Провадження № 2/750/704/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

судді Косенка О.Д.,

секретар Ткаченко К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - Відповідач), у якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором № 5 від 15.06.2020 у розмірі 22155,00 грн та понесені у зв`язку з розглядом справи судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що 15.06.2020 за власного волевиявлення, із повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, з використанням сервісу оnlinе-кредитування https://cashberry.com.ua/, Відповідач подав Заявку на отримання кредиту № 5 від 15.06.2020, відповідно до якої був укладений Договір про надання споживчого кредиту з Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» та на картковий рахунок Відповідача перераховано кошти у розмірі 5800 грн.

ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі та надало Відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. Відповідач зобов`язання щодо повернення коштів не виконав, у зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість в розмірі у розмірі 22155,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 5800,00 грн, заборгованість за відсотками 16355,00 грн.

05 вересня 2022 року, згідно з умовами Договору факторингу №556/ФК-22, ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 5 від 15.06.2020 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до Відповідача.

Представник Позивача в своєму позові просив справу розглядати без його участі, позов підтримує.

Ухвалою суду від 01.12.2025 відкрито провадження у справі та її розгляд призначено на 14.01.2026 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник відповідача через «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, де заперечив проти задоволення позовних вимог. У відзиві на позовну заяву представник позивача зазначив, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а тому оскільки кінцевим терміном виконання зобов`язання є 15.07.2020 то сплинув він 16.07.2023. Окрім того, як зазначає представник відповідача Позивачем свідомо не зазначено фактичних обставин щодо попередніх спроб стягнення заборгованості, що є порушенням принципів «відкритості карт» та добросовісності. Так, 29 березня 2021 року первісним кредитором (ТОВ «ФК «Інвест Фінанс») було вчинено виконавчий напис №2276 від 29 березня 2021 року вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Григорян Діаною Гагіківною. Проте рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2025 у справі № 757/57061/24-ц вказаний напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Позивач у своєму позові вимагає стягнення суми 22155 грн при тілі кредиту 5 800 грн, що прямо суперечить умовам договору. Відповідно до п. 3.1 Договору, який обмежує нарахування процентів терміном у 90 днів з моменту прострочення. Якщо звернути увагу на розрахунок заборгованості, то відсотки припинили нараховувати лише у лютому місяці 2022 року. Розрахунок заборгованості за кредитним договором Період нарахування: згідно з п. 3.1 договору, відсотки нараховуються не більше 90 днів з моменту виникнення прострочення. Денна сума відсотків: 5 800 грн х 2% = 116 грн/день. Максимальна сума відсотків за 90 днів: 116 грн х 90 днів = 10 440 грн.

У відповіді на відзив Позивач зазначив що строки позовної давності не порушені, зокрема що Договір № 5 про надання фінансового кредиту укладений між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та Відповідачем 15.06.2020, тобто після впровадження дії карантину та воєнного стану, а отже, враховуючи продовження строків позовної давності на строк дії карантину з 11.03.2020 та зупинення перебігу позовної давності на строк дії воєнного стану з 24.02.2022, Позивачем не пропущений строк позовної даності з часу виникнення у нього права вимоги за Договором № 5 про надання фінансового кредиту від 15.06.2020 і до цього часу, а отже доводи представника Відповідача, що позовні вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заявлені за межами строку позовної давності, є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Щодо вчинення виконавчого напису позивач зазначає, що ним даний факт не приховується, але для вирішення спору по суті не має значення, оскільки з урахуванням національного законодавства та актуальної судової практики вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, який виконавцем не виконаний, не є перешкодою для звернення кредитора до суду із позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором.

13 січня 2026 року представник відповідача подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим судове засідання відкладено на 29.01.2026.

У запереченні на відповідь на відзив представник відповідача надав пояснення аналогічні відзиву на позовну заяву.

У додаткових поясненнях позивач також надав пояснення аналогічні позовній заяві та відповіді на відзив.

В судове засідання сторони не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача розгляд справи просив проводити без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як зазначено у позовній заяві, 15.06.2020, з використанням сервісу оnlinе-кредитування https://cashberry.com.ua/, Відповідач подав Заявку на отримання кредиту № 5, на умовах зазначених в «Оферті» (пропозиції укласти електронний договір) (а.с. 41-42), відповідно до якої був укладений Договір про надання споживчого кредиту з Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» (а.с. 34-38).

Відповідно до п. 1.1. та п. 1.2. кредитного договору за цим договором товариство зобов`язується надати позичальникові кредит у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним відповідно до умов цього договору та виконати інші обов`язки, передбачені цим Договором. Сума на яку надається кредит - 5800 грн. Тип кредиту - кредит.

Згідно з п. 1.2. кредитного договору строк надання кредиту становить 30 календарних днів. Пунктом 1.3.2. кредитного договору передбачено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 730 % річних.

На підтвердження виконання договору зі свого боку, Позивач надав до суду копію інформаційної довідки ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН», згідно з якою платіжним оператором успішно проведено транзакцію на суму 5800,00 грн (а.с. 20).

Gерерахування коштів також підтверджується випискою за АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якої 15.06.2020 відповідачу на картковий рахунок № НОМЕР_1 були перераховані кошти у сумі 5800,00 грн (а.с.65).

Пунктом 5.1.6 кредитного договору передбачено, що товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за цим договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди позичальника відповідно до цивільного законодавства України.

З огляду на п. 9.2. кредитного договору укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ITC товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через Веб-сайт. Електронна ідентифікація позичальника здійснюється при вході позичальника в особистий кабінет в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону позичальника, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, позичальник самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС товариства.

Відповідно до п. 9.1. кредитного договору невід`ємною частиною цього договору є правила надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту (далі - Правила) та паспорт споживчого кредитування, що надано Позичальнику до укладення цього договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких, розміщений на сайті товариства https://cashberry.com.ua/.

21 липня 2020 року сторони підписали додаткову угоду до Договору № 5, у якому зокрема погодили що кредит надається строком до 04.08.2020 (а.с.38 на звороті).

Відповідно до розрахунку заборгованості по кредиту (а.с. 47-48) у Відповідача утворилася заборгованість в розмірі у розмірі 22155,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 5800,00 грн, заборгованість за відсотками 16355,00 грн.

05 вересня 2022, згідно з умовами Договору факторингу №556/ФК-22, ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» () відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 5 від 05.09.2022 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» або Позивач) (), а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до Відповідача (а.с. 26-29).

05 вересня 2022 року Позивач направив Відповідачу досудову вимогу вих. № 5 про сплату заборгованості за Кредитним Договором (а.с. 33).

Згідно пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 512 Цивільного кодексу України передбачає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частинами першою, другою статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у позовній заяві, відповідач свої зобов`язання за кредитним зобов`язанням належним чином не виконував, у зв`язку з чим за кредитним договором № 5 від 15.06.2020 наявна заборгованість в розмірі 22155,00 грн., з яких: 5800 грн. заборгованість за тілом кредиту; 16355 грн. заборгованість за відсотками.

Доказами перерахування відповідачу коштів підтверджується випискою за АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до якої 15.06.2020 відповідачу на картковий рахунок № НОМЕР_1 були перераховані кошти у сумі 5800,00 грн (а.с.65).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, що узгоджується з висновками викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року, у справі № 910/4518/16.

Судом встановлено, що згідно із умовами договору № 5 від 15.06.2020, кредит надано у розмірі 5800 грн. на строк 30 днів.

Відповідно до п. 3.1 Договору, нарахування процентів за цим Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення.

Таким чином останнім днем нарахування відсотків за Договором є 12.10.2020.

При цьому суд враховує, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку кредитування, оскільки як передбачено договором відповідачу для пролонгації договору потрібно сплатити 812 гривень, однак доказів на підтвердження сплати позивачем цієї суми не надано, а тому в силу п. 2 додаткова угода анулюється, сторони повертаються до умов що діяли до її укладення.

Таким чином, заборгованість за відсотками становить 13804,00 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки нарахована сума відсотків після закінчення строку кредитного договору, задоволенню не підлягає.

Отже, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування 30 днів, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення а також, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку кредитування за додатковою угодою, позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами підлягають частковому задоволенню, а саме в межах строку дії кредитного договору.

Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо застосування строків позовної давності. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом» від 11 березня 2020 року впроваджено дію карантину. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного Кодексу України були продовжені на строк дії такого карантину (п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

24 лютого 2022 Законом України «Про правовий режим воєнного стану в Україні» введено режим воєнного стану. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Договір № 5 про надання фінансового кредиту укладений між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та Відповідачем 15.06.2020, тобто після впровадження дії карантину та воєнного стану, а отже, враховуючи продовження строків позовної давності на строк дії карантину з 11.03.2020 та зупинення перебігу позовної давності на строк дії воєнного стану з 24.02.2022 р., позивачем не пропущений строк позовної даності.

Також, у зв`язку з наявністю підстав для часткового задоволення позову, суд вирішує питання про розподіл витрат на правничу допомогу у даній справі.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України.

За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно п. 3 частини другої ст. 141 ЦПК судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу суду подано договір № 42649746 про надання правової допомоги від 01.01.2025, укладений між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Лівак Іванною Миколаївною про надання юридичної допомоги в обсязі та на умовах цього договору (а.с. 23-25) та додаткову угоду до нього (а.с. 31), пунктом першим якої розширено предмет договору, зокрема Адвокат зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 ; детальний опис робіт виконаних адвокатом Лівак Іванною Миколаївною необхідних для надання правничої допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості (а.с. 19) та акт про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом від 13.11.2025 (а.с. 12), відповідно до яких до послуг адвоката входить: проведення правового аналізу обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» на що витрачено 1,5 годину на суму 2250 грн., складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи протягом 3 год. в розмірі 3000 грн., а також формування додатків до позовної заяви (письмові докази) протягом 1 год. за 750 грн., а всього на суму 6000,00 грн.

Також надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю видане на ім`я Лівак І.М. (а.с. 49).

Згідно частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц.

Оскільки сторонами підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, а тому суд вважає за необхідне стягнути їх пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 279, 289, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (місцезнаходження юридичної особи: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ; ідентифікаційний код юридичної особи - 42649746) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 5 від 15.06.2020 у розмірі 19604 (дев`ятнадцять тисяч шістсот чотири) гривні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» 2143 грн. 58 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 5309 грн. 40 коп. витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Олег КОСЕНКО