КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/5354/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Болотова Є.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Підодвірного Тараса Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 листопада 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року позивач ТОВ «Споживчий центр» звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором №21.08.2024-100000445 в розмірі 40 500 грн, а також 2422,40 грн витрат зі оплати судового збору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 21 серпня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №21.08.2024-100000445, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 15 000 грн.

Взяті на себе зобов`язання товариство виконало в повному обсязі та надало відповідачу кредит у розмірі встановленому договором, однак відповідач свої обов`язки за вказаним договором належним чином не виконав, не повернув кредитні кошти, внаслідок чого в нього виникла заборгованість у розмірі 40 500 грн, з яких: 15000 грн тіло кредиту, 13950 грн проценти за користування кредитом, 1350 грн комісія, 2700 додаткова комісія, 7500 грн неустойка.

27 липня 2025 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що приєднаний до матеріалів справи договір не містить підписів сторін договору. Згідно з доводами позовної заяви та копії поданого позивачем договору № 21.08.2024-100000445 від 21 серпня 2024 року, такий укладено в режимі онлайн шляхом заповнення відповідачем в електронній формі анкети-згоди клієнта на сайті позивача. Однак разом із позовом Позивачем не надано жодного доказу, що відповідач здійснив дії, а саме: 1) зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця; 2) створив в такій системі особистий кабінет; 3) отримав Пропозицію (оферту) та ознайомився із нею; 4) отримав електронне повідомлення від Кредитодавця із одноразовим ідентифікатором; 5) ввів цей одноразовий ідентифікатор в інформаційно-телекомунікаційній системі (сайті) Кредитодавця; 6) використав одноразовий ідентифікатор для підписання (укладення) Кредитного договору № 21.08.2024-100000445 від 21 серпня 2024 року. Зокрема у позові позивач не вказує, яким чином був надісланий та отриманий відповідачем такий ідентифікатор: СМС-повідомлення, певний месенджер тощо.

Позивачем не надано доказів, які б підвереджували, що саме відповідач був зареєстрований в інформаційно-телекомунікаційній системі, не підтверджено отримання саме відповідачем логіну та паролю в системі, що відповідачем було подано заявку на отримання кредиту, а також що відповідач був ознайомлена з усіма істотними умовами договору, та не надано доказів щодо зарахування коштів на платіжну картку, яка належить саме відповідачу.

Таким чином, позивачем не доведено факту укладення сторонами договору №21.08.2024-100000445 від 21 серпня 2024 року, що в свою чергу, свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, а отже вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

31 липня 2025 року позивач подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якому просив позовні вимоги задовольнити. Повідомляв, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) від 21.08.2024; 2) подання відповідачем заявки кредитного договору № 21.08.2024-100000445 (кредитної лінії) від 21.08.2024; 3) надсилання відповідачем відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №21.08.2024-100000445 (кредитної лінії) від 21.08.2024 року. Стороною відповідача документи, що складають кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий - НОМЕР_1, який зазначений як контактний номер телефону відповідача в шапці відзиву на позовну заяву, що підтверджує належність номеру телефона НОМЕР_1 відповідачу. Позивач надав суду Log File з чіткою хронологією дій учасників електронної комерції при укладенні електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі позивача - веб-сайті позивача sgroshi.com.ua. Також, для підтвердження укладення електронного кредитного договору від 21.08.2024 року № 21.08.2024-100000445 з ТОВ "Споживчий центр додав "Довідку «СМ Універсал»", яка підтверджує факт надсилання одноразових ідентифікаторів на номер телефону, що передбачений у заявці договору.

Крім того, звертав увагу, що видача кредитних коштів відповідачу підтверджує квитанція №486863219 від 21.08.2024, яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», а відтак - належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу. Отже, позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет еквайрингу - Ipay, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів, чим позивач виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07 листопада 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №21.08.2024-100000445 від 21 серпня 2024 року в розмірі 33000 грн, з яких 15 000 грн - тіло кредиту; 13 950 грн - проценти за користування кредитом; 4050 грн - заборгованість за комісіями.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» судовий збір у розмірі 1973 грн 77 коп..

Не погодившись з вказаним рішення суду першої інстанції, адвокат Підодвірний Т.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «Споживчий центр» про стягнення заборгованості. Також просив стягнути на користь відповідача судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що лист від ТОВ «Універсальні платіжні рішення» не є платіжним дорученням, не є первинним бухгалтерським обліковим документом, а тому не може бути належним та допустимим доказом.

Також зазначав про те, що вказаний лист не містить прізвище ім`я по батькові, його ідентифікаційний номер. Тому з даного листа не можливо достовірно встановити кому та на якій підставі, нібито, було відправлено кредитні кошти.

Крім того посилався на те, що матеріали справи не містять жодного доказу, що відповідач володіє або використовує картку, на які, нібито було перераховані кредитні кошти.

Надана позивачем довідка не може бути належним доказом, оскільки таку довідку виготовив позивач, як зацікавлена особа, із зазначенням інформації на власний розсуд. Інформація у довідці з відповідачем не погоджувалась та не визнається останнім.

Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо перерахування коштів від ТОВ «Споживчий центр» як кредитних на рахунки ТОВ «УНР» для здійснення переказу коштів на виконання вимог договору № 21.08.2024-100000445 від 21.08.2024 року для подальшого переказу їх відповідачу.

Вважає доводи позивача про те, що кредитні кошти були перераховані відповідно до умов кредитного договору та правил надання споживчих кредитів, на підставі інформації про банківські реквізити для перерахування кредитних коштів, отриманої від відповідача, не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами, а тому є необгрунтованими припущеннями.

Наголошував на тому, що належними доказами перерахування та отримання клієнтом коштів можуть бути виключно первинні бухгалтерські документи, до яких вочевидь не відноситься лист ТОВ «УНР», на який посилався суд першої інстанції, між тим обов`язок доведення перерахування та отримання клієнтом коштів покладається саме на позивача.

22 січня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача ТОВ «Споживчий центр», просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач зазначав, що кредитний договір № 21.08.2024-100000445 від 21.08.2024 року укладений у електронній формі, яка законодавчо прирівнюється до письмової. Між відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини відповідач не спростував.

Зазначав також, що ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наведений позивачем у позовній заяві розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Тому вважає, що лист ТОВ «УПР» про перерахування коштів, який міститься в матеріалах справи є належним доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування, як доказ перерахування грошових коштів за кредитним договором.

Щодо нарахування процентів за кредитним договором, позивач зазначив, що жодних нарахування поза межами строку кредитування, зокрема у порядку передбаченому ст. 625 ЦК України, позивачем не здійснювалось, а позовні вимоги не заявлялись.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що обставини перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів є доведеним. Вважав, що розмір заборгованості по відсотках узгоджується із умовами кредитного договору №21.08.2024-100000445 від 21 серпня 2024 року та не спростований відповідачем. Також вважав, що нарахована відповідно до умов кредитного договору комісія за надання кредиту та його обслуговування у сумі 4050 гривень підлягає стягненню з відповідача.

Разом з цим, суд першої інстанції прийшов до висновку про неправомірність включення ТОВ «Споживчий центр» до загальної суми заборгованості за кредитним договором неустойки у сумі 7500 гривень, нарахованої відповідно до умов пункту 17 заявки, яка є невід`ємною частиною кредитного договору №21.08.2024-100000445 від 21 серпня 2024 року, оскільки відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №21.08.2024-100000445 від 21 серпня 2024 року складає 33000 гривень, з яких: 15 000 гривень - тіло кредиту; 13950 гривень - проценти за користування кредитом; 4050 гривень - заборгованість за комісіями.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 21 серпня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №21.08.2024-100000445 шляхом обміну електронними повідомленнями, а саме прийняття позичальником пропозиції кредитора про укладення кредитного договору (оферти) (а.с. 14-20).

Для підписання і укладення кредитного договору був введений код з смс-повідомлення, яке було направлено на номер телефону відповідача НОМЕР_1 . Вказаний договір підписано одноразовим ідентифікатором Е459.

Відповідно до пункту 3.1. кредитного договору за цим договором кредитодавець зобов?язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію (якщо комісія встановлена договором).

Відповідно до пункту 3.2.договору кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов?язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов?язків найманого працівника.

Відповідно до пункту 3.3. договору кредитодавець надає позичальнику кредит на наступних умовах.

Відповідно до п.п 3.3.1-3.3.7. дата надання/видачі кредиту, сума кредиту, тип кредиту, строк на який надається кредит, дата повернення (виплати) кредиту, проценти за користування Кредитом (Проценти), графік платежів встановлюється у Заявці, яка є невід?ємною частиною даної оферти.

Згідно заявки кредитного договору №21.08.2024-100000445 (а.с. 17-18 зворот):

пункт 1 дата надання кредиту 21.08.2024 року;

пункт 2 сума кредиту:15 000 грн;

пункт 3 строк на який надається кредит- 124 днів з дати його надання;

пункт 4 дата повернення кредиту- 22.12.2024 року;

пункт 5 продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування/строку виплати кредиту/строку договору не передбачена. У позичальника відсутнє право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту та/або строку договору, установлених договором.

пункт 6 процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 2 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.

пункт 7 процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.

пункт 8 комісія, пов`язана з наданням кредиту - 9% від суми кредиту та дорівнює 1350 грн 00 коп..

пункт 9 комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 1350 грн 00 коп. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом.

пункт 12 денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0,97 (денна процентна ставка) = (18000/15000)/ 124 х 100%.

Відповідно до п. 4.1. договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача НОМЕР_2.

Відповідно до п. 4.3. договору днем надання кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку кредитора, а днем погашення кредиту - день зарахування коштів на поточний рахунок кредитора, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитора. У випадку перерахування коштів позичальником на поточний рахунок кредитора, позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку, на який надано кредит.

Відповідно до п. 4.4. договору сторони встановлюють, що проценти нараховуються з дня надання кредиту (включаючи безпосередньо день надання Кредиту) включно до дати його фактичного повернення. У разі дострокового повного повернення кредиту позичальник у день цього повернення сплачує проценти за період фактичного користування кредитом (включаючи безпосередньо день надання кредиту). У разі дострокового часткового повернення кредиту у день повернення позичальник сплачує проценти за період фактичного користування всією сумою кредиту, а на залишок суми кредиту нараховуються проценти у загальному порядку, передбаченому договором.

Тобто, сторонами було погоджені всі істотні умови договору. Підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов`язання.

Позичальником також було підписано паспорт споживчого кредиту з інформацією про контактні дані кредитодавця, умови кредитування, реальної річної процентної ставки та орієнтовною загальною вартістю кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, а також таблицю обчислення загальної вартості кредиту (а.с. 20 зворот-22).

Виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 15 000 грн відповідачу (позичальнику) підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №119-1205 від 12.05.2025 року з повідомленням, що відповідно до договору про переказ коштів №ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024, було успішно перераховано кошти на платіжну картку НОМЕР_2, номер транзакції в системі iPay.ua 486863219, призначення платежу: видача за договором кредиту: №21.08.2024-100000445 (а.с. 9).

З довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 21.08.2024-100000445 від 21.08.2024 року, складеного ТОВ «Споживчий центр» вбачається, що розмір заборгованості по основному кредиту становить 15 000 грн, по відсоткам - 13950 грн, комісії - 4050 грн, неустойка - 7500 грн, що разом становить 40 500 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 21 серпня 2024 року по 22 грудня 2024 року (а.с 10).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного про часткове задоволення позовних вимог, оскільки фактично отримані та використані відповідачкою кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення його прав, у зв`язку з цим позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, сплати відсотків та комісії.

Відмовляючи в задоволенні вимоги ТОВ «Споживчий центр» в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за кредитним договором № 21.08.2024-100000445 від 21.08.2024, суд першої інстанції врахувавши п. 18 перехідних положення ЦК України дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині позову.

Так, тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1)в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставні, оскільки заперечуючи факт отримання кредитних коштів, відповідачем не надано ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду доказів на підтвердження цих доводів, оскільки саме боржник має доступ до свого рахунку, і він має можливість надати суду виписку зі свого рахунку на підтвердження відсутності надходження коштів від кредиторів на виконання укладеного договору. Натомість відповідачем така виписка надана не була.

Крім того, відповідачем у встановленому законом порядку не оспорено кредитний договір на тій підставі, що грошові кошти не були ним одержані від кредитодавця.

Також, заперечуючи факт укладення кредитного договору і отримання кредитних коштів, відповідачем всупереч приписам ст. 81 ЦПК України не надано доказів про те, що банківська картка № НОМЕР_2 , на яку були перераховані кошти, належить (належала) іншій особі; відповідачем клопотань про витребування доказів з підстав неможливості їх отримання особисто суду заявлено не було.

Отже, із наведеного слідує, що докази, які містяться в матеріалах справи вказують на те, що ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 уклали в електронній формі кредитний договір № 21.08.2024-100000445 від 21.08.2024 року, який підписаний сторонами електронним підписом та отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 15 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредитних коштів, суд апеляційної інстанції відхиляє та зазначає наступне.

Відповідно до п. 62 Постанови «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею.

Відповідно до пункту 2 ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківською таємницею, зокрема, є інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини.

При цьому, порядок розкриття банками банківської таємниці, зокрема можливий за рішенням суду - ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Отже, документи про рух коштів клієнта по рахунку, належать до інформації, що є банківською таємницею, порядок розкриття якої визначений Законом.

ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність» та відповідно до ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів). Таким чином, позивач не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку.

Оскільки, ТОВ «Споживчий центр» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, ним при зверненні до суду не було надано будь-який бухгалтерський документ по рахунку ОСОБА_1 чи будь-яких документів отримання чи використання відповідачем кредитних коштів.

У зв`язку з наведеним, лист ТОВ ««Універсальні платіжні рішення» №119-1205 від 12.05.2025 року про перерахування коштів, яка міститься в матеріалах справи, є належним доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування, як доказ перерахування грошових коштів за кредитним договором (а.с. 9).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Підодвірного Тараса Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «19» лютого 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

Є.В. Болотов