Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/5649/25
Провадження №: 2/332/617/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді Сапунцова В.Д., за участю секретаря судового засідання Горбань Є.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -
Позивач звернулася до суду з даним позовом, який обґрунтовувала наступним. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому в законному порядку 26.01.2013 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції за актовим записом № 32. Від шлюбу у подружжя народилися спільні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Через постійні непорозуміння рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2024 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання спільних дітей у твердій грошовій сумі 4500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 01.08.2024 року. На підставі вище зазначеного рішення суду з відповідача періодично примусово стягувалися аліменти на утримання дітей, але їх не вистачало. Добровільно відповідач аліменти не сплачував. Фактично діти перебувають на утриманні позивача. У зв`язку з інфляцією витрати на утримання дітей суттєво збільшились, у зв`язку з чим матеріальне становище позивача погіршилось. При цьому відповідач відмовляється добровільно збільшити допомогу на дітей, хоча його матеріальне становище значно покращилось, оскільки відповідач проходить військову службу в Національній гвардії України в військовій частині НОМЕР_3 , але ж від позивача ці обставини приховує. Таким чином, сплачуваних відповідачем аліментів не вистачає на забезпечення гармонійного розвитку дітей, у зв`язку з чим позивач просить перейти з фіксованої суми аліментів на відсоток від доходу відповідача, тим самим збільшити розмір аліментів стягуваних на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01.08.2024 року та стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 на утримання їх спільних неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/3 від доходу (33%) від дня винесення рішення та щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28.10.2025 року у вказаній справі було відкрито провадження і її призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 10 год. 00 хв. 03.12.2025 року. В подальшому розгляд справи було відкладено на 10 год. 00 хв. 06.01.2026 року.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання призначені на 03.12.2025 року та на 06.01.2026 року не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток на його адресу. Будь-яких заяв та клопотань, в тому числі відзиву на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходило.
Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.
Пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку.
Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
Частиною першою статті 275 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.
Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.
Однак, з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.
Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду.
Зважаючи на те, що судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи (за зареєстрованою адресою місця проживання), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.
Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору.
Тому, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, суд висновує, що відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
У встановлений судом строк відзив на позовну заяву до суду відповідач не подав, жодних заяв чи клопотань не надіслав, у зв`язку з чим суд відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними в ній матеріалами.
На підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Частина 1ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2ст.15 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що сторони мають малолітніх дітей:
сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 , виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №282;
доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 , виданим Заводським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 38.
Згідно з витягами з реєстру територіальної громади №2025/015357029, №2025/015357030, №2025/015356926 від 19.10.2025 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою проживання матері ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .
Судовим наказом Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2024 року по справі № 332/4502/24 (провадження 2-н/332/412/24) із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) було стягнуто на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 4500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 01.08.2024 року.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-Х11 від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.
Частинами 1-3ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, з ким проживає дитина.
За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України).
Частиною 1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Частиною третьою ст. 181 ЦПК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Виходячи зі змісту наведених норм, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним; а зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із батьків та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
З матеріалів справи вбачається, що малолітні діти проживають разом з матір`ю, а тому саме матір`ю вирішується питання забезпечення життєдіяльності дітей та спрямування наявних коштів на необхідні для дітей витрат. З часу присудження аліментів в розмірі 4500 грн. через інфляційні процеси в Україні значно підвищилася вартість життя, що є загальновідомим фактом і не потребує доказування. У зв`язку з чим вищевказаний розмір аліментів на дитину не може забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини на теперішній час. Дані обставини, на думку суду, вказують на погіршення матеріального стану одержувача аліментів, та, відповідно, її неспроможність самостійно виділяти недодані батьком на утримання дітей коштів. В матеріалах справи наявні відомості, що малолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , потребують значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються соціальні потреби, потреби в навчанні, розвитку, медичному обслуговуванню та іншому. Діти знаходяться на утриманні матері ОСОБА_1 та проживають разом з нею.
Участі відповідача у фінансовому забезпеченні дітей у вигляді сплати аліментів у розмірі визначеному судовим наказом Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2024 року у справі №332/4502/24 є недостатнім для утримання дітей. Фактично діти перебувають на повному утриманні матері.
На думку суду, наявність вищезазначених обставин, а також волевиявлення одержувача аліментів є підставою для зміни способу та розміру аліментів.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2026 рік» у 2026 р. прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить 3512 гривень.
З огляду на вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що заявлений позивачкою розмір аліментів, в якому вона просить надалі стягувати аліменти є обґрунтований.
Отже, з огляду на матеріали справи та обсяг письмових доказів наданих позивачем, враховуючи в першу чергу як найкраще забезпечення інтересів дитини, та те, що малолітні діти сторін проживають разом із позивачем і остання в апріорі несе більші витрати на їх утримання, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити, змінити спосіб стягнення аліментів і встановити їх у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття.
Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", визначені в порядку ст.192 СК України аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про зміну визначеного судом розміру аліментів з підстав, передбачених СК України, та наданням відповідних доказів на підтвердження підстав зміни розміру аліментів.
У зв`язку із задоволенням позовних вимог та зміни способу стягнення аліментів, слід відкликати судовий наказ, виданий Заводським районним судом міста Запоріжжя у справі №332/4502/24 від 08.08.2024 року.
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалене рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням чого, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмір 1211 гривень 20 копійок.
Керуючись ст. ст.6,7,10,12,13,81,141,259,263-265,280-284 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей - задовольнити.
Змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , за Судовим наказом Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2024 у цивільній справі № 332/4502/24.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення старшою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.
Відкликати Судовий наказ, виданий Заводським районним судом міста Запоріжжя у справі №332/4502/24 від 08.08.2024 року.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , в дохід держави судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом двадцяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлено 06.01.2026 року.
Суддя В.Д. Сапунцов