Провадження № 2/175/2065/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

06 січня 2026 року Дніпровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Рожкової Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у с-щі Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 21 листопада 2009 року позивач ОСОБА_1 уклав шлюб з відповідачкою ОСОБА_2 . Від даного шлюбу в сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син, ОСОБА_3 . При народженні в дитини була виявлена вроджена вада серця: двостулковий клапан аорти. З моменту народження сина саме позивач приділяв хлопчику увесь свій час, доглядав та піклувався про нього. Відповідачка, продовжувала жити своїм власним життям та своїми особистими інтересами, дитина відповідачку не цікавила. У 2019 році саме відповідачка, зібравши свої особисті речі пішла з дому, таким чином припинивши спільне сімейне життя сторін. ОСОБА_4 , якому на той час виповнилося 9 років, за своїм бажанням залишився мешкати разом зі своїм батьком. 10 липня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано. Таким чином, позивач з моменту припинення сімейних відносин з відповідачкою був змушений сам займатись вихованням сина, медичними обстеженнями, лікуванням, розвитком та матеріальним утриманням. Після повномаштабного вторгнення російської федерації на територію України у 2022 році позивач разом з сином Захаром та своєю матір`ю, ОСОБА_5 був змушений змінити місце свого постійного проживання в м. Краматорську Донецької обл. та переїхати до Полтавської обл. м. Миргород. Відповідачка, не зважаючи на становище в країні та достовірно знаючи нову адресу проживання позивача і їх сина в м. Миргород, своєї поведінки до дитини не змінила та будь-якого піклування не виявила. В зв`язку з викладеним вище, позивач вважає, що відповідачка ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню свого сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тому є всі законні підстави щодо позбавлення її батьківських прав у відношенні до дитини та стягнення аліментів на утримання їх сина, у передбаченому законодавством розмірі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовільнити. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Краматорської міської ради у судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог.

ОСОБА_2 про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується повернутим на адресу суду поштовим відправленням №416, №793, №586, довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber», однак у судове засідання не з`явилася, причини неявки у судове засідання не повідомила, будь-яких заяв, клопотань, пояснень чи відзиву до суду не подавав, а тому зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання.

Судом встановлено, що 21 листопада 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 936 було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , після укладення шлюбу прізвище « ОСОБА_7 » було змінено на « ОСОБА_8 », що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб. (а.с. 9-10)

У шлюбі в сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . (а.с. 8)

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 10 липня 2020 року, що набрало законної сили 11 серпня 2020 року, розірвано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 21 листопада 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 936.

Згідно довідки від 09 квітня 2022 року №1632- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає за адресою АДРЕСА_1 , законним представником якого зазначено ОСОБА_5 . (а.с. 12)

Згідно довідки №81/17.04-19 від 30 липня 2024 року про фактичне місце проживання особи без реєстрації встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , про те, що вони фактично проживають за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с. 13)

Згідно довідки №987 від 11 липня 2024 року з Краматорської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №10 з профільним навчанням адміністрація Краматорської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 10 з профільним навчанням Краматорської міської ради Донецької області підтверджує факт відхилення ОСОБА_2 , матері хлопчика, від виховання сина ОСОБА_3 , учня 9-А класу, який навчається в ЗОШ № 10. Інформуємо про те, що шкільним життям сина займається виключно батько, ОСОБА_1 . Батько активно співпрацює з класним керівником 9-А класу та вчителями-предметниками, відвідує батьківські збори, здійснює постійний супровід сина. ОСОБА_2 за час навчання сина не відвідувала школу, не спілкувалася з класним керівником, учителями, не цікавилася життям сина. (а.с. 14)

Зі змісту довідки зі спортивного клуба «ТЕЦУ РЮ» виданої ОСОБА_1 , про те, що він з 2018-го року всіляко брав участь у вихованні сина ОСОБА_3 , спортсмена СК «Тецу Рю», а саме постійно спілкувався з тренером, цікавився успіхами сина, відвідував та підтримував ОСОБА_4 на змаганнях, брав на себе сплату фінансових витрат щодо участі сина у навчально-тренувальних зборах, членських внесків за тренування та участь у змаганнях, опікувався здоров`ям ОСОБА_4 , направляючи на щорічний медичний спортивний огляд. ОСОБА_3 , при підтримці батька, забезпечений всім необхідним приладдям для тренувань, завжди має чисту форму та охайний вигляд. Мати з 2021 року участь не приймала. (а.с. 16)

Згідно консультаційного висновку спеціаліста Центру спеціалізованої педіатричної допомоги від 08 травня 2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 має вроджену ваду серця. (а.с. 20-22)

Згідно висновку органу опіки та піклування Краматорської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 від 21 жовтня 2024 року №01-49/2216 встановлено, що з 2019 року неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом зі своїм батьком, ОСОБА_1 , який займається його вихованням, навчанням, лікуванням, утриманням та розвитком; створив належні умови для проживання та отримання освіти. ОСОБА_1 пояснив, що мати, ОСОБА_2 з 2019 року не цікавилась життям свого сина, не виявляла жодного бажання займатись його вихованням, розвитком, добровільної матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина не надає; не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини; не проявляє до сина материнської турботи та уваги, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду; не бачиться з дитиною, не спілкується з ним, не дзвонить, не вітає з днем народження та зі святами, не здійснює підготовку до дорослого життя та не проявляє інтересу до його внутрішнього світу, байдуже відноситься до майбутнього свого сина. Неповнолітній ОСОБА_3 , пояснив, що він не заперечує проти позбавлення батьківських прав його матері, ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що він не бажає з нею спілкуватись, мати йому не дзвонить, не цікавиться його шкільним життям, не вітає його з днем народженням та святами. На підставі вищевикладеного, враховуючи інтереси неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с. 74-75)

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 зазначила, що сімейне життя складалося не дуже добре, відповідачка майже не приймала участі у вихованні дитини, більше часу дитині приділяв позивач. Дитина має захворювання, лікуванням займався також позивач. Припинилися сімейні відносини в 2019 році, дитина залишилася з позивачем, відповідачка повністю припинила спілкування з дитиною.

Свідок ОСОБА_3 пояснив, що вихованням займаються батько, бабуся та дідусь. Перестали спілкуватися з матір`ю коли йому було 9 років. До цих подій відповідачка жила в м. Краматорську, працювала хореографом. Пояснив, що лікуванням займався батько, мати не приймала участі. Матеріально утримання забезпечує батько. Щодо позбавлення батьківських прав - не заперечував.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст. 164 СК України.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають: один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Відповідно ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні, прийнятому у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері чи батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі №127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі №643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі №712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.

Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав, визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні.

Суд вважає, що позивачем не надано належних доказів, які б достовірно та беззаперечно підтверджували свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо участі в утриманні та вихованні дитини і умисне ухилення від їх виконання.

Згідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд не враховує висновок органу опіки та піклування Краматорської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 від 21 жовтня 2024 року №01-49/2216 по відношенню до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки він не містить жодного обґрунтування, висновків комісії щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 , батьківських прав. На засідання ОСОБА_2 не викликалася та присутньою не була. Висновок органу опіки носить для суду не обов`язковий, а рекомендаційний характер.

Крім того, згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Так, в рішенні Краматорського міського суду Донецької області від 10 липня 2020 року по справі № 234/6064/20 встановлено, що від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають неповнолітніх дітей, синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Однак, позивачем не зазначено хто здійснює виховання другої дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не зазначає також чи була між сторонами домовленість щодо виховання дітей та розподілу батьківських обов`язків між дітьми.

В свою чергу, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідачка ОСОБА_2 не бажає спілкуватися зі своїм сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства).

Відповідно до частини другої ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Суд враховує, що відповідачка не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з матір`ю сімейних відносин не буде відповідати інтересам дитини.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням з дитиною, невиконанням нею своїх обов`язків, вчиняла будь-яке насильство стосовно дітей чи за їх присутності.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків судом не встановлено.

Позивач у своєму позові не зміг пояснити мету позбавлення батьківських прав матері та які інтереси дитини будуть цим захищені.

Розірвання шлюбу між позивачем та відповідачкою не є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Посилання на те, що відповідачка не відвідує батьківські збори, що зазначено у відповідних Довідках, не є достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав, судом враховується те, що через воєнні дії батьки дітей можуть проживати у різних містах або іншій країні.

Інших доказів на підтвердження ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків матеріали справи не містять.

Суди повинні дослідити обставини справи. Тобто повинні бути законні підстави для задоволення позову (Постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19 (провадження №61-2251св22)).

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позбавлення відповідачки батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, позивач не довів підстав, визначених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав, які є вичерпними підстави, а тому оскільки підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутні, у задоволенні позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав слід відмовити.

Щодо стягнення аліментів з відповідачки на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Разом з тим, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів, який набрав чинності 08 липня 2017 року, до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України внесено зміни, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного суд дійшов висновку про те, що неповнолітній син дійсно проживає з батьком позивачем по справі. Відповідач матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина не надає.

Тому, з огляду на те, що відповідачка працездатна, враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача, стягнувши аліменти з відповідачки на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 27 серпня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 1 211 грн. 20 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 2,3,4,6,9,18,76,81,141,258,259,263-265,280-282, 352,354-355 ЦПК України, ст.ст.164,165,166, 181,183,182,190 СК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКОПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНКПП: НОМЕР_3 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 27 серпня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Озерянська Ж.М.