КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 939/1326/25
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5150/2026
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 жовтня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Герасименко М.М.,-

встановив:

У травні 2025 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до суду із названим позовом.

ТОВ «Діджи Фінанс» просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за договором № 200494203 від 02 квітня 2016 року у розмірі 52 931 грн 36 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 квітня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем укладено угоду № 200494203, за якою банк надав позичальнику кредит в розмірі 14 477 грн 16 коп.

20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за договором № 200494203 від 02 квітня 2016 року.

ТОВ «Діджи Фінанс» зазначало, що відповідачем порушені умови кредитного договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 28 жовтня 2025 року названий позов задоволено.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за договором № 200494203 від 02 квітня 2016 року в розмірі 52 931 грн 36 коп.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник ОСОБА_1 просила здійснити розгляд справи у відкритому судовому засіданні за участю сторін.

Враховуючи ціну позову ТОВ «Діджи Фінанс», фактичні обставини справи та положення ч. 1 ст. 369 ЦПК України, колегія суддів відхиляє клопотання представника ОСОБА_1 та вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із їх доведеності та обгрунтованості. Відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання щодо сплати заборгованості за укладеним кредитним договором.

Враховуючи складність справи та обсяг виконаної адвокатом роботи, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн 00 коп.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Обгрунтовуючи позовну заяву, ТОВ «Діджи Фінанс» зазначало, що 02 квітня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем укладено угоду № 200494203, за якою банк надав позичальнику кредит в розмірі 14 477 грн 16 коп.

Строк кредитування 730 днів з 02 квітня 2016 року по 02 квітня 2018 року, зі сплатою відсотків у розмірі 0, 0001 % та сплатою щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості з першого місяця строку дії кредитного договору і до закінчення строку його дії у розмірі 3, 99 %.

20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором № 200494203 на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 від 15 червня 2020 року.

Обгрунтовуючи позовну заяву, ТОВ «Діджи Фінанс» зазначило, що ОСОБА_1 не виконала взяті на себе зобов`язання за умовами укладеного кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в загальному розмірі 52931 грн 36 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 13 869 грн 80 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 26 574 грн 52 коп., 3 % річних (нарахованих за період із 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року) у розмірі 3 643 грн 31 коп., інфляційних втрат (нарахованих за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року) у розмірі 8 843 грн 73 коп.

Частиною 1 статті 205 ЦК Українивизначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

До матеріалів справи долучено копію: заяви № 200494203 від 02 квітня 2016 року, довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, анкети № 2616304 від 02 квітня 2016 року, графік платежів до кредитного договору № 200494203. Вказані документи підписані особисто ОСОБА_1 .

Доказів того, що персональні дані ОСОБА_1 (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані для укладення кредитного договору від її імені, відповідачем не надано.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 не заперечувала факт укладення кредитного договору та перерахування ПАТ «Банк Михайлівський» кредитних коштів.

Відтак, підписання відповідачем кредитного договору № 200494203 від 02 квітня 2016 року підтверджено належними та допустимими доказами.

Зміст вказаного договору свідчить про те, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину: суми кредиту, строку кредитування, розміру та порядку нарахування процентів, порядку здійснення розрахунків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про доведеність наявності кредитних правовідносин між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 .

Посилання представника ОСОБА_1 на недоведеність факту переходу від ПАТ «Банк Михайлівський» до позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором № 200494203 від 02 квітня 2016 року, колегія суддів вважає помилковими з огляду на наступне.

Обгрунтовуючи позовну заяву, ТОВ «Діджи Фінанс» зазначало, що до позивача від ПАТ «Банк Михайлівський» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 200494203 згідно укладеного 20 липня 2020 року договору факторингу.

Так, 20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором № 200494203 на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 від 15 червня 2020 року.

ТОВ «Діджи Фінанс» надано копію: договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року та копію реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються (додаток № 1).

Згідно п. 1 договору факторингу, банк відступає новому кредитору права вимоги до позичальників (боржників), вказаних у додатку № 1 до цього договору.

Так, для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.

Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 у справі № 5026/886/2012).

Враховуючи вищевикладене, долучена до матеріалів справи копія реєстру договорів (додаток № 1) підтверджує факт набуття позивачем права вимоги до відповідача за кредитним договором, оскільки містить відомості про відступлення ПАТ «Банк Михайлівський» права вимоги вказаного договору - «№ з/п НОМЕР_1 ОСОБА_1 ».

Доводи апеляційної скарги про те, що долучений позивачем реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються (додаток № 1) не доводить факту переходу права вимоги та візуально містить ознаки підробки, колегія суддів відхиляє, оскільки вони в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження.

Так, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року.

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

З урахуванням вищенаведеного, строк позовної давності за вимогами, які виникли після 02 квітня 2020 року, продовжено на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ТОВ «Діджи Фінанс»пред`явлено позовні вимоги в межах строків позовної давності, з урахуванням того, що право вимоги за кредитним договором позивач набув в липні 2020 року, а із позовом до суду звернувся в травні 2025 року, що свідчить про звернення позивача за захистом своїх прав в межах встановлених законом строків позовної давності.

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, беручи до уваги, що дана справа не є унікальною та не потребувала значного часу для підготовки позовної заяви представником ТОВ «Діджи Фінанс», колегія суддів вважає, що судом обґрунтовано стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн 00 коп.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 28 жовтня 2025 року ухвалено з додержанням норм процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки в силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому у відповідності до ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст складено 27 січня 2026 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

Л.П. Сушко