Справа № 716/1932/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.01.2026 року місто Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого судді Вайновської О.Є.,

за участі секретаря судового засідання Гандзюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство оборони України про встановлення факту перебування на утриманні,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні батька ОСОБА_2 , командира єгерського відділення 3 єгерського взводу 4 єгерської роти 2 єгерського бать льону ВЧ НОМЕР_1 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув внаслідок мінно-вибухової травми несумісної з життям, виконуючи бойове завдання по захисту Батьківщини в районі Новоєгорівка Сватівського району Луганської області, що необхідно для отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця.

В обґрунтування заяви посилався на те, що дохід батька був основним джерелом його існування, адже на час його загибелі заявник не працював і не міг працювати, оскільки здійснював догляд за бабусею ОСОБА_3 ..

Ухвалою судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 03.11.2025 відкрито провадження у справі окремого провадження, призначено її розгляд.

В судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримав, пояснив, що після розлучення у 2013 році батьків став проживати разом з батьком ОСОБА_2 , оскільки мати виїхали для проживання за межі України. У лютому 2022 році батько був призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період, а він залишався проживати в будинку батька, доглядати за домогосподарством. Крім того, з 2019 року він здійснює догляд за бабусею по лінії матері ОСОБА_3 , яка за станом здоров`я потребує такого догляду. У зв`язку з доглядом за бабусею він не міг повноцінно працювати, навчатися, а тому отримував фахову передвищу освіту за заочною формою навчання. Оскільки він не мав самостійного джерела доходу, а пенсія бабусі є незначного розміру, він фактично перебував на утриманні свого батька ОСОБА_2 , який регулярно надсилав йому гроші, з яких він утримував домоволодіння, оплачував комунальні послуги, купляв продукти харчування для себе та для бабусі, одяг, інші необхідні речі, оплачував вартість навчання. У березні 2024 року він отримав сповіщення про загибель батька, у зв`язку з чим звернувся з заявою до Міністерства оборони України про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця, як особа, яка перебувала на його утриманні, однак документи були повернуті на доопрацювання, оскільки факт утримання не підтверджено рішенням суду. Просив встановити факт перебування на утриманні батька ОСОБА_2 , оскільки з 2013 року і по день загибелі батька він перебував на його утриманні, і доходи батька були основним джерелом його існування.

Представник заявника адвокат Марочко Л.І. в судовому засіданні заяву підтримала та просила її задовольнити, адже доходи батька заявника були єдиним засобом його існування заявника ОСОБА_1 ..

Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України в судовому засіданні заяву не визнав, пояснив, що право на одноразову грошову допомогу у зв`язку з загибеллю військовослужбовця мають його утриманці в розумінні ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», якими є непрацездатні особи, що мають право на пенсію в разі втрати годувальника. Проте, заявник є працездатною особою, до органів ПФУ за призначенням пенсії по втраті годувальника не звертався. Просив відмовити в задоволенні заяви.

Заслухавши заявника та його представника, представника заінтересованої особи, свідків, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що заявник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_2 , актовий запис №15 від 16.06.2004 вчинений виконавчим комітетом Киселівської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області (а.с.13).

21.03.2024 командир єгерського відділення 3 єгерського взводу 34 єгерської роти НОМЕР_2 єгерського батальйону ВЧ НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_2 загинув внаслідок мінно-вибухової травми несумісної з життям, виконуючи бойове завдання по захисту Батьківщини в районі Новоєгорівка Сватівського району Луганської області (а.с.21), про що 28.03.2024 ЦНАП Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області вчинено актовий запис про смерть №30 (а.с.22).

ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України з заявою про призначення одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, однак, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, документи були повернуті заявнику на доопрацювання для підтвердження факту перебування ОСОБА_1 на утриманні загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 (а.с.27).

Таким чином, встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні батька ОСОБА_2 необхідно заявнику для реалізації її права на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», у зв`язку з смертю батька військовослужбовця.

Частиною 7 ст.19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до положень ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Частиною 2 ст.315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст.315 ЦПК України, не є вичерпним.

У порядку окремого провадження справа про встановлення фактів розглядається, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду за умов, якщо факти, які підлягають встановленню, мають юридичний характер, тобто відповідно до закону викликають юридичні наслідки - виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2019 року у справі №305/279/16-ц (провадження № 61-30299св18)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки також містяться у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05.12.2019 року у справі № 750/9847/18, від 03.02.2021 року у справі № 644/9753/19, від 16.06.2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08.09.2021 року у справі № 641/5187/20.

Отже, в судовому порядку можливо встановити факти, коли ці факти безпосередньо породжуватимуть юридичні наслідки, тобто вони повинні мати юридичне значення, а саме: від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення.

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовців, здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовців - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби (пп.1 п.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Згідно зі статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на 21.03.2024, тобто на дату загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 ) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Частинами 1, 2 статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих, які перебували на їх утриманні (ст.31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли в період проходження служби.

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» непрацездатними членами сім`ї вважаються: а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків; б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю; в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю; г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати; д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.

Як визначено в частині 1 статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Таким чином, системне тлумачення положень статті 16-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на дату загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 ) та положень статей 30, 31 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» дає підстави для висновку, що право на виплату одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). При цьому, утриманцями можуть бути непрацездатні члени сім`ї, зокрема, діти, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

На підтвердження обставин зазначених в заяві про встановлення факту перебування на утриманні заявником надано:

Довідку про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 (а.с.12);

довідку виконавчого комітету Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області №393 від 23.06.2025 про те, що ОСОБА_1 фактично проживав без реєстрації по АДРЕСА_2 з 01.01.2022 по теперішній час (а.с.17);

довідку виконавчого комітету Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області №394 від 23.06.2025 про те, що ОСОБА_1 проживав однією сімєю з батьком ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 з 01.01.2022 по 21.03.2024, що вони мали спільний побут та вели спільне господарство (а.с.16);

акт обстеження домогосподарства АДРЕСА_2 , згідно з яким ОСОБА_1 проживає в домоволодінні АДРЕСА_2 з 01.01.2022 по теперішній час без реєстрації; після призову на військову службу під час мобілізації на особливий період 26.02.2022 його батька ОСОБА_2 і до загибелі останнього 21.03.2024 сімейні відносини між батьком та сином ними не припинялися (а.с.20);

довідку №466 від 15.10.2025 виконавчого комітету Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про те, що ОСОБА_1 здійснив похорон свого батька ОСОБА_2 ;

довідку №04.2-08/2201 від 16.07.2024 про те, що ОСОБА_1 навчався в ВСП «КФК ЗВО «ПДУ» за спеціальністю 081 «Право» на заочній контрактній формі навчання з 01.09.2021 по 28.06.2024 (а.с.19);

довідку серії 10 ААБ №555166 від 28.11.2012 про те, що ОСОБА_3 є особою з інвалідністю 2 групи довічно (а.с.69); акт №50-А від 06.10.2025, згідно з яким ОСОБА_3 проживає по АДРЕСА_1 , з якою з 2019 року проживає її онук ОСОБА_1 , який здійснює за нею догляд та отримує її за рахунок коштів свого батька ОСОБА_2 (а.с.62);

виписку по банківському рахунку ОСОБА_1 в АТ «Універсалбанк» з якої вбачається рух коштів по картці ОСОБА_1 , а саме, що з рахунків на ім`я BILLER-C2CMB, НОМЕР_3 , CASH*SENSE02CARD CARD, які, як стверджує заявник, належали його батькові, здійснювалися грошові перекази на рахунок ОСОБА_1 (а.с.28-61).

Проте, аналізуючи надані заявником докази, суд приходить до висновку що підтверджують лише ті обставини, що деякий час до загибелі батька ОСОБА_1 проживав без реєстрації в домоволодінні батька по АДРЕСА_2 , що доглядав за бабусею по лінії матері ОСОБА_3 , яка проживає в сусідньому селі, де зареєстрований заявник, здобував професійну освіту за заочною формою навчання.

Більш того, аналогічні відомості повідомили суду допитані в ході розгляду справи свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які показали, що ОСОБА_1 не працював, бо здійснював догляд за бабусею ОСОБА_3 , а утримання ОСОБА_1 та й фактично його бабусі ОСОБА_3 здійснював батько ОСОБА_1 ОСОБА_2 .. Також ОСОБА_2 оплачував навчання сина, бо той навчався на платній основі.

Однак, такі докази є недостатніми для ухвалення рішення про перебування ОСОБА_1 на утриманні батька ОСОБА_2 , що необхідно для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця.

Навпаки, під час розгляду справи встановлено, що на час загибелі батька ОСОБА_1 досяг повноліття, працездатності, отримав фахову перевищу освіту за освітньо-професійним ступенем «фаховий молодший бакалавр», до органів ПФУ для оформлення пенсії по втраті годувальника не звертався.

Відсутність у ОСОБА_1 постійної роботи та джерела доходу, хоча такі докази і не надавались заявником для порівняння із доходами батька ОСОБА_2 , періодичне надання батьком матеріальної допомоги синові, не свідчать про перебування ОСОБА_1 на утриманні батька ОСОБА_2 в розумінні Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що заявником не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували його належність до категорії непрацездатних осіб, які мають право отримання пенсії у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а отже не доведено наявності підстав для виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема, за загиблого (померлого) військовослужбовця.

За таких обставин, встановлення факту перебування заявника на утриманні батька ОСОБА_2 не спричинить для нього юридичних наслідків, з метою отримання яких він звернувся до суду, тобто не призведе до набуття ним права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з чим заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з положень ч.7 ст.294 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати у справах окремого провадження відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.3, 4, 13, 19, 76-82, 258, 259, 264, 265, 293, 315, 316, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство оборони України про встановлення факту перебування на утриманні, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.Є. Вайновська