УХВАЛА

27 січня 2026 року

м. Київ

справа № 524/6838/24

провадження № 61-1037ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука

від 15 травня 2025 року, додаткове рішення Автозаводського районного суду

м. Кременчука від 06 червня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача та покладення зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із указаним позовом,

у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 61 231,89 грн, з яких: 48 976,89 грн - заборгованість за кредитом, 12 255,00 грн - заборгованість за процентами,

а також сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом,

у якому просила зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» зупинити нарахування процентів та штрафних санкцій по кредитній картці № НОМЕР_1 по картковому рахунку № НОМЕР_2 на суму 48 976,89 грн, нараховані проценти та штрафні санкції на вказану суму анулювати та відновити залишок коштів по кредитній картці № НОМЕР_1 по картковому рахунку № НОМЕР_2 станом

на 21 год 00 хв 21 липня 2023 року.

Автозаводський районний суд м. Кременчука рішенням від 15 травня 2025 року відмовив АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнив.

Зобов`язав АТ КБ «ПриватБанк» анулювати кредитну заборгованість ОСОБА_1

по картковому рахунку № НОМЕР_2 на суму 48 976,89 грн та відновити залишок коштів по кредитній картці № НОМЕР_1 по картковому рахунку

№ НОМЕР_2 станом на 21 год 00 хв 21 липня 2023 року та зупинити нарахування процентів і штрафних санкцій по кредитній картці № НОМЕР_1 по картковому рахунку № НОМЕР_2 ОСОБА_1 .

Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Автозаводський районний суд м. Кременчука додатковим рішенням від 06 червня 2025 року стягнув з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Полтавський апеляційний суд постановою від 22 грудня 2025 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 травня 2025 року

та додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06 червня 2025 року залишив без змін.

20 січня 2026 року АТ КБ «ПриватБанк» засобами поштового зв`язку надіслало

до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 травня 2025 року, додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06 червня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року у зазначеній справі.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів

у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження

(про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на такі обставини.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини

і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини,

яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими,

ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури

у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те,

що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі

№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом

(пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод),

та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно

до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове

до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах.

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 5 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами

є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають

з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів

та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274,

389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних

на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом спору у цій справі за первісним позовом є вимоги про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг у загальному розмірі 61 231,89 грн.

Предметом спору у цій справі за зустрічним позовом є вимоги про захист прав споживачів та зобов`язання зупинити нарахування процентів та штрафних санкцій по кредитній картці на суму 48 976,89 грн, нараховані проценти та штрафні санкції на вказану суму анулювати та відновити залишок коштів по кредитній картці,

тобто вимоги немайнового та майнового характеру.

З огляду на характер спірних правовідносин, ця справа є малозначною справою відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України. Справа

є незначної складності, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду

в порядку загального позовного провадження.

Отже судові рішення у цій справі за загальним правилом не підлягають касаційному оскарженню. Норми процесуального закону, якими врегульовано процедуру доступу до суду касаційної інстанції, слід визнати такими, що відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.

Підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України Верховний Суд не встановив.

Сама по собі незгода заявника із судовими рішеннями, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно

до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи

на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ

до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі

«Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє

у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано

на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення, що згідно положень ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 травня 2025 року, додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06 червня 2025 року

та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року у справі

за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг та за зустрічним позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача та покладення зобов`язання.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров