відповідача ОСОБА_2 .

Отже, позивач вважає, що дії сторін оспорюваного правочину були направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов`язання шляхом звернення стягнення на частину квартири в порядку виконання судового рішення про стягнення грошових коштів за кредитним договором.

В заяві про забезпечення позову позивач просить застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить відповідачці ОСОБА_2 .

Разом з тим, даних, які б вказували про намір відповідачів на відчуження спірного майна матеріали справи не містять. Крім того, виконанням рішення у разі задоволення позовних вимог буде повернення майна у власність відповідача ОСОБА_1 , і на час апеляційного перегляду справи таке рішення ухвалено судом першої інстанції.

Отже, у даному випадку вид забезпечення позову, який просить застосувати представник позивача не відповідає позовним вимогам заявленим у даній справі, оскільки відсутній зв`язок між заявленим ним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, оскільки наведений ним вид забезпечення позову ніяким чином не спроможний забезпечити можливість фактичного виконання рішення у разі задоволення позову, та ніяким чином не може запобігти утрудненню або невиконанню рішення суду про визнання договору дарування частини квартири недійсним.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову позивача.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстави для скасування судового рішення, яке постановлене з додержанням норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 14 серпня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук