КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 січня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Борисової О.В., Голуб С.А.,

за участі секретаря: Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Каленського Ігоря Борисовича на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 14 липня 2025 року у справі за заявою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Ярослава Вікторовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бережний Ярослав Вікторович звернувся до Подільського районного суду міста Києва з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, зазначивши, що у нього на виконанні перебуває зведене виконавче провадження № 77914502, яке складається з:

1) виконавчого провадження НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа №758/11900/19 від 06.12.2024, що видав Подільський районний суд м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судового збору у розмірі 45 700,04 грн;

2) виконавчого провадження НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа №758/11900/19 від 06.12.2024, що видав Подільський районний суд м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором №033-2008-959 від 31.03.2008 у загальному розмірі 108 580,85 доларів США, у тому числі: - прострочена заборгованість по кредиту у розмірі 29 764,17 доларів США; сума дострокового стягнення кредиту у розмірі 47 068,52 доларів США; - відсотки у розмірі 29 338,44 доларів США; - підвищені відсотки у розмірі 2 409,72 долари США.

У ході примусового виконання приватним виконавцем встановлено, що у боржника наявне нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме квартира, загальною площею: 34,00 кв.м., житловою площею: 16,20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Станом на теперішній час у власності боржника не було виявлено коштів, рухомого та іншого нерухомого майна, достатніх для повного виконання рішення згідно з виконавчим документом, боржник не вчиняє жодних дій, направлених на виконання рішення, вжитими приватним виконавцем заходами не вдалось примусово виконати рішення фактично в повному обсязі.

З огляду на наведене, приватний виконавець звернувся із даним поданням до суду, який видав виконавчі документи, та просить звернути стягнення на вищезазначену квартиру, що належать боржнику, у порядку, передбаченому ст. 440 ЦПК України.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 14 липня 2025 року подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Ярослава Вікторовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, задоволено. Звернено стягнення на нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, а саме на квартиру, загальною площею 34,00 кв.м, житловою площею 16,20 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з метою примусового виконання в рамках зведеного виконавчого провадження НОМЕР_2 виконавчих листів №758/11900/19 від 06.12.2024, що видав Подільський районний суд міста Києва.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 звернувся її представник - адвокат Каленський І.Б., який, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання приватного виконавця.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що при розгляді справи ОСОБА_1 надала до суду відзив в якому зазначила, що з березня 2002 року вона постійно проживає разом із дитиною у Німеччині, зареєстрованого доходу в Україні не має.

Тобто, виходячи з викладеного, можна зробити висновок, що ОСОБА_1 протягом більше 20 років офіційно мешкає в Німеччині та має дохід.

Конвенція про визнання та виконання іноземних судових рішень у цивільних або комерційних справах ратифікована Україною 01.07.2022 року, яка набрала чинності 01.09.2023 року регламентує порядок та підстави проведення стягнення в поза межами України.

Стаття 1 Конвенції зазначає, що вона застосовується до визнання та виконання судових рішень у цивільних або комерційних справах. При цьому вона не поширюється на податкові, митні чи адміністративні справи.

Отже приватний виконавець повинен був звернути стягнення спочатку на офіційний дохід ОСОБА_1 в Німеччині, а у випадку відсутності такого, вже розпочинати стягнення за рахунок нерухомого майна. Зазначений факт залишився поза увагою судді та не був досліджений при розгляді справи.

Вказує також, що матеріалами справи встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 придбана ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.05.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М. та зареєстрованого за №2548. Право власності на квартиру зареєстровано в Київському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 23 травня 2005 року за № 32206 (реєстраційне посвідчення № 001264).

Таким чином, право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано в установленому законом порядку, а висновки суду першої інстанції прийняті з порушенням норм матеріального права.

Скаржник також зазначає, що стягнення за виконавчими провадженнями проводиться у зв`язку з виникненням заборгованості за Кредитним договором №003-2008-959 від 31.03.2008 про отримання кредиту на купівлю квартири. Виконання зазначеного кредитного договору забезпечено іпотекою нерухомого майна на підставі Договору від 31.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чігріною Г.В. та зареєстрованого вреєстрі за №747, у відповідності до мов якого відповідачем в іпотеку Банку було передано квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що складається з трьох жилих кімнат, загальною площею 90,40 кв.м., житловою площею 46,70 кв.м.

Відповідно до п. 3.2 Кредитного договору № 003-2008-959 від 31.03.2008 року, забезпеченням виконання зобов`язань за кредитним договором є вищевказана квартира, право власності та обтяження на яке зареєстровано в установленому законом порядку.

Таким чином, на думку скаржника, приватний виконавець при здійсненні своїх повноважень фактично без проведення встановленої Законом України «Про виконавче провадження» перевірки щодо наявності майна, на яке можливо звернути стягнення та обмежившись виключно листом банку, звернувся до суду з поданням.

Поряд із цим, доводи приватного виконавця про відсутність майна, на яке можливо звернути стягнення, не відповідає дійсності у зв`язку з наявністю зареєстрованого в установленому порядку права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка обтяжена іпотекою у рахунок забезпечення виконання кредитного договору на підставі якого здійснюється стягнення.

З огляду на вказане, скаржник вважає безпідставними висновки суду першої інстанції щодо відсутності майна, на яке можливо звернути стягнення.

Крім того, скаржник звертає увагу, що наданий момент існує домовленість з банком кредитором про підписання мирової угоди якою буде передбачено реструктуризацію заборгованості та сплати її згідно з встановленим графіком. Зазначена мирова угода готується до підписання.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Універсал Банк» - адвокат Сахабутдінов В.Ю. наводить заперечення щодо доводів скаржника, просить залишити скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Вказує, що боржник навмисно перешкоджає проведенню виконавчих дій, направлених на виконання судового рішення, оскільки боржник ОСОБА_1 , маючи у власності нерухоме майно за рахунок якого можна здійснити погашення заборгованості перед Банком, не вживає заходів, спрямованих на державну реєстрацію права власності на квартиру.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що жодних переговорів боржник з Банком не веде тим паче відсутня будь-яка домовленість, щодо підписання мирової угоди.

Представник приватного виконавця Бережного Я.В. - адвокат Павленко С.В. також скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. Зазначав, що приватним виконавцем на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України «Про виконавче провадження», іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, вжито вичерпних заходів, направлених на примусове виконання виконавчих листів № 758/11900/19 від 06.12.2024, що видав Подільський районний суд міста Києва.

Водночас, вжитими приватним виконавцем заходами не вдалось виявити коштів та іншого майна боржника, на яке можливо звернути стягнення та, тим самим, виконати рішення суду.

Поряд із цим, у ході примусового виконання приватним виконавцем встановлено, що у боржника наявне нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме квартира, загальною площею: 34,00 кв.м., житловою площею: 16,20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Тому вважає ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 14.07.2025 року щодо задоволення подання приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, законною та обґрунтованою.

Щодо доводів боржника про звернення стягнення на офіційний дохід ОСОБА_1 в Німеччині, представник приватного виконавця звертає увагу на те, що відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. Чинне законодавство України не передбачає проведення виконавчих дій за межами території України.

Крім того, звертає увагу на необґрунтованість доводів боржника про те, що приватний виконавець мав право звернути стягнення на нерухоме майно боржника, яке перебуває в іпотеці (квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ), посилаючись на мораторій на звернення стягнення майна у період воєнного стану.

В судовому засіданні представник приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Я.В. - адвокат Павленко С.В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін, підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник АТ «Універсал Банк» - адвокат Сахабутдінов В.Ю. у судовому засіданні також заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена у відповідності до вимог процесуального законодавства, зокрема шляхом направлення судової повістки до офіційного електронного кабінету учасника справи в системі «Електронний суд».

21.01.2026 року Бабіч О.М. подала клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що вона проживає за межами України (у Федеративній Республіці Німеччина) у зв`язку із воєнними діями, що об`єктивно унеможливлює її особисту явку до суду. Зазначає, що участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції є неможливою з технічних причин. Крім того, адвокат, який раніше здійснював представництво інтересів ОСОБА_1 фактично припинив участь у справі. Тому просила розгляд справи відкласти та надати їй розумний строк для залучення нового представника або звернення за безоплатною вторинною правовою допомогою.

Заслухавши думку учасників справи з приводу заявленого клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні з огляду на відсутність доказів, які підтверджували поважність причин неявки ОСОБА_1 або її представника у судове засідання. Так, заявником не було додано до клопотання доказів відсутності технічної неможливості взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, а також припинення представництва інтересів заявника адвокатом Каленським І.Б.

Крім того, відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Таргоній Д.О., пояснення адвоката Сахабутдінова В.Ю., в інтересах АТ «Універсал Банк», адвоката Павленко С.В. в інтересах приватного виконавця Бережного Я.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів до неї, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Ярослава Вікторовича перебуває зведене виконавче провадження НОМЕР_2, яке складається з:

1) виконавчого провадження НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа №758/11900/19 від 06.12.2024, виданого Подільським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судового збору у розмірі 45 700,04 грн;

2) виконавчого провадження НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа №758/11900/19 від 06.12.2024, виданого Подільським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором №033-2008-959 від 31.03.2008 у загальному розмірі 108 580,85 доларів США, у тому числі: - прострочена заборгованість по кредиту у розмірі 29 764,17 доларів США; сума дострокового стягнення кредиту у розмірі 47 068,52 доларів США; - відсотки у розмірі 29 338,44 доларів США; - підвищені відсотки у розмірі 2 409,72 долари США.

Вказані виконавчі провадження відкриті приватним виконавцем за заявами представника стягувача АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» Сахабутдінова Віктора Юрійовича від 24.04.2025, про що винесено відповідні постанови.

Зазначеними постановами також зобов`язано боржника подати приватному виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України, та попередити боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У заяві від 24.04.2025 про відкриття виконавчого провадження представник стягувача Сахабутдінов В.Ю. повідомив приватного виконавця, що згідно з листом КП КМР «КМ БТІ» № 062/14-2180 від 28.02.2025 року за боржником ОСОБА_1 на праві власності зареєстрована квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.05.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М. та зареєстрованого за № 2548

Зазначене підтверджується відповіддю КП КМР «КМ БТІ» № 062/14-5855 від 16.06.2025 на запит приватного виконавця № 7750-77913511/2 від 12.05.2025.

З метою перевірки належної реєстрації вищезазначеного майна боржника приватним виконавцем отримано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, якою встановлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні записи про право власності боржника ОСОБА_1 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні записи про право власності, зареєстроване за будь-якими іншими особами, на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, боржник не зареєструвала право власності на квартиру у встановленому законом порядку.

Звертаючись до суду з поданням приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Бережний Я.В. зазначав, що ним на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України «Про виконавче провадження», іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, вжито вичерпних заходів, направлених на примусове виконання виконавчих листів № 758/11900/19 від 06.12.2024, що видав Подільський районний суд міста Києва. Водночас, вжитими приватним виконавцем заходами не вдалось виявити коштів та іншого майна боржника, на яке можливо звернути стягнення та, тим самим, виконати вказане рішення.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що боржник має заборгованість та є власником нерухомого майна, яке не зареєстроване в установленому законом порядку. Станом на день розгляду справи грошове зобов`язання боржника не виконане, грошові кошти не сплачені, борг не погашено, а іншого нерухомого та рухомого майна, на яке можливо звернути стягнення, за боржником у встановленому законом порядку не значиться. У зв`язку з викладеним суд зробив висновок про обґрунтованість вимог приватного виконавця щодо звернення стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для подальшого погашення заборгованості боржника.

Колегія суддів із таким висновком не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (стаття 10 цього Закону).

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно з частиною п`ятою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Відповідно до частини четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Згідно з частиною десятою статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Застосування судом положень частини десятої статті 440 ЦПК України та статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» є крайнім заходом виконання судового рішення, який може бути застосований лише в тому випадку, коли виконавцем вичерпано всі можливі заходи, які передбачені законом щодо примусового виконання рішень за рахунок іншого майна боржника.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постановах Верховного Суду: від 13 червня 2018 року у справі № 2-592/09 (провадження № 61-8383св18), від 23 січня 2019 року у справу № 522/6400/15-ц (провадження № 61-19786св18).

З матеріалів даної справи вбачається та не заперечується усіма учасниками справи, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 003-2008-959 від 31.03.2008 між ОСОБА_1 та ВАТ «Універсал Банк» також був укладений договір іпотеки/нерухомого майна - квартири/ від 31.03.2008, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чігріною Г.В. та зареєстрований в реєстрі за № 747, у відповідності до умов якого ОСОБА_1 в іпотеку банку було передано квартиру АДРЕСА_3 , що складається з трьох жилих кімнат, загальною площею 90,40 кв.м., житловою площею 46,70 кв.м., що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чігріною Г.В. 31.03.2008 за реєстровим № 746.

З огляду на вказане, безпідставними є доводи приватного виконавця про про відсутність іншого майна боржника, на яке можливо звернути стягнення та, тим самим, виконати вказане рішення.

Доводи приватного виконавця та стягувача про неможливість виконати рішення суду за рахунок іпотечного майна в період дії в Україні воєнного стану через введений мораторій, апеляційний суд відхиляє, оскільки вказана обставина не може бути підставою для задоволення подання приватного виконавця.

Дійсно, Законом України № 2120-IX від 15.03.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупинено дію статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.

Пункт 5-2 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» не містить статтю 39 цього Закону про реалізацію предмета іпотеки за рішенням суду. Зупинено лише дію статей 41, 47 у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах.

Отже, іпотекодержатель у період із 24 лютого 2022 року на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення не позбавлений права звернутися до суду з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, мораторій на звернення стягнення на іпотечне майно не скасовує іпотечне забезпечення, не змінює правову природу забезпеченого зобов`язання і не створює для кредитора право на альтернативне забезпечення, а лише відтерміновує можливість звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії в Україні воєнного стану.

Судом встановлено, що іпотека не припинена, предмет іпотеки, а саме належна відповідачу на праві власності квартира АДРЕСА_3 , як об`єкт цивільних прав не припинила існувати в первісному стані.

Відповідач ОСОБА_1 позбавлена можливості розпорядитись предметом іпотеки без згоди іпотекодержателя.

Запис про іпотеку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно дійсний, не скасований.

Також, відповідно до статті 13 ЦК України, суд при здійсненні цивільного судочинства повинен діяти справедливо, добросовісно, розумно та з дотриманням балансу інтересів сторін.

З огляду на вказане, перевіривши викладені учасниками справи обставини, виходячи з положень статті 440 ЦПК України, колегія суддів доходить висновку про те, що приватним виконавцем не доведено наявності обставини, які свідчать неможливість примусового виконання рішення суду за рахунок іншого майна боржника, зокрема квартири АДРЕСА_3 , яка передана в іпотеку АТ «Універсал Банк» в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором.

Задовольняючи подання приватного виконавця суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, не дав належної оцінки запереченням боржника, наведеним у відзиві на подання, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про обґрунтованість вимог приватного виконавця.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Виходячи з наведеного, ухвала Подільського районного суду м. Києва від 14 липня 2025 року винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим по справі обставинам.

З урахуванням вищевикладеного, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а в задоволенні подання приватного виконавця слід відмовити з мотивів та підстав, викладених вище.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Каленського Ігоря Борисовича задовольнити.

УхвалуПодільського районного суду м. Києва від 14 липня 2025 року скасувати.

В задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Ярослава Вікторовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 23 січня 2026 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: О.В. Борисова

С.А. Голуб