Справа № 938/1850/25
Провадження № 22-ц/4808/102/26
Головуючий у 1 інстанції Бучинський А. Б.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Баркова В.М., Василишин Л.В.

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Беньковський Володимир Андрійович, на ухвалу Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2025 року, постановлену суддею Бучинським А.Б. в селищі Верховина, за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст заяви

У жовтні 2025 року представник заявника ОСОБА_2 адвокат Беньковський В.А. до подання позовної заяви до суду звернувся із заявою про забезпечення позову шляхом накладення заборони ОСОБА_1 вчиняти певні дії, а саме: здійснювати будь які дії, спрямовані на руйнування чи пошкодження господарської споруди погребу (пивниці), яка знаходиться на огородженій ним земельній ділянці в с. Яблуниця, присілок Центро Верховинського району Івано-Франківської області, чи внесення будь яких змін у конструкцію даної споруди до вирішення позову по суті.

Заяву мотивовано тим, що між заявником та ОСОБА_1 існує спір щодо права володіння, користування зазначеною господарською спорудою, яка розташована на земельній ділянці комунальної власності. Зазначав, що вказаною спорудою більше 70 років користувалася його сім`я, але з вересня 2023 року ОСОБА_1 огородив земельну ділянку, на якій розташована споруда та перешкоджає ОСОБА_2 у доступі та користуванні спорудою. Заявник має намір подати позов до відповідача та органу місцевого самоврядування про визнання права власності на зазначену господарську споруду погріб (пивницю), однак ОСОБА_1 здійснює руйнування шляхом демонтажу частини зовнішньої стіни та внутрішньої перегородки цієї господарської споруди. З врахуванням наведеного, вважає, що існує реальна загроза порушення майнового права заявника, знищення або пошкодження об`єкта, чи заподіяння значної шкоди майну, щодо якого буде заявлено позов. Внаслідок цього може бути ускладненим чи унеможливленим виконання судового рішення або ефективне поновлення оспорюваних прав та інтересів ОСОБА_2 . Тому просив заяву задовольнити.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Ухвалою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 , поданої його представником ОСОБА_3 , про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалу мотивовано тим, що відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

На вказану ухвалу суду ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Беньковський В.А., подав апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою.

Зокрема, зазначає, що судом належним чином не враховані докази та факти, надані до заяви, які підтверджують вчинення протиправних дій ОСОБА_1 , який з часу обмеження ОСОБА_2 доступу до погребу систематично вчиняє дії, що поступово руйнують будівлю, чим завдає останньому матеріальної шкоди. Суд зробив висновок про необґрунтованість припущення заявника щодо можливості вчинення особою, яка на думку заявника порушує його права, дій, що істотно ускладнить або унеможливить виконання рішення суду, або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду. Звертає увагу, що до матеріалів справи додано копію Акту обстеження господарської споруди та земельної ділянки, на якій вона розташована, від 01.09.2023, де вказано: «на час проведення обстеження хвіртка, що веде до господарської споруди (пивниці), зачинена на висячий замок, доступ до пивниці перекритий». У змісті заяви неодноразово вказано про вчинення протиправних дій відповідачем ОСОБА_1 , який з часу обмеження ОСОБА_2 доступу до погребу систематично вчиняє дії, що поступово руйнують будівлю, чим завдає останньому матеріальної шкоди, він самовільно встановив огорожу на земельній ділянці, яка, згідно з зазначеним вище актом обстеження, не входить до меж його приватизованої ділянки, а належить до земель запасу Білоберізької сільської ради. До справи також надано копію заяви про вчинення відповідачем кримінального правопорушення від 01.09.2025, де чітко вказано про те, що відповідач «та члени його родини без попереднього погодження з ним ( ОСОБА_2 ) та будь-яких законних на те підстав, здійснює руйнування будівлі пивниці, чим спричиняє йому значну матеріальну шкоду. Водночас, доступ до пивниці неможливий через огорожу, яку ОСОБА_1 самовільно, без попереднього погодження та без будь-яких законних на те підстав, встановив на земельній ділянці, яка належить до земель запасу Белоберізької сільської ради та не входить до належної йому чи членам його родини земельної ділянки». Окрім того, перевіркою за наслідками неодноразових звернень до національної поліції встановлено, що є перешкоджання у доступі до господарської будівлі погребу, а ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_5 запевняли, що у подальшому всі права стосовно розподілу майна земельної ділянки вони будуть з`ясовувати в законному порядку, до вирішення всіх питань в судовому порядку. Працівниками поліції проведена профілактична бесіда з відповідачем щодо недопущення вчинення протиправних дій та рекомендовано вирішувати спірні питання в порядку цивільно-правових відносин. Не зважаючи на попередження, на момент звернення до суду із заявою про забезпечення позову, хвіртка, що веде до господарської споруди (пивниці), зачинена на навісний замок, доступ до пивниці для заявника та його родини перекритий.

Отже, з наданих заявником матеріалів до заяви вбачається, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існує спір щодо наявності у кожного із них права власності, в тому числі в частині володіння, користування господарською будівлею, яка розташована на земельній ділянці, віднесеній до комунальної власності. У змісті заяви неодноразово вказано про вчинення протиправних дій відповідачем ОСОБА_1 , який з часу обмеження ОСОБА_2 доступу до погребу систематично вчиняє дії, що поступово руйнують будівлю, чим завдає останньому матеріальної шкоди, він самовільно встановив огорожу на земельній ділянці, яка, згідно з зазначеним вище актом обстеження, не входить до меж його приватизованої ділянки, а належить до земель запасу Білоберізької сільської ради тощо. З урахуванням вищевикладеного, існує реальна загроза порушення майнового права ОСОБА_2 та знищення або пошкодження об`єкта, чи заподіяння значної шкоди майну, щодо якого він має намір подати позов про визнання права власності.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Позиція інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов, що в силу вимог частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Представник ОСОБА_2 адвокат Беньковський В.А. подав заяву про розгляд справи без їхньої участі.

У засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 заперечив доводи апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена, зважаючи на таке.

Застосовані норми права, мотиви та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачем і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Зокрема, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Тобто, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначила, що: «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Судом першої інстанції із наданих заявником матеріалів (зокрема, із заяв про звернення в правоохоронні органи, відповідей на них, довідок та листів органів влади, акту обстеження, а також змісту заяви про забезпечення позову) встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існує спір щодо наявності у кожного із них права власності, в тому числі в частині володіння, користування господарською будівлею, яка розташована на земельній ділянці, віднесеній до комунальної власності.

Водночас, жодним із наданих заявником документів не підтверджується наведений у заяві факт про те, що саме ОСОБА_1 вчиняються дії з руйнування господарської споруди.

У долученому до матеріалів заяви висновку будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 07.10.2025 за №07/10/25 є фото-матеріали та графічні зображення, які фіксують на момент огляду незадовільний стан будівлі зі слідами руйнувань частини стіни. За наслідками проведення експертного дослідження експертом лише визначено основні характеристики будівлі та її вартість, однак не встановлено причин руйнувань приміщення, зокрема, що таке настало внаслідок спрямованих сторонніх умисних дій.

Отже, доказів про те, що ОСОБА_1 вчинялися будь які дії, спрямовані на руйнування приміщення, його стін заявником не надано, а акт обстеження будівлі від 01.09.2023 року містить інформацію лише щодо влаштування огорожі на земельній ділянці, де розташована спірна будівля.

Сам заявник визнав, що вказаний погріб побудований та експлуатувався більше 70 років, що в сукупності з відсутністю доказів про те, що ОСОБА_1 вчинялися або на даний час вчиняються умисні дії із руйнування, знищення господарської будівлі, не дає підстав суду для висновку про обґрунтованість припущення заявника щодо можливості вчинення особою, яка на думку заявника порушує його права, дій, що істотно ускладнить або унеможливить виконання рішення суду, або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом належним чином не враховані докази, надані до заяви, які підтверджують вчинення протиправних дій ОСОБА_1 , який з часу обмеження ОСОБА_2 доступу до погребу систематично вчиняє дії, що поступово руйнують будівлю, чим завдає останньому матеріальної шкоди, колегія суддів відхиляє, оскільки таким доводам суд першої інстанції дав належну оцінку, дійшовши висновку про їхню недоведеність.

Враховуючи усе вищезазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Беньковський Володимир Андрійович, залишити без задоволення, а ухвалу Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: В.М. Барков

Л.В. Василишин

Повний текст постанови складено 28 січня 2026 року