Провадження № 2/201/1385/2026
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

27 січня 2026 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 15.04.2025 між нею ОСОБА_1 (позикодавцем) і ОСОБА_2 (позичальником) укладено договір безпроцентної позики. Відповідно до п. 1.1. зазначеного договору позикодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, передає у власність позичальникові грошові кошти в сумі 233042,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (позику) в порядку і в строк, визначені цим договором. Згідно із п. 3.1. договору грошові кошти (позика), отримані позичальником за цим договором, підлягають поверненню позичальником позикодавцю в повному обсязі не пізніше 30 вересня 2025 року.

На виконання умов договору позики позивачка 15.04.2025 передала відповідачеві грошові кошти (позику) в сумі 233042,00 гривні.

Отримання цієї суми позики відповідачем в тому числі підтверджується заявою позичальника від 15.04.2025 про отримання коштів від позикодавця, яка власноруч підписана ОСОБА_2 та посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Зайченко І.А. і зареєстрована в реєстрі за № 298, в якій відповідач підтвердив факт отримання від позивача грошових коштів в сумі 233042,00 гривень та зазначив, що йому відомо про обов`язок повернути зазначену суму позики в повному обсязі не пізніше 30 вересня 2025 року. Отже позикодавець ОСОБА_1 виконала взяті на себе зобов`язання по договору належним чином та в повному обсязі.

Позичальник в порушення умов договору позики не повернув позикодавцю всю суму отриманої позики, яка становить 233042,00 гривні в установлений строк, а саме до 30.09.2025.

Позивачка з 01.10.2025 намагалась зв`язатись по телефону з відповідачем, але останній не відповідав на мої дзвінки. 14.10.2025 направила на адресу відповідача вимогу від 13.10.2025 про повернення суми позики у розмірі 233042,00 гривні. Вимога ним не отримана, а поштове відправлення разом з листом від 13.10.2025 повернуте за закінченням терміну зберігання, що підтверджується трекінгом відправлень Укрпошти.

Враховуючи викладене, просила стягнути з ОСОБА_2 заборгованість в сумі 233042,00 грн.

Заяви учасників процесу по суті справи.

Відповідач правом на надання відзиву не скористався.

Рух справи.

Ухвалою судді від 17.11.2025 відкрите провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 21).

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, якою вона позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити (а.с. 28).

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання повідомлявся шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації місця проживання. Також відповідач повідомлений був про дату, місце і час розгляду справи були повідомлені належним чином неодноразово шляхом надіслання судової повістки до електронного кабінету. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (а.с. 26, 27).

Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом, відповідач в судові засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання відзиву на позов.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

15.04.2025 між ОСОБА_1 (як позикодавцем) і ОСОБА_2 (як позичальником) укладено договір безпроцентної позики (а.с. 9-10).

Відповідно до п. 1.1. договору позикодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, передає у власність позичальникові грошові кошти в сумі 233042,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (позику) в порядку і в строк, визначені цим договором. Позика за є безпроцентною.

Згідно із пунктами 2.1 та 2.3. договору позика у сумі 233 042,00 грн передається позикодавцем в момент укладення даного договору шляхом передання готівкових грошових коштів позичальникові. Підтвердженням передання позики позикодавцем та отримання позики позичальником є факт підписання останнім цього договору та підписання нотаріально посвідченої заяви про отримання коштів від позикодавця визначеної цим договором грошової суми. Позика за цим договором не має цільового призначення та надається позичальникові для використання на власний розсуд (п. 2.4. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору грошові кошти (позика), отримані позичальником за цим договором, підлягають поверненню позичальником позикодавцю в повному обсязі не пізніше 30 вересня 2025 року.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що повернення позики позичальником здійснюється шляхом передання готівкових грошових коштів позикодавцеві. підтвердженням повернення позичальником позики позикодавцю є нотаріально посвідчена заява, якою позикодавець посвідчує повернення йому позичальником визначеної цим договором грошової суми.

Відповідно до п. 3.3. договору станом на 30 вересня 2025 року позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю суму грошових коштів, визначену в п.п. 1.1., 2.1. договору, в повному обсязі. Цей договір набирає чинності та є укладеним з моменту підписання його сторонами і передання грошових коштів позикодавцем позичальникові. Договір укладений строком дії до 30 вересня 2025 року, та в будь якому разі до повного виконання сторонами взятих на себе згідно договору зобов`язань (п. 6.1. договору).

На виконання умов договору позики позивачка 15.04.2025 передала відповідачеві грошові кошти (позику) в сумі 233042,00 гривні. Отримання суми позики відповідачем в також підтверджується заявою позичальника від 15.04.2025 про отримання коштів від позикодавця, яка власноруч підписана ОСОБА_2 та посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Зайченко І.А. і зареєстрована в реєстрі за № 298, в якій відповідач підтвердив факт отримання від позивача грошових коштів в сумі 233042,00 гривень та зазначив, що йому відомо про обов`язок повернути зазначену суму позики в повному обсязі не пізніше 30 вересня 2025 року (а.с. 11).

Отже позикодавець ОСОБА_1 виконала взяті на себе зобов`язання по договору належним чином та в повному обсязі.

Позичальник в порушення умов договору позики, не повернув позикодавцю суму отриманої позики, яка становить 233042,00 гривні в установлений строк, а саме до 30.09.2025.

Пунктом 6.3. договору передбачено, що одностороння відмова від договору, від виконання зобов`язань за ним та зміна його умов не допускаються. Зобов`язання сторін за Договором припиняються їх виконанням, проведеним належним чином (п. 6.4. договору).

14.10.2025 позивачка направила на адресу відповідача вимогу від 13.10.2025 про повернення суми позики у розмірі 233042,00 гривні. Вимога ним не отримана, поштове відправлення разом з листом від 13.10.2025 повернуте на зворотною адресу із відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується трекінгом відправлень Укрпошти (а.с. 14-15).

2. Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013р. № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Приймаючи до уваги, що до теперішнього часу відповідач не виконав умови договору позики і не повернув позивачці грошового боргу, порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом стягнення зазначеної суми на користь позивача.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики в розмірі 233042,00 грн.

Розподіл судових витрат.

Щодо судового збору.

На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову із відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 1864,35 грн (а.с. 18).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 141, 259, 263-265, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість в сумі 233042,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1864,35 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складений 30 січня 2026 року.

Суддя Наумова О.С.