№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1990/2026
Головуючий у суді першої інстанції: Романишена І.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Євсєєва В`ячеслава Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2025 року, ухвалене у м. Києві о 13:36 год., у складі судді Романишеної І.П., повний текст якого складено 11 липня 2025 року, у справі №761/23281/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання. Зазначала, що 28 квітня 2017 року між нею та ОСОБА_4 було укладено договір довічного утримання (догляду), який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 828. За умовами вказаного договору ОСОБА_4 зобов`язалась довічно повністю матеріально утримувати, забезпечити її житлом, харчуванням, одягом, доглядом та необхідною допомогою; за згодою сторін обов?язок ОСОБА_4 по наданню їй довічного матеріального забезпечення визначається у вигляді: забезпечувати житлом, шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваній квартирі; щоденним триразовим калорійним харчуванням; забезпечувати придатним для носіння одягом та взуттям; здійснення догляду та необхідної допомоги; надання побутових послуг (прибирання квартири, прання постільної білизни, послуги перукарні, ремонт побутової, а також аудіо- відеотехніки, ремонт санузлів, тощо); забезпечення потреб у відпочинку: прогулянки на свіжому повітрі, забезпечення радіо-, телевізійним та телефонним зв?язком, щоденно; забезпечення згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості; забезпечення, в разі потреби, госпіталізації у лікарню з відвідуванням та поверненням додому, забезпечення послугами адвокатів та нотаріусів. ОСОБА_4 зобов`язалася щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені. Пунктом 17 договору передбачено, що у разі смерті набувача обов?язки за договором переходять до тих спадкоємців, до яких перейде відчужена за цим договором квартира. При відсутності у набувача спадкоємців або при відмові їх від цього договору довічного утримання квартира, що відчужена з умовою довічного утримання, повертається відчужувачу. Фактично відразу після укладання договору довічного утримання (догляду) ОСОБА_4 взяті на себе обов`язки, які передбачені договором, належним чином не виконувала, харчування надавала їй дуже рідко, прибирання квартири вона не здійснювала, комунальні послуги за квартиру не сплачувала, ліки позивач змушена була купувати за власні кошти зі своєї пенсії. В лютому 2020 року вона зламала руку і лікувалась в травматологічному відділенні Київської міської клінічної лікарні №?9, їй необхідна була операція, але у зв?язку з відсутністю коштів вона була вимушена від неї відмовитися, оскільки набувач не надавала кошти на лікування. Внаслідок неможливості отримати належне лікування у травмованому місці утворився гній, через що в березні 2020 року вона пройшла амбулаторне лікування, під час якого було видалено гнійний вміст. У червні 2022 року вона пройшла лікування в Київському міському клінічному онкологічному центрі, де їй була проведена операція з видалення пухлини, всі витрати на операцію і на необхідні ліки були оплачені нею особисто, оскільки набувач відмовилась їх оплатити. Починаючи з червня 2023 року, набувач взагалі перестала приходити до неї і не відповідала на телефонні дзвінки, у зв`язку з чим, вона неодноразово направляла листи з повідомленням на адресу набувача з проханням розірвати договір, але всі листи поверталися у зв`язку з неврученням адресату. Через деякий час зі слів ОСОБА_2 , який є племінником ОСОБА_4 , їй стало відомо, що ОСОБА_4 хворіє і знаходиться в лікарні. В січні 2024 року ОСОБА_4 померла, у зв`язку з чим, всі обов?язки набувача за договором довічного утримання (догляду) перейшли до спадкоємця - ОСОБА_2 . Проте, жодних з обов?язків, передбачених пунктом 12 договору, ОСОБА_2 не виконує. Вона продовжує самостійно сплачувати комунальні послуги, купувати необхідні ліки, продукти харчування, готувати їжу, усю необхідну допомогу їй надають небайдужі сусіди. Крім того, між нею і ОСОБА_2 відсутні нормальні стосунки через зневажливе ставлення до неї.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений 28 квітня 2017 року між нею та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. та зареєстрований в реєстрі за №828.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 березня 2025 року залучено до участі у справі ОСОБА_3 як співвідповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, адвокат Євсєєв В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити. Посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що фактично відразу після укладання договору довічного утримання (догляду) ОСОБА_4 взяті на себе обов`язки, які передбачені договором, належним чином не виконувала, харчування від неї позивачка отримувала дуже рідко, прибирання квартири вона не здійснювала, комунальні послуги за квартиру не сплачувала. З червня 2023 року ОСОБА_4 взагалі перестала приходити до неї і не відповідала на телефонні дзвінки. Надані відповідачем ОСОБА_2 копії квитанцій про придбання продуктів харчування та переказ коштів через відділення пошти не свідчать про виконання ним умов договору довічного утримання. ОСОБА_2 не було надано суду доказів на підтвердження забезпечення ОСОБА_1 щоденним триразовим харчуванням, придатним одягом та взуттям, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, надання побутових послуг, таких як прибирання квартири, прання постільної білизни, забезпечення потреб у відпочинку, у зв`язку з чим суд мав задовольнити позов ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання.

В судовому засіданні адвокат Євсєєв В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Адвокат Прокопенко М.С., який діє в інтересах ОСОБА_2 , подав клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні, разом з тим, колегія суддів враховує, що це повторна неявка представника відповідача в судове засідання, при цьому ОСОБА_2 не був позбавлений можливості особисто з`явитися в судове засідання. Відтак, з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 28 квітня 2017 року між ОСОБА_1 (відчужувач) та ОСОБА_4 (набувач) було укладено договір довічного утримання (догляду), який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 828, відповідно до умов якого відчужувач передала у власність набувачеві квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого набувач зобов`язалась довічно повністю матеріально утримувати відчужувача, забезпечити її житлом, харчуванням, одягом, доглядом та необхідною допомогою; за згодою сторін обов?язок набувача довічного матеріального забезпечення визначається у вигляді: забезпечувати житлом, шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваній квартирі; щоденним триразовим калорійним харчуванням; забезпечувати придатним для носіння одягом та взуттям; здійснення догляду та необхідної допомоги; надання побутових послуг (прибирання квартири, прання постільної білизни, послуги перукарні, ремонт побутової, а також аудіо- відеотехніки, ремонт санузлів, тощо); забезпечення потреб у відпочинку: прогулянки на свіжому повітрі, забезпечення радіо-, телевізійним та телефонним зв?язком, щоденно; забезпечення згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості; забезпечення, в разі потреби, госпіталізації у лікарню з відвідуванням та поверненням додому, забезпечення послугами адвокатів та нотаріусів. Набувач зобов`язаний щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені.

Згідно з п. 13 вказаного договору грошова оцінка зазначена в цьому договорі видів матеріального забезпечення та послуг на місяць за згодою сторін визначається у одному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством.

Відповідно до п. 14 набувач, здійснює за свій рахунок експлуатацію та ремонт квартири, а також приймає участь у витратах, пов`язаних з технічним обслуговуванням та ремонтом, в тому числі капітальним, всього будинку, відповідно до займаної площі.

Пунктом 17 договору передбачено, що у разі смерті набувача обов?язки за договором переходять до тих спадкоємців, до яких перейде відчужена за цим договором квартира. При відсутності у набувача спадкоємців або при відмові їх від цього договору довічного утримання квартира, що відчужена з умовою довічного утримання, повертається відчужувачу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є спадкоємцями, які прийняли спадщину після ОСОБА_4 .

Відповідно до заповіту від 11 листопада 2021 року ОСОБА_4 заповіла належну їй квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що до хвороби ОСОБА_4 позивачка не заявляла жодних претензій щодо неналежного виконання договору, який був укладений у 2017 році, та лише у листопаді 2023 року, тобто, більш ніж через 6 років, звернулася до суду з позовною заявою про розірвання спірного договору. У судовому засіданні позивачка підтвердила, що набувач регулярно її навідувала, а допитаний свідок ОСОБА_5 вказала, що набувач дбала про позивача, зокрема, готувала їжу, допомагала з продуктами та ремонтними роботами, ходила разом із позивачкою до лікарні та на прогулянки. Водночас, позивачка не надала доказів, що всі витрати на операцію та ліки оплатила саме вона, а не ОСОБА_4 та які саме витрати. Відповідач ОСОБА_2 довів належне виконання умов договору довічного утримання, а тому відсутні підстави стверджувати про істотне порушення умов договору як ОСОБА_4 так і ним особисто, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

У статті 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті).

У постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 645/3284/19 зроблено такий висновок: «Аналіз статті 744 ЦК України свідчить, що законодавець, передбачивши можливість визначення в договорі обов`язків як з утримання, так і догляду, розмежував указані поняття. Так, утримання характерне для зобов`язань майнового характеру, в той час як догляд, з-поміж іншого, може полягати в конкретних діях, турботі та опікуванні набувача над відчужувачем у силу його похилого віку та потребі в сторонній допомозі. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання».

Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача (частина перша статті 755 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов. Саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України має надати суду докази відсутності тих обставин, на які посилається позивач. Такі висновки щодо застосування статей 755, 756 ЦК України викладено Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі №755/1226/17-ц, від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19, від 24 червня 2021 року у справі № 644/1566/19, від 15 серпня 2023 року у справі № 712/10192/22.

Відповідно до норм статтей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи свій позов, позивачка ОСОБА_1 посилалася на те, що фактично відразу після укладання договору довічного утримання (догляду) ОСОБА_4 взяті на себе обов`язки, які передбачені договором, належним чином не виконувала, харчування надавала їй дуже рідко, прибирання квартири вона не здійснювала, комунальні послуги за квартиру не сплачувала, ліки вона змушена була купувати за власні кошти зі своєї пенсії.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_2 не надав належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин.

Відхиляючи вказані доводи, суд першої інстанції виходив з показів свідка ОСОБА_5 , яка показала, що ОСОБА_4 дбала про позивачку, зокрема, готувала їжу, допомагала з продуктами та ремонтними роботами, ходила разом із позивачкою до лікарні та на прогулянки. Також, ОСОБА_1 не заявляла ОСОБА_4 жодних претензій щодо неналежного виконання договору, який був укладений у 2017 році, та лише у листопаді 2023 року звернулася до суду з позовною заявою про розірвання спірного договору.

Водночас, сам по собі факт звернення до суду з даним позовом лише у листопаді 2023 року та показання свідка не можуть бути належним та достатнім доказом виконання ОСОБА_4 договору довічного утримання.

Навпаки встановлено, що ОСОБА_4 тривалий час хворіла, у зв`язку з чим не надавала забезпечення позивачці згідно договором довічного утримання та ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

При цьому за змістом ч. 1 ст. 755 ЦК України законом передбачено можливість розірвання договору довічного утримання (догляду) за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Відповідачами також не було надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження повного виконання ними своїх зобов`язань за договором довічного утримання після смерті ОСОБА_4 , що полягало у забезпеченні ОСОБА_1 щоденним триразовим калорійним харчуванням, придатним для носіння одягом та взуттям, здійснення догляду та необхідної допомоги, надання побутових послуг, зокрема, прибирання квартири, прання постільної білизни, послуги перукарні, ремонт побутової, а також аудіо-відеотехніки, ремонт санвузлів, тощо, забезпечення лікувальними засобами незалежно від їх вартості.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в позові ОСОБА_1 .

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання (догляду), укладеного 28 квітня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. та зареєстрований в реєстрі за №828.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1073,60 грн. судового збору за подання позовної заяви, 1610,40 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Євсєєва В`ячеслава Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений 28 квітня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. та зареєстрований в реєстрі за №828.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1073,60 грн. судового збору за подання позовної заяви, 1610,40 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач

Судді