ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року

м. Харків

справа № 645/2101/25

провадження № 22-ц/818/667/26

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Яцини В.Б.

за участі секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт»

відповідач- ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Немишлянського районного суду м. Харкова від 25 липня 2025 року у складі судді Костіної І. Г..-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 116 787, 06 грн.

Позов обґрунтований тим, що 26.10.2020 року між АТ "УКРСИББАНК" та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір-Анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування № 0.

В зв`язку невиконанням взятих на себе зобов`язань станом на 20.03.2025 року у позичальника утворилась загальна сума простроченої заборгованості за Договором № 0 від 26.10.2020 року у розмірі 116 787, 06 грн, яка складається: з простроченої заборгованості за основним боргом: 56 497,15 грн; простроченої заборгованості за відсотками: 60 289,91 грн.; простроченої заборгованості за комісією: 0,00грн.; пеня та штрафи: 0,00грн.

25.06.2024 року між АТ "УКРСИББАНК" та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» укладено Договір Факторингу № 227, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором, укладеними між Кредитором та Позичальником перейшло до ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ».

Рішенням Немишлянського районного суду м. Харкова від 25 липня 2025 року позовні вимоги про стягнення заборгованості задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» заборгованість за кредитним договором у розмірі 116 787, 06 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422, 40 грн.

Рішення обґрунтовано тим, що позивач надав належні та допустимі докази, які підтверджують укладання кредитного договору. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що під час розгляду справи судом першої інстанції було порушено право відповідача на участь у судовому засідання, оскільки повідомлення про дату судового засідання 25 липня 2025 року позивач отримав 24 липня 2025 року, що унеможливило безпосередню участь відповідача у розгляді справи. Суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, оскільки не врахував позиції позивача про сплив строку позовної давності. Також судом не було враховано, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з чим не міг своєчасно надати відповідь на досудову вимогу.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Згідно зі статтею 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Порядок виклику та вручення судових повісток визначено статтями 128, 130 ЦПК України.

Частиною 2 статті 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Згідно з частиною 5 вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу.

Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі №296/9824/19 (провадження №61-13685св20).

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що у суді першої інстанції ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, призначеного на 25.07.2025. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів направлення йому судових повісток, у зв`язку з чим повідомлення не може вважатися здійсненим у порядку, встановленому процесуальним законом.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки-повідомлення, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також порушенням вимог статей 128, 130 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції порушив право відповідача знати про час і місце судового засідання, що є порушенням права на доступ до правосуддя та порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Таким чином, судова колегія доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Судом встановлено, що 26.10.2020 року між АТ "УКРСИББАНК" та ОСОБА_1 укладено Договір-Анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування № 0. (а.с. 25-26).

Відповідно до п. 1.1.вказаної анкети на ім`я відповідача ОСОБА_1 банком було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 у національній валюті України та видано кредитну картку «Картка з лімітом «Шопінг 55% Grace»», на яку встановлено кредитний ліміт в розмірі 50 000,00 грн.

Відповідно до пункту 2.14. Договору-Анкети, Договір укладається на невизначений строк та набирає чинності з моменту укладення Договору-анкети, усі додатки до Договору є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до норми пункту 2.15. Договору-Анкети, своїм підписом Клієнт підтверджує коректність і повноту наданої ним інформації.

Відповідно до п. 2.1.3 Договору - Анкети, про доступний ліміт використання кредиту Банк повідомляє Клієнта шляхом направлення інформаційного повідомлення на персональний та безпечний номер телефону Клієнта, наданий Клієнтом згідно умов цього Договору -Анкети.

Відповідно до підпункту 2.1.4. Договору-Анкети, Умови обслуговування ліміту кредитування: щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування у відповідності до тарифного плану; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за операціями отримання готівки та переказу коштів, річних- 55,00% процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями, протягом пільгового періоду, річних 0,00% пільговий період для погашення заборгованості до 56 днів. Відповідно до підпункту 2.1.5. Договору-Анкети, сторони погоджують наступне визначення орієнтовної загальної вартості ліміту кредитування: Розрахунок картою в терміналі 50000 грн; Розрахована Банком Мінімальна сума поповнення Карткового рахунку (усереднено за 24 місяці) 3230 грн, з них: На погашення процентів та комісій 1147 грн; На зменшення строкової заборгованості 2084 грн; Орієнтовна загальна вартість ліміту кредитування 77520 грн; Орієнтовна реальна річна процентна ставка ліміту кредитування 55% .

Відповідно до Паспорту споживчого кредиту - ліміт кредитування може збільшуватися до 50000 грн. Строк дії ліміту кредитування: з дати укладання договору по 05.11.2022; Клієнт може отримати транші, в тому числі «кредит «плати частинами»», в межах доступного ліміту використання кредиту. (а.с. 27).

Згідно Виписки (рух коштів по рахунку картки з лімітом), розрахунковий період 11.10.2020 -31.07.2024, рахунок № НОМЕР_1 , відповідачу ОСОБА_1 був встановлений кредитний ліміт 50 000,00 грн (а.с. 40-61).

25.06.2024 між АТ «УкрсибБанк» та ТОВ «Глобал Спліт» було укладено Договір факторингу № 277, відповідно до якого останній набув право вимоги за кредитним договором № 0 від 26.10.2020, укладеним між АТ «УкрсибБанк» та ОСОБА_1 . Відповідно до п. 4.1. Договору, право власності на Права Вимоги вважається таким, що перейшло від Клієнта Фактору, та право вимагати від Боржників виконання всіх зобов`язань в межах відступлення прав вимог у фактора виникає з моменту підписання Акту приймання-передачі права вимоги. Акт приймання-передачі права вимоги підписаний сторонами 25.06.2024 року (а.с. 13-23).

Відповідно до п. 4.2. Договору, після підписання Акту приймання-передачі права вимоги клієнт втрачає права на будь-які платежі боржників в оплату їх заборгованостей за первинними договорами, за якими право вимоги перейшло до Фактора. Таким чином, відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, зокрема ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» є новим кредитором у фінансових правовідносинах з Боржником.

Згідно реєстру боржників до договору Факторингу №277 від 25.06.2024 розмір заборгованості ОСОБА_1 складає 116 767,06 грн з яких: 56 497, 15 грн - заборгованість за основним боргом, 60 289,91 грн заборгованість за відсотками (а.с. 75-81)

25.07.2024 року ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» до ОСОБА_1 було направлено лист-пропозицію, в якому повідомлено, що відбулось відступлення прав вимоги за договором Факторингу № 277 від 25.06.2024 р., яке в свою чергу стало Новим правонаступником та має право вимагати від ОСОБА_1 погашення кредитної заборгованості згідно кредитного договору №0 від 26.10.2020 року. Також було запропоновано розглянути пропозицію щодо врегулювання заборгованості за кредитним договором №0 від 26.10.2020 року шляхом погашення частини богу, а саме оплата суми 70 072,23 грн (дисконт/ знижка 40%). У разі невиконання умов, викладених у пропозиції щодо погашення заборгованості, ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» буде вимушено провести заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 116 787, 06 грн шляхом подачі позовної заяви до суду (а.с. 64-65).

Згідно з розрахунком заборгованості та випискою з особового банківського рахунку станом на 20.03.2025 року у Позичальника утворилась загальна сума простроченої заборгованості за Договором № 0 від 26.10.2020 року у розмірі 116 787,06 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за основним боргом: 56 497,15 грн; простроченої заборгованості за відсотками: 60 289,91 грн; заборгованості за комісією: 0,00 грн ; пеня та штрафи: 0,00 грн (а.с. 24).

04.07.2024 року АТ «УКРСИББАНК» направлено ОСОБА_1 повідомлення про відступлення прав вимоги заборгованості за Кредитним договором № № 0 від 26.10.2020 року на нового кредитора ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ», в якому зазначається, що відступлено право вимоги за кредитом «Кредитна картка», наданий ОСОБА_1 у вигляді ліміту кредитування, що був встановлений на картковому рахунку 20.10.2020 року. На виконання умов Договору відступлення прав вимоги, ОСОБА_1 був повідомлений про необхідність перерахувати кошти в сумі 116 787,06 грн на банківський рахунок ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» (а.с. 62).

12.12.2024 року ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» до ОСОБА_1 була відправлена Вимога про необхідність сплати заборгованості по кредиту протягом 30 календарних днів (копія Вимоги та докази направлення Вимоги додається до позову). У разі не виконання цієї Вимоги, ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» буде вимушено звернутись до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості. При цьому сума боргу може бути збільшена, а саме до загальної суми заборгованості 116 787, 06 грн може будуть додані судові витрати, витрати по виконавчому провадженню, а також сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми боргу (а.с. 66-69).

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. За змістом частини першої статті 4 Закону України 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон № 2664-III) факторинг вважається фінансовою послугою.

У пункті 5 частини першої статті 1 Закону № 2664-IIIзазначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Вимоги до договору про надання фінансових послуг передбачені в статті 6 Закону № 2664-III.

Так, за змістом частини першої статті 6 Закону № 2664-III договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Крім того, відповідно до пункту 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів-суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 1077 ЦК України договір факторингу передбачає, зокрема те, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника).

Отже, за договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (пункт 6 частини першої статті 4 Закону № 2664-III), тобто грошові кошти мають передаватися клієнту у розпорядження, і клієнт має сплатити фактору за відповідну послуги з фінансування (надання позики або кредиту).

При цьому, така плата за надану фактором послугу може бути, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 61), встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу. Натомість грошова вимога, що передається клієнтом фактору, може відступатися клієнтом фактору у зв`язку з її продажем останньому (частина першої статті 1084 ЦК України) або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, оскільки за змістом частини другої статті 1084 ЦК України фактор має право у разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленої грошової вимоги до боржника. Таким чином, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги.

25.06.2024 передача права вимоги за кредитним договором №0 від 26.10.2020 року відбулась до Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» з дати підписання відповідного реєстру прав вимоги за зразком, згідно Додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги.

Згідно реєстру боржників до договору Факторингу №277 від 25.06.2024 розмір заборгованості ОСОБА_1 складає 116 767,06 грн з яких: 56 497, 15 грн - заборгованість за основним боргом, 60 289,91 грн заборгованість за відсотками (а.с. 75-81)

Надані докази підтверджують перехід права вимоги, тому є належними та допустимими.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Особливості регулювання правовідносин за договорами споживчого кредиту передбачені також Законом України «Про захист прав споживачів».

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла-шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Наведені приписи дають підстави виснувати, що ч. 4ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Отже, звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги ч. 4ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи містять належні докази на підтвердження того, що взяті на себе зобов`язання за договором від 26.10.2020 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти, однак в порушення зазначених умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав та позичені грошові кошти не повернув.

Позивачем в підтвердження боргу надано виписку по рахунку боржника, яка є первинним документом та підтверджує здійснені по банківському рахунку операції.

12.12.2024 року ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» до ОСОБА_1 була відправлена Вимога про необхідність сплати заборгованості по кредиту протягом 30 календарних днів (копія Вимоги та докази направлення Вимоги додається до позову). У разі не виконання цієї Вимоги, ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» буде вимушено звернутись до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості. При цьому сума боргу може бути збільшена, а саме до загальної суми заборгованості 116 787, 06 грн може будуть додані судові витрати, витрати по виконавчому провадженню, а також сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми боргу (а.с. 66-69).

Також надано докази направлення на адресу лист пропозиція від 25.07.2024, що є вимогою про дострокове повернення кредиту ( а.с.64-65).

Оскільки позивачем було дотримано процедуру досудового врегулювання спору, позовні вимоги на дострокове повернення кредиту є обгрунтованими.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що 20.03.2025 року , здійсненого позивачем, складає 116 787,06 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за основним боргом: 56 497,15 грн; простроченої заборгованості за відсотками: 60 289,91 грн; заборгованості за комісією: 0,00 грн ; пеня та штрафи: 0,00 грн (а.с. 24).

З огляду на викладене колегія суддів вважає доведеними позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 26.10.2020 року у розмірі 116 787,06 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за основним боргом: 56 497,15 грн; простроченої заборгованості за відсотками: 60 289,91 грн.

Щодо застосування строків позовної давності судова колегія зазначає наступне.

У Цивільному кодексі визначено два види строків позовної давності: загальний і спеціальний (ст.ст. 257, 258 ЦК України).

Відповідно ч. 1 ст. 256, ч. 1 ст. 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до положень ч. 3- 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

30 березня Верховна Рада України прийняла Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019) (Закон № 3275), яким встановлено поправки в законодавство щодо закінчення процесуальних строків. Так, с 02 квітня 2020 року продовжено процесуальні строки на період дії карантину в Україні. Тобто, всі строки розраховуються за формулою "встановлений законом строк», плюс термін дії карантину в Україні".

Законом України від 15.03.2022 № 2120-розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалася та триває на час розгляду справи.

Позовна заява подана до суду 31.03.2025 року.

Відповідно до п.2.1.1 Договору-Анкети №0 Позичальнику надається ліміт кредитування в сумі 50000,00 грн строком дії до 05.11.2022 року (з можливою пролонгацією). Відповідно ч. 3 Паспорту споживчого кредиту, строк кредитування до 24 місяців з дати встановлення ліміту (з можливістю подальшої пролонгації). Тобто, користування кредитною лінією передбачає пролонгацію кожні 24 місяці за умови користування Позичальником кредитними коштами. Відповідно до Виписки «Рух коштів по рахунку картки з лімітом» за розрахунковий період з 11.11.2023 10.12.2023р.р. термін дії кредитного ліміту продовжено до 05.11.2024 року.

Розділом ІІ п. 7.1.12 Правил, сторони домовились, що Банк може продовжити строк дії ліміту кредитування на умовах цих Правил та Кредитного договору та без укладання додаткових угод до Кредитного договору. Відповідно до п.7.1.13. Правил визначено, що сторони вважають, що продовження строку дії ліміту відбулось у разі, якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну дії ліміту кредитування Банком не отримано від Позичальника заяви про відмову від продовження строку дії ліміту кредитування.

З умов укладеного між сторонами договору передбачено автоматичну пролонгацію ліміту кредитування з періодичністю кожні 24 місяці, якщо позичальник не звернувся із заявою про відмову від продовження строку його дії. Матеріали справи не містять доказів подання відповідачем такої заяви, а тому строк дії ліміту кредитування вважався продовженим у порядку та на умовах, визначених договором.

Враховуючи викладене, звернення позивача до суду з позовом 31 березня 2025 року відбулося в межах установленого законом строку позовної давності.

Посилання відповідача на те, що останньою юридично значущою дією, яка нібито перервала перебіг строку позовної давності, є транзакція з ініціювання зарахування коштів на рахунок від 23 лютого 2022 року, не спростовує наведеного висновку. Оскільки обчислення закінчення строку позовної давності 23 лютого 2025 року та вказаний період припадає на час дії правового режиму воєнного стану в Україні.

Відповідно до приписів пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, перебіг строків позовної давності на час дії воєнного стану зупиняється. Отже, у будь-якому випадку строк позовної давності не міг вважатися таким, що сплив, а право позивача на судовий захист залишалося чинним на момент подання позову.

З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Крім того, посилання апелянта на те, що вимога позивача про сплату заборгованості від 12 грудня 2024 року була отримана відповідачем після 24 грудня 2024 року, не має правового значення для вирішення питання щодо дотримання позивачем строку позовної давності та не свідчить про його пропуск.

З урахуванням доведення позивачем викладених у позові обставин, судова колегія доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення заборгованості позовні вимоги не спростовують.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №0 від 26.10.2020 року у розмірі 116 787, 06 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на зазначене судова колегія вважає, що наведені апелянтом доводи є частково обґрунтованими, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи викладене з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422, 40коп.

Керуючись ст.ст.367,368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384,389 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Немишлянського районного суду м. Харкова від 25 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» заборгованість за кредитним договором у розмірі 116 787 (сто шістнадцять тисяч сімсот вісімдесят сім) грн. 06 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

В.Б. Яцина