Справа № 450/277/26 Провадження № 2/450/1163/26
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

26 січня 2026 року суддя Пустомитівського районного суду Львівської області Мельничук І. І., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Винниченко Михайло Петрович до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВББ-Комфорт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Саліс Агро Торг», ОСОБА_2 , Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Лісова Оселя»», Громадської організації «Захист прав інвесторів будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 » про стягнення коштів, компенсацію моральної шкоди та витребування нерухомого майна, -

в с т а н о в и в :

22.01.2026 року в провадження судді Пустомитівського районного суду Львівської області Мельничук І. І. надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Винниченко Михайло Петрович до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВББ-Комфорт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Саліс Агро Торг», ОСОБА_2 , Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Лісова Оселя»», Громадської організації «Захист прав інвесторів будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 черга» про стягнення коштів, компенсацію моральної шкоди та витребування нерухомого майна, в якому представник позивача просить суд стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю "ВББ-Комфорт" та ОСОБА_2 на користь позивача борг в сумі 927 821 гривня, що еквівалентно 32820 доларів США , які позивач оплатив відповідачам згідно договору купівлі продажу майнових прав на квартиру № 05-133-2901 від 29.01.2021 року за майнові права на квартиру АДРЕСА_2 , з підстав невиконання відповідачем умов Договорів; зобов`язати Громадську організацію «Захист прав інвесторів будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 » та нового забудовника Товариство з обмеженою відповідальністю "Саліс Агро Торг" вчинити дії на реалізацію майнових прав позивача на квартиру АДРЕСА_2 , згідно договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру № 05-133-2901 від 29 січня 2021 року; витребувати на користь позивача у Громадської організації «Захист прав інвесторів будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 », Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Лісова Оселя»» та нового забудовника Товариство з обмеженою відповідальністю "Саліс Агро Торг" квартиру АДРЕСА_2 , згідно договору купівлі продажу майнових прав на квартиру № 05-133-2901 від 29.01.2021 року; стягнути з відповідачів грошову суму компенсацію моральної шкоди 200 000 грн. та судові витрати.

Ознайомившись із поданою позовною заявою, суд дійшов до висновку, що таку слід залишити без руху, оскільки така не відповідає вимогам ЦПК України, враховуючи наступне.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, зазначаючи проте, що він є споживачем послуг, із позовом, в якому просив стягнути із відповідача на його користь грошові кошти у сумі 927 821 грн., 200 000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Так, звертаючи до суду, позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Винниченко М. П. у позовній заяві зазначає, що позивач має пільги по сплаті судового збору та звільнений від його сплати відповідно до ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Платником судового збору виступає особа (фізична або юридична), яка звертається до суду (ст. 2 Закону України «Про судовий збір»).

Пільги щодо сплати судового збору, визначені у ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Пунктом 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

В пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», судам роз`яснено, що заява про захист прав споживача має повністю відповідати вимогам щодо форми й змісту позовної заяви, зокрема, містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов.

До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-XII «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Вказана пільга щодо сплати судового збору підлягає застосуванню лише у випадку коли позивач пред`явив позов, пов`язаний з порушенням його прав як споживача.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

При цьому, відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Аналіз вищезазначених положень Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави вважати, що в розрізі наявних правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачами, відповідачі не можуть вважатися ані виконавцями, ані виробниками, оскільки відповідач внаслідок укладення Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру, що буде збудована в майбутньому № 05-133-2901 від 29.01.2021 року, прийняв на себе лише одне зобов`язання - укласти у майбутньому основний договір, що в свою чергу виключає можливість застосування до наявних правовідносин між позивачем та відповідачем приписів Закону України «Про захист прав споживачів».

З огляду на положення укладеного між сторонами Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру, що буде збудована в майбутньому № НОМЕР_1 від 29.01.2021 року, оскільки ні Товариство з обмеженою відповідальністю «ВББ-Комфорт», ні ОСОБА_2 не є виконавцями робіт або надавачами послуг, то ОСОБА_1 не може вважатися споживачем в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду 14 лютого 2024 року у справі № 727/11573/22 (провадження № 61-14802 св 23), від 06 серпня 2024 року у справі № 727/12297/23 (провадження № 61-6575св24), від 31жовтня 2024рокуу справі № 752/13313/23 (провадження № 61-3296св24).

Суд враховує, що споживачі звільняються від сплати судового збору лише у справах за їх позовами за умови, що ці позови стосуються порушення їх прав як споживачів.

Указане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18).

При цьому, беручи до уваги вищевказане, ОСОБА_1 повинен був сплатити судовий збір за подання такої позовної заяви.

За таких обставин суд вважає, що частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не підлягає застосовуванню до спірних правовідносин.

Отже, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави вважати, що позов подано на захист прав споживача в розумінні приписів Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак позивачу необхідно сплатити судовий збір за подання до суду даної позовної заяви.

Разом з тим, представник позивача просить суд звільнити позивача від оплати судового збору, відстрочити чи розстрочити сплату судового збору до моменту ухвалення рішення по даній справі, таке мотивує тим, що позивач пенсіонер, а розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня 2026 року встановлений в розмірі 3 328,00 гривень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна, а відтак подана позовна заява містить вимоги майнового характеру.

Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014р., розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування визначається з урахуванням вартості спірного майна. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом ЦПК України такий обов`язок покладається на позивача. Вартість майна визначається на момент пред`явлення позову. При цьому вартість майна - це грошова сума, за яку це майно може бути придбане у даній місцевості.

Судовий збір як складова судових витрат виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функції.

Обов`язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов`язок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір». З його преамбули вбачається, що цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Як на підставу для відстрочення сплати судового збору представник позивача адвокат Винниченко М. П. посилається на п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», на підтвердження чого долучає довідку про доходи № 5264 6722 7323 0104, згідно якої сума пенсії за період з 01.11.2024 року по 30.11.2025 року складає: 72 920,56 грн.; пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 та довідку про відсутність індивідуальних відомостей про особу від 20.11.2025 року, однак надані документи не дають можливості суду всебічно та об`єктивно оцінити майновий стан позивача, оскільки відсутні відомості щодо належного йому нерухомого та рухомого майна, інших активів, а також інформація про наявність чи відсутність інших джерел доходу, у тому числі неофіційних, що унеможливлює встановлення фактичної неспроможності сплати судового збору.

Як вбачається зі змісту цієї норми, існує три умови, за яких суд, враховуючи майновий стан сторони та за її клопотанням, може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір»), зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір»): 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

З аналізу ст. 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Як зазначено у п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

За наведених обставин представником позивача не подано суду належних і достатніх доказів, які б у сукупності підтверджували такий майновий стан позивача, що унеможливлює або істотно ускладнює сплату судового збору у встановленому законом розмірі. Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Винниченком М. П., на виконання якого адвокатом надано послуги з вивчення та аналізу матеріалів справи (5 000 грн), підготовки позовної заяви та документів для подання до суду (10 000 грн), а також ведення справи в суді (15 000 грн), а очікувана орієнтовна вартість судових витрат на правову допомогу становить 30 000 грн. Зазначене свідчить про наявність у позивача фінансової можливості нести значні судові витрати та суперечить доводам про неможливість або істотне ускладнення сплати судового збору, таким чином клопотання про відтермінування сплати судового збору є невмотивованим і не підлягає до задоволення.

З врахуванням викладеного, позовну заяву слід залишити без руху та зобов`язати позивача усунути недоліки, зазначені в ухвалі суду протягом десяти днів з дня отримання ухвали шляхом: подання на адресу суду оригіналу квитанції про сплату судового збору у розмірі 11 278,21 гривень за реквізитами: отримувач коштів ГУК Львiв/Пустомитівська тг/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38008294, банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA0013893, код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу: *;101;; судовий збір, за позовом ОСОБА_1 , Пустомитівський районний суд Львівської області.

Крім того, Європейський Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У справі надання повної, детальної інформації щодо заявлених вимог та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду. Право бути поінформованим про характер і підставу позову потрібно розглядати у світлі права мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення п. 1 ст. 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах, так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (п. 59 рішення ЄСПЛ від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland»)). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. (п. 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»)).

Відповідно до вимог ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Суд наголошує, що згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин вказана позовну заяву необхідно залишити без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст.175,177,185 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Винниченко Михайло Петрович до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВББ-Комфорт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Саліс Агро Торг», ОСОБА_2 , Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Лісова Оселя»», Громадської організації «Захист прав інвесторів будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 черга» про стягнення коштів, компенсацію моральної шкоди та витребування нерухомого майна залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення описаних недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ним копії ухвали.

Роз`яснити позивачу та його представнику, що відповідно до ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

СуддяІ. І. Мельничук