Справа № 750/8060/25
Провадження № 2/750/138/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді Маринченко О.А.,

секретар судового засідання Шилова Ж.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку та їх витребування,

третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Белова Ольга Степанівна,

в с т а н о в и в :

13 червня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якому з урахуванням заяви від 28 липня 2025 року (а.с. 59-61) просить:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:5096, площею 0,0423 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 06.08.2012 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Беловою Ольгою Степанівною, зареєстрований в реєстрі за № 4172 та витребувати вказану земельну ділянку з володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу садового будинку АДРЕСА_1 , укладений 06.08.2012 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Беловою Ольгою Степанівною, зареєстрований в реєстрі за № 4171 та витребувати вказаний садовий будинок з володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 .

Обґрунтовано позов тим, що 01.01.2012 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір позики в формі розписки, відповідно до умов якого останній взяв у позивача в борг 30000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк 6 місяців зі сплатою процентів в сумі 1000 доларів США щомісячно. У вказаний строк ОСОБА_4 у порушення своїх договірних зобов?язань позику не повернув. У липні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за вказаним договором позики. 23 липня 2012 року ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова відкрито провадження у вказаній справі. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.08.2012 було задоволено заяву позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:5096, площею 0,0423 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.09.2012 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 01.01.2012 в сумі 239700 грн. та проценти за період з 01.01.2012 до 30.06.2012 в сумі 47940 грн., а також судові витрати в сумі 2876 грн. Вказане заочне рішення суду набрало законної сили і на його виконання 28.09.2012 Новозаводським районним судом м. Чернігова стягувачу було видано виконавчий лист. 24.10.2012 старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Бабенком В.М. відкрито виконавче провадження № 34869379 з виконання вказаного виконавчого листа. 24.10.2012 старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Бабенком В.М. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 11.01.2024 старший державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Васильченко А.I. у зв`язку з втратою оригіналу виконавчого листа звернулась до Новозаводського районного суду м. Чернігова із заявою про видачу дублікату виконавчого листа. 01.02.2024 ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова задоволено вказану заяву та видано дублікат виконавчого листа № 2/2515/1429/2012. 04.03.2025 позивач відкликав виконавчий лист із Центрального відділу державної виконавчої у м. Чернігові та пред?явив його для примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю.М., який відкрив виконавче провадження.У процесі розшуку майна приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Приходьком Ю.М. було встановлено, що за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:5096, площею 0,0423 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 16.06.2005. Проте, до приватного виконавця звернулася ОСОБА_5 та повідомила, що спірна земельна ділянка належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 06.08.2012, однак право власності за нею не було зареєстровано. 12.06.2025 представнику позивача після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження стало відомо, що 06.08.2012, тобто вже після того, як у ОСОБА_4 виникла заборгованість по укладеному договору, більше того, в період розгляду Новозаводським районним судом м. Чернігова справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, останній здійснив продаж єдиного наявного в нього майна - земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:5096, площею 0,0423 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також, 06.08.2012 між тими ж сторонами було укладено договір купівлі-продажу садового будинку, який знаходиться на вказаній земельній ділянці. Таким чином, ОСОБА_4 у період існування в нього зобов?язання перед позивачем з погашення заборгованості в сумі 30000 доларів США за договором позики від 01.01.2012 продав спірні земельну ділянку та будинок ОСОБА_5 , що свідчить про його недобросовісну поведінку та спробу уникнути сплати боргу позивачу в розмірі 290516 грн. 40 коп. При цьому, після укладення вказаних договорів у ОСОБА_4 не залишилося жодного іншого майна, за рахунок якого він міг би виконати свої зобов?язання перед позивачем. Вказане ще раз підтверджує те, що майно відчужене саме з метою приховування своїх активів від звернення на них стягнення, завдаючи тим самим шкоди кредитору, тобто позивачу, а отже ці правочини вчинені всупереч принципу добросовісності та мають бути визнані судом недійсними, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачам строк для подачі відзиву на позов.

В установлений судом строк відповідач ОСОБА_5 подала відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в його задоволенні. Зокрема, у відзиві відповідач вказує, що при посвідченні договору купівлі-продажу земельної ділянки на Державному акті про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 514822, виданому на ім?я ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Беловою О.С. 06.08.2012 зроблена відмітка про перехід права власності на земельну ділянку до відповідача. Договір купівлі-продажу зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 06.08.2012. Відповідно до пункту 1.5 договору купівлі-продажу земельної ділянки продавець гарантує, що на момент укладення цього договору нерухоме майно нікому не продане, дароване, в судовому спорі не перебуває, під арештом, податковій заставі не значиться, щодо нього відсутні будь-які права з боку третіх осіб, як внесок до статутного капіталу юридичної особи не передано; не надане в користування за договором найму (оренди або позички). Факт відсутності арешту, заборони відчуження, застави перевірявся нотаріусом шляхом подання запитів до відповідних державних реєстрів. Вказана земельна ділянка знаходиться у Садівничому товаристві «Текстильник» і на ній розташований садовий будинок, який був проданий ОСОБА_4 ОСОБА_5 одночасно із вказаною земельною ділянкою за договором купівлі-продажу від 06.08.2012, який посвідчений приватним нотаріусом Беловою О.С. та зареєстрований за № 4171. Право власності на цей садовий будинок зареєстровано за ОСОБА_5 Комунальним підприємством «Чернігівське міжміське бюро технічно інвентаризації» 11.10.2012, номер запису 1040 в книзі 4. Момент виникнення права власності на нерухоме майно на час укладання договорів купівлі-продажу визначався частинами третьою та четвертою статті 334 Цивільного кодексу України в редакції, що діяла та на той час: «Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору не посвідченого нотаріально дійсним.Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації». Отже, за нотаріально посвідченим та зареєстрованим у Державному реєстрі правочинів договором купівлі-продажу право власності на садовий будинок виникло у позивача 06.08.2012. Діюча станом на день укладення вказаних договорів купівлі-продажу редакція частини першої статті 120 Земельного кодексу України передбачала, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об?єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відчуження земельної ділянки за рішенням власника є підставою припинення права власності на земельну ділянку (пункт «в» частини першої статті 140 Земельного кодексу України у редакції Кодексу на час укладення договорів купівлі-продажу). Таким чином, у даному випадку з переходом до відповідача права власності на садовий будинок до неї перейшло і право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:5096, на якій знаходиться садовий будинок, а право власності колишнього власника - припинилося. Будучи власником садового будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, з 06.08.2012 ОСОБА_5 протягом 13 років володіла та користувалася вказаним майном, вкладала власні кошти та власну працю в їх підтримання в належному стані, вносила до вказаних об?єктів нерухомого майна невід?ємні поліпшення, що значно підвищили вартість майна, порівняно з вартістю на дату їх придбання. При цьому, протягом цих же 13 років позивач не вживав дієвих заходів щодо розшуку майна свого боржника та у зв?язку з пропуском строків позовної давності втратив право на судовий захист своїх прав шляхом оспорювання договорів купівлі-продажу від 06.08.2012. Позов мотивований тим, що у ОСОБА_4 на момент відчуження ним спірної земельної ділянки була в наявності значна непогашена заборгованість перед позивачем, яка виникла із розписки (договору позики) від 01.01.2012 із строком погашення до 01.07.2012. За твердженням позивача оспорюваний ним договір купівлі-продажу земельної ділянки укладався ОСОБА_4 з метою приховати майно від звернення на нього стягнення, тобто не відповідає принципу добросовісності і є фраудаторним. У позові відсутнє посилання на певну норму матеріального права як підставу недійсності оспорюваного договору купівлі-продажу. Позивач має довести, що боржник розумів, що має заборгованість і ухилявся таким способом від її сплати. Рішення у справі № 2515/9276/2012 про стягнення заборгованості за договором позики ухвалено Новозаводським районни судом м. Чернігова 05.09.2012, а набрало законної сили 16.09.2012. Крім того, рішення суду ухвалено при заочному розгляді справи. З вказаного рішення також слідує, що відсутні докази того, що ОСОБА_4 однозначно знав про подання до нього позову та про прийняте судом рішення. Не відповідає дійсності твердження позивача, що ухвалою Новозаводської районного суду м. Чернігова від 14.08.2012 був накладений арешт у порядку забезпечення позову на спірну земельну ділянку. З резолютивної частини самої ухвали слідує, що накладався арешт на об?єкт нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 05.11.2009, до набрання законної сили рішення суду по даній справі. Однак, із спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки слідує, що вказана земельна ділянка належала продавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 514822, виданого 24.06.2005 Чернігівською міською радою. Отже, ухвалою суду накладався арешт не на земельну ділянку, а на інше нерухоме майно за вказаною в ухвалі адресою. Крім того, до позову не надано жодного доказу, що на момент укладення оспорюваного договору у ОСОБА_4 були відсутні грошові кошти або інше майно, яке могло бути стягнуто в рахунок погашення боргу. Відповідач у жодних родинних, дружніх або інших зв?язках із продавцем не перебувала та не перебуває. Про продаж дачі дізналася із оголошення в газеті «Обявления». Перемовини щодо умов придбання дачі вона вела з посередником-ріелтором. Перший та останній раз бачила ОСОБА_4 під час підписання договорів у нотаріуса та передачі йому грошових коштів відповідно до умов договорів. Віповідач не була учасником судових справ про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 , тобто не знала та не могла знати про те, що до майна продавця є певні претензії кредиторів. Отже, оспорюваний договір укладено до ухвалення рішення у справі про стягнення заборгованості, відтак відповідач не знала і не могла знати ні про існування договору позики, ні про існування судової справи. Договір, за яким здійснено відчуження майна боржника, є оплатним, а ціна, за якою відповідач придбала садовий будинок та земельну ділянку під ним, - є ринковою вартістю, про що свідчить посилання в договорах про здійснення оцінки вказаних об?єктів нерухомого майна незалежними оцінювачами та вчинення продажу саме за визначеною ринковою ціною. Таким чином, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 06.08.2012 не підпадає під жодний критерій фраудаторності оплатного правочину. Відповідач, придбаваючи майно, яким володів ОСОБА_4 на підставі належних правоустановчих документів мала всі підстави вважати, що такі договори є законними та правомірно очікувала, що ОСОБА_4 відчужуючи їй нерухоме майно має право ним розпоряджатися, а вона після отримання цього майна матиме змогу мирно ним володіти.Визнання договорів купівлі-продажу недійсними як фраудаторних правочинів у даному випадку, коли покупець є добросовісним набувачем майна, призведе до дисбалансу захищеності від недобросовісних дій боржника. Так, кредитор (позикодавець) за розпискою мав би захистити свій ризик неповернення боргу законодавчими механізмами виконання зобов?язань такими як іпотека, застава, порука, але не зробив цього, не перевірив платоспроможності свого контрагента. У свою чергу, на добросовісного набувача майна, який вчинив всі необхідні дії щодо перевірки належності майна продавцю, відсутності на майні арешту та заборон відчуження, позивач хоче перекласти власну недбалість. Позовна вимога про витребування земельної ділянки з володіння відповідача не підлягає задоволенню також і з підстав обрання неналежного способу захисту цивільних прав, оскільки вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння - це віндикаційна позовна вимога, яку вправі заявити лише власник майна, яке вибуло з його володіння поза його волею.

Відповідач ОСОБА_4 відзив на позов не подав.

Позивач відповідь на відзив не подав.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі і призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з підстав, вказаних у позові.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні вказала, що відповідач позов не визнає та просила відмовити позивачу в його задоволенні. Зазначила, що наявними в справі доказами не доводиться, що договори купівлі-продажу укладалися саме для уникнення сплати ОСОБА_4 боргу. Відповідач не має ніякого відношення до ОСОБА_4 , не є його родичем чи знайомою, дізналася про продаж земельної ділянки та садового будинку з оголошення, придбала їх не за заниженою ціною, а за ринковою за оплатним договором, є добросовісним набувачем. Договори укладалися із настанням юридичних наслідків. Відповідач передала гроші ОСОБА_4 , які могли бути передані на погашення заборгованості. Можливо укладення договору купівлі-продажу було доцільним, бо ОСОБА_4 зміг би віддати борги. Позивачем не доведено, що у ОСОБА_4 на момент укладення спірних договорів було відсутнє інше майно чи гроші. За 13 років володіння відповідачем земельною ділянкою і садовим будинком останній значно змінився, відповідачем здійснювалися до нього і добудови, і перебудови, у зв`язку із чим ціна садового будинку на даний час є значно вищою. Позивачем за 13 років не вчинялися активні дії для повернення боргу, розшуку майна боржника, не визнавалася неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо виконання виконавчого листа. Визнання недійсними спірних договорів порушить принцип мирного володіння відповідачем своїм майном та буде становити для відповідача надмірний тягар. У разі, якщо суд прийде все ж таки до висновку, що договори є фраудаторними, просила застосувати позовну давність.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті сповіщався шляхом публікації оголошення про виклик на сайті судової влади. Відповідно до частини одинадцятої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.

Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Белова Ольга Степанівна у судове засідання не з`явилася, подала клопотання, в якому просить справу розглянути за її відсутності.

Заслухавши доводи позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та справи № 2515/9276/2012, суд встановив таке.

У 2012 році ОСОБА_1 звернувся до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 липня 2012 року відкрито провадження в справі № 2515/9276/2012 за вказаним позовом (а.с. 13).

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 серпня 2012 року в справі № 2515/9276/2012 заяву про забезпечення позову - задоволено частково. Накладено арешт на об`єкт нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 05.11.2009 до набрання законної сили рішенням суду в даній справі (а.с. 14).

У мотивувальній частині вказаної ухвали суду, зокрема, зазначено, що в судовому засіданні представник позивача подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 та на об?єкт нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Обгрунтована заява тим, що відповідач є власником вказаних об?єктів нерухомості. Позивачу стало відомо, що відповідач намагається відчужити один із об`єків нерухомості, а саме дачу в Текстильнику, про що свідчить оголошення в газеті «Обьявление». Позивач вважає, що реалізація відповідачем нерухомого майна може утруднити та зробити неможливим виконання рішення суду.

Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 вересня 2012 року в справі № 2515/9276/2012 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики від 01.01.2012 - 239700 грн. та проценти за період з 01.01.2012 до 30.06.2012 в розмірі 47940 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2876 грн. 40 коп. (а.с. 12).

Вказане судове рішення набрало законної сили і на його виконання Новозаводським районним судом м. Чернігова стягувачу було видано виконавчий лист № 2515/9276/2012.

24.10.2012 старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Бабенком В.М. відкрито виконавче провадження № 34869379 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

Також, 24.10.2012 старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Бабенком В.М. у виконавчому провадженні № 34869379 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_4 , в межах суми стягнення 290516 грн. 40 коп.

21.11.2012 старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Бабенком В.М. винесено постанову про розшук майна боржника, згідно з якою оголошено розшук майна, а саме: автомобілів OPEL VECTRA 1.8, 1992 року випуску, RENAULT KANGOO, 2006 року випуску, HYUNDAI SANTA FE 2.7 5MT4, 2008 року випуску, ВАЗ 21013, 1985 року випуску, що належать боржнику ОСОБА_4 . З вказаної постанови слідує, що згідно з відповіддю ВРЕР ДАІ за боржником зареєстровано автотранспорт.

16.10.2013 на підставі постанови державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Рокача А.В. про арешт коштів боржника накладено арешт на кошти, що містьться на рахунках, відкритих в АТ «УкрСиббанк», та належать боржнику ОСОБА_4 в межах суми стягнення 290516 грн. 40 коп.

17.10.2013 та 13.06.2014 державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Рокачем А.В. винесено постанови про призначення експерта суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні № 34869379, відповідно до яких 09.11.2012 державним виконавцем проведено опис і арешт майна, а саме: земельної ділянки площею 0,0423 га, що розташована за адресою: Садівниче товариство «Текстильник», ділянка № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , цільове призначення - для ведення садівництва, що належить ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 514822 від 24.06.2005 (державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 3465); будинок, який знаходиться на земельній ділянці, площею 0,0423 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; гараж з прибудовою, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0423 га, що розташована за адресою: Садівниче товариство «Текстильник», ділянка № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ; сарай, що знаходиться на земельній ділянці, площею 0,0423 га, що розташована за адресою: Садівниче товариство «Текстильник», ділянка № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 . Призначено ОСОБА_6 експертом, суб?єктом оціночної діяльності - суб?єктом господарювання у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчогоо листа № 2/2515/1429/2012.

13.06.2014 державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Рокачем А.В. також винесено постанову про призначення експерта суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні № 34869379, згідно з якою 09.01.2013 державним виконавцем проведено опис і арешт майна, а саме:1/3 частки квартири АДРЕСА_3 , що належать боржнику ОСОБА_4 та призначено Приватне підприємство «ЕФ «Експерт-плюс» експертом, суб?єктом оціночної діяльності - суб?єктом господарювання у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчогоо листа № 2/2515/1429/2012.

Відповідно до копії акту державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу (№ за ЄДРВП: 34869379) від 06 квітня 2015 року заступником начальника Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Павленко Є.О. при примусовому виконанні зведеного виконавого провадження з примусового виконанн виконавчого листа № 2/2515/1429, виданого 28.09.2012 Новозаводським районним судом міста Чернігова про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 290516 грн. 40 коп., виконавчого листа № 2-н-90, виданого 08.08.2011 Куликівським районним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 аліментів в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття в рахунок погашення боргу передано нереалізоване з прилюдних торгів майно, яке реалізовувалося державним підприємством «Інформаційний Центр» Міністерства юстиції України, які були призначені на 04.03.2015 та не відбулися в зв?язку із відсутністю допущених учасників торгів. Вказані прилюдні торги організовувались повторно після уцінки майна у порядку статті 62 Закону України «Про виконавче провадження». Майно належить боржнику ОСОБА_4 , а саме: 1/3 частка двокімнатної житлової квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належать боржнику на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 01 червня 1998 року, виданого Виконавчим комітетом Новозаводської районної ради згідно з розпорядженням (наказом) від 25 травня 1998 року за № 657, за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалось на реалізацію, тобто 60347 грн. Акт складено на підставі постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу (№ за ЄДРВП: 34869379) від 06.04.2015, у зв?язку з тим, що призначені на 04.03.2015 треті прилюдні торги, які організовувались державним підприємством «Інформаційний Центр» міністерства юстиції України не відбулись в зв?язку із відсутністю допущених учасників торгів, та заяви (стягувача) ОСОБА_1 від 17.03.2015 щодо залишення за собою нереалізованого нерухомого майна.

08.11.2021 начальником Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Павленком Євгеном Олександровичем у виконавчому провадженні № 34869379 винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_4 .

Також, 11.11.2021 у виконавчому провадженні № 34869379 начальником Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Павленком Євгеном Олександровичем винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, відповідно до якої згідно із витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.11.2021 № 283344810 за боржником зареєстровано право власності на гараж № НОМЕР_3 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Постановлено описати та накласти арешт на майно: гараж № НОМЕР_3 (автокооператив № 35), АДРЕСА_5 .

У зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України внаслідок ворожих атак на місто Чернігів приміщення Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було зруйновано, а виконавчий лист № 2515/9276/2012 - знищено.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2024 року заяву старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Васильченко Антоніни Ігорівни про видачу дубліката виконавчого листа - задоволено. Видано дублікат виконавчого листа № 2/2515/1429/2012 від 28.09.2012 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 290516 грн. 40 коп. (а.с. 15-16, 17).

На підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документа без виконання від 04.03.2025 головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Роговою Олександрою Дмитрівною винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 34869379 (а.с. 18).

У вказаній постанові зазначено, що залишок нестягнутої суми боргу становить 230169 грн. 40 коп., виконавчого збору 29051 грн. 64 коп., витрат виконавчого провадження 257 грн. 80 коп.

05 березня 2025 року позивач пред?явив виконавчий лист для примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Юрія Михайловича, який 05 березня 2025 року відкрив виконавче провадження № 77404775 (а.с. 19).

23 травня 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Приходько Юрій Михайлович у виконавчому провадженні № 77404775 виніс постанову про опис та арешт майна боржника ОСОБА_4 , згідно з якою постановлено описати та накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:5096, площею 0,0423 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_4 на підставі договору дарування земельної ділянки від 16 червня 2005 року (а.с. 20-21).

Разом з тим, 06 серпня 2012 року між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_5 (покупець) укладено договір купівлі-продажу садового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Беловою Ольгою Степанівною, зареєстрований в реєстрі за № 4171 (а.с. 82-84).

Відповідно до вказаного договору продавець зобов?язався передати у власність покупцю, а покупець зобов?язався прийняти у власність садовий будинок, що належить продавцю на праві власності і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (надалі - нерухоме майно) і сплатити за нього грошову суму за ціною, визначеною цим договором.

Згідно із пунктом 1.2. нерухоме майно, яке відчужується, належить продавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 05.11.2009 Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради на підставі рішення виконкому Чернігівської міської ради від 17.07.2006 за № 167. Право власності на нерухоме майно зареєстроване 11.11.2009 в електронному Реєстрі прав власності не нерухоме майно за реєстраційним № 28756903, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24423079, виданого Комунальним підприємством «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради, номер запису 1040 в книзі 4.

Оціночна вартість нерухомого майна становить 34560 грн. (пункт 1.4. договору). Ціна продажу нерухомого майна становить 34560 грн. (пункт 2.1. договору).

Вказаний договір зареєстровано в Державному реєстрі правочинів 06.08.2012 за № 5137081 (а.с. 84 на звороті).

11.10.2012 за ОСОБА_5 було зареєстроване право вланості на садовий будинок АДРЕСА_6 , про що свідчить інформація з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.06.2025 (а.с. 68).

Також, 06 серпня 2012 року між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_5 (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Беловою Ольгою Степанівною, зареєстрований в реєстрі за № 4172 (а.с. 23-24).

За умовами вказаного договору продавець передав у власність покупцю земельну ділянку, площею 0,0423 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (надалі по тексту - нерухоме майно), а покупець зобов?язався прийняти цю земельну ділянку і сплатити за неї обговорену грошову суму. Кадастровий номер земельної ділянки: :02:001:5096. Площа нерухомого майна складає 0,0423 га, з них; сад - 0,0327 га, під забудовою - 0,0096 га.

Згідно з пунктом 1.2. договору нерухоме майно належить продавцю на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 514822, виданого 24.06.2005 Чернігівською міською радою Чернігівської області на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого 16.06.2005 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором. О.В., зареєстрованого за реєстровим № 2922.

Оціночна вартість нерухомого майна становить 7618 грн. (пункт 1.4. договору.). Ціна продажу нерухомого майна 7383 грн. 53 коп. (пункт 2.1. договору).

Відповідно до пункту 1.5 договору продавець гарантує, що на момент укладення цього договору нерухоме майно нікому не продане, дароване, в судовому спорі не перебуває, під арештом, податковій заставі не значиться, щодо нього відсутні будь-які права з боку третіх осіб, як внесок до статутного капіталу юридичної особи не передано; не надане в користування за договором найму (оренди або позички).

Згідно з частиною першою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із частиною першою статті 15, частиною першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем/відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до пункту 6 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Тлумачення як статті 3 Цивільного кодексу України загалом, так і пункту 6 статті 3 Цивільного кодексу України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України).

Згідно із частинами першою, другою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Аналіз вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 Цивільного кодексу України).

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 Цивільного кодексу України).

Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 Цивільного кодексу України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)».

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 Цивільного кодексу України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 Цивільного кодексу України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 Цивільного кодексу України. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19) зазначено, що «однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частиною третьою статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника).

Правилами частини третьої статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд враховує, що хоча оспорювані договори купівлі-продажу і були укладені тоді, коли в провадженні суду перебувала на розгляді позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, проте при розгляді справи не встановлено, зокрема, тих обставин, що сторони договору відповідачі у справі є родичами чи іншими близькими особами, чи вони перебували в дружніх відносинах.

ОСОБА_5 про продаж спірного садового будинку та земельної ділянки дізналася із оголошення в газеті.

Крім того, суд бере до уваги, що відповідачем придбані садовий будинок та земельна ділянка за оплатними договорами, не за заниженою ціною, а за ринковою. Договори укладені із настанням юридичних наслідків. За 13 років перебування у власності відповідача спірного майна, вона мирно володіла ним, здійснювала добудови та перебудови, у зв`язку з чим значно збільшилася фактична площа та стан будинку.

З матеріалів справи також слідує, що у ОСОБА_4 на час укладення оспорюваних правочинів, крім спірних земельної ділянки та садового будинку, було наявне і інше майно, яке ним, як під час розгляду справи про стягнення заборгованості, так і під час виконання судового рішення, відчужено не було.

Зокрема, ОСОБА_4 станом на кінець листопада 2012 року на праві власності належали автомобілі: OPEL VECTRA 1.8, 1992 року випуску, RENAULT KANGOO, 2006 року випуску, HYUNDAI SANTA FE 2.7 5MT4, 2008 року випуску, ВАЗ 21013, 1985 року випуску.

Також, у власності ОСОБА_4 перебувала 1/3 частки квартири АДРЕСА_3 , яка ним, в тому числі за безоплатним договором, відчужена не була, зокрема, і до того часу, як державним виконавцем у жовтні 2012 року було накладено арешт. Вказана частка квартири у процесі здійснення виконавчих дій була передана позивачу в 2015 році в рахунок погашення боргу, яку, як зазначив позивач у судовому засіданні, він у подальшому за спільною домовленістю з іншими співвласниками квартири, відчужив (а.с. 120).

Таким чином, оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, враховуючи викладене та встановлені обставини, суд не може зробити висновок, що оспорювані договори були вчинені ОСОБА_8 саме з метою уникнення звернення стягнення на його майно в рахунок погашення заборгованості, у зв`язку з чим вимоги позивача задоволенню не підлягають.

При цьому, підстав для застосування позовної давності немає, оскільки суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 4, 5, 10-13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку та їх витребування відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач - ОСОБА_4 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_8 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Відповідач ОСОБА_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_9 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Белова Ольга Степанівна, місцезнаходження: вул. Коцюбинського, 48, м. Чернігів.

Повний текст рішення складено 28.01.2025.

Суддя