Справа № 369/3593/24
Провадження № 2/369/1191/26
26.01.2026 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Пінкевич .Н.С.
при секретарі Осіпова В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності в об`єкт самостійної власності -
Таким чином, у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частці перебуває вищевказане майно. Дійти згоди щодо поділу майна, яке перебуває у власності з відповідачем не можуть.
Просила суд:
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачені судові витрати по справі.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 березня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.
26 березня 2025 року позивач ОСОБА_1 подала суду висновок судової земельної технічної експертизи судового експерта Шекель Ю.В. №110225_1 ЮШ.
28 березня 2025 року до суду подано пояснення ОСОБА_1 з урахуванням висновку експерта №110225-1_ЮШ судової земельно технічної експертизи від 25.03.2025 року. Одночасно представник позивача просив виділити в натурі 1/2 частки земельної ділянки для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Мироцька сільська рада, за варіантом №1 запропонованим для сторони 1 висновком експерта№110225-1_ЮШ судової земельно-технічної експертизи від 25.03.2025 року, а саме: 600 кв.м. (0,06 га), що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський Мироцька сільська рада в розмірі 600 кв. м., що виділяється в індивідуальну власність, позначена на плані штриховкою синього кольору та має розміри по периметру від північно-східного кута ділянки т. Б за годинниковою стрілкою в м: 60,03м; 20,01м; 23, 67м по межі ділянки; 16,51м; 36,37м по лінії поділу; 3,50м по межі ділянки (Див. Додаток №1 графічної частини).
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 липня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду.
У судове засідання представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника за наявними у справі матеріалами. Позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.
У судове засідання відповідач до суду не з`являвся, про причини неявки до суду не повідомляв, відзиву не надходило. Про час слухання справи повідомлений належним чином.
Згідно ч. 8ст. 178 ЦПК, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст.280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
У зв`язку з неявкою сторін в силу ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У відповідності до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України, ст.ст.4, 5 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно з ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Згідно вимог ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується верховенством права. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.
Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України, цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Згідно ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 76 ЦПК України визначено,що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За правилами ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Згідно статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
Відповідно до ч.1,2 статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України, право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах норм чинного законодавства, які позивачка не порушує, частка позивачки в спільній частковій власності має окремий вихід, при цьому не порушуються права інших співвласників, суд вважає, що позов слід задовольнити.
Відповідно до ч. 1,3 ст. 367 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Згідно п.6.Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.91 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
Виходячи з аналізу змісту норм статей 183,358,364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.
Положеннями п.1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 №55, (надалі - Інструкція), встановлено, що Поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2). Пунктом 3.3. Інструкції встановлено, що за відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку.
Згідно висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 19.12.2018 року у справі №1301/362/2012 системний аналіз статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.
В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України та статей 319, 358 Цивільного кодексу України всі громадяни є рівними у своїх правах, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.
З наведеного у сукупності вбачається, що майно, яке належить позивачу на праві спільної часткової власності фактично можливо виділити.
Судовим експертом Шекель Юрієм Васильовичем запропоновано три варіанту поділу земельної ділянки. Всі три варіанти мають рівну площу поділу 600 кв.м, але різну конфігурацію. При виборі варіанту поділу суд враховує, що запропонований перший варіант має поділ земельної ділянки на рівні площі, мають окремі під`їзди до ділянки, а третій варіант має видовжені межі. Відповідач жодного відзиву не надав, не обрав певного варіанту розподілу. Можливість виділу частки з об`єкта нерухомого майна, належного позивачу підтверджується відповідним висновком, дійти згоди щодо поділу майна в добровільному порядку сторони не можуть, а тому заявлені позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження, є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами по справі та підлягають до задоволення в повному обсязі.
Спірне майно, відповідно до даних правовідносин, належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється.
Верховний Суд України у постанові від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13 дійшов висновку, що на відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності, в разі поділу (стаття 367 ЦК України), спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.
Відтак, суд визнає заявлені позовні вимоги обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст.141 ЦПК України.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року, ).
Керуючись ст. ст.12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності в об`єкт самостійної власності - задовольнити.
- виділити в натурі в окремий об`єкт нерухомості ОСОБА_1 та визнати право власності земельну ділянку (із земельної ділянки площею 0, 1200га) цільове призначення (01.05) для індивідуального садівництва, місце розташування: Київська область, Бучанський район (раніше Києво-Святошинський район) Мироцька сільська рада, загальною площею 600 кв.м. (0,06 га), що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський Мироцька сільська рада в розмірі 600 кв. м., позначена на плані штриховкою синього кольору та має розміри по периметру від північно-східного кута ділянки т. Б за годинниковою стрілкою в м: 60,03м; 20,01м; 23,67м по межі ділянки 16,51м; 36,37м по лінії поділу; 3,50м по межі ділянки;
- виділити в натурі в окремий об`єкт нерухомості ОСОБА_2 та визнати право власності земельну ділянку (із земельної ділянки площею 0, 1200га) цільове призначення (01.05) для індивідуального садівництва, місце розташування: Київська область, Бучанський район (раніше Києво-Святошинський район) Мироцька сільська рада, загальною площею 600 кв.м. (0,06 га), що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський Мироцька сільська рада в розмірі 600 кв. м., позначена на плані штриховкою чорного кольору та має розміри по периметру від північно-західного кута ділянки т. А за годинниковою стрілкою в м: 16,5м по межі ділянки; 36,37м, 16,51м по лінії поділу; 36,37м по межі ділянки.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 300 (дві тисячі триста) грн 90 коп.
Інформація про сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 .
Заочне рішення може бути переглянуто Києво-Святошинським районним судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 26 січня 2026 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ