Справа № 682/2598/25
Провадження № 2/682/50/2026
Славутський міськрайонний суд
Хмельницької області в складі:
головуючої судді Мотонок Т.Я.,
за участю секретаря судових засідань Мелашенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Славута цивільну справу № 682/2598/25 за позовом Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В провадженні суду перебуває справа за позовом Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування поданого позову вказано, що ОСОБА_1 звернувся до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк».
Ухвалою від 26.11.2025 провадження у справі відкрито та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження на 16.12.2025.
16.12.2025 розгляд справи було відкладено у зв`язку із витребуванням за ініціативою суду від Органу опіки і піклування виконавчого комітету Славутської міської ради інформацію про визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним та встановлення над ним опіки, із наданням підтверджуючих документів.
13.01.2026 розгляд справи було відкладено для виклику в судове засідання законного представника (опікуна) відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_2
28.01.2026 в призначений час учасники справи до суду не з`явились.
Представником позивача в позовній заяві заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника АТ «Акцент-Банк». Проти ухвалення заочного рішення представник позивача не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 та його законний представник ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлені про час та дату розгляду справи, до суду не з`явились, будь-яких заяв та клопотань до суду не подавали, відзив на позов не подано.
Враховуючи наведені обставини ухвалою суду від 28.01.2026 було постановлено здійснювати заочний розгляд даної справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 03.02.2023 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» (а.с. 9).
Крім того, 03.02.2023 відповідачем підписано заяву щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком (а.с. 10-11).
У випадку порушення Клієнтом зобов`язань із погашення Заборгованості Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі 0,07% (не менше 1 грн) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 (п`ятнадцять) відсотків суми простроченого платежу.
Підписанням цієї Заяви відповідач підтвердив та погодився, що: до укладання цієї угоди ознайомився з актуальними Умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-БАНК», що розміщені за посиланням www.a-bank.com.ua/terms, та до укладання цієї угоди ознайомлений з інформацією, яка розміщується на веб-сайті та доступна за посиланням www.abank.com.ua, в повному об`ємі у відповідності до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; ця Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Паспортом споживчого кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту становлять Договір. Отримав їх примірники, вони зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення (а.с. 12-13).
Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг.
Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, судом враховується наступне.
Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір, є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
При цьому правочин це правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту.
Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону.
За змістом ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Відповідно до ст. 41 ЦК України, недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину.
Оскільки фізична особа, яка визнана недієздатною, не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, законодавець позбавив її права укладати будь-який правочин, а відтак і нести відповідальність за його невиконання або неналежне виконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 226 ЦК України, передбачено, що опікун може схвалити дрібний побутовий правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, у порядку, встановленому ст. 221 цього Кодексу. У разі відсутності такого схвалення цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою, є нікчемним.
З урахуванням наведеного, правочини, які вчинені недієздатною особою є нікчемними (ст.ст. 41, 203, 215 ЦК України), за винятком схвалених в установленому порядку опікуном.
Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам законодавства. Такий правочин недійсний з моменту його вчинення незалежно від того, чи визнав його таким суд.
На виконання ухвали суду від Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Славутської міської ради надійшла відповідь від 02.01.2026 № 1, з якої слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був визнаний недієздатним рішенням Славутського міськрайонного суду від 02.09.2002 року, та Рішенням Виконавчого комітету Славутської міської ради «Про призначення опікуна над хворим ОСОБА_1 від 17.10.2002 № 312 йому був призначений опікун, його матір ОСОБА_2 (а.с. 69-71).
При цьому, матеріали справи не містять доказів надання опікуном відповідача згоди на укладення кредитного договору.
Також варто зауважити, що від позивача в процесі розгляду справи не надходило клопотань про заміну неналежного відповідача та щодо залучення в якості відповідача опікуна ОСОБА_2 .
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За змістом ст. 51 ЦПК України, належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом.
Як вбачається зі змісту ст. 51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача.
Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів.
Отже, визначення відповідачів, предмета спору та підстав позову є правом позивача.
Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Згідно зі ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Статтею 40 ЦК України передбачено, що фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Якщо від часу виникнення недієздатності залежить визнання недійсним шлюбу, договору або іншого правочину, суд з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи та інших доказів щодо психічного стану особи може визначити у своєму рішенні день, з якого вона визнається недієздатною.
За змістом ст.ст. 41, 60 ЦК України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун (ст. 1184 цього Кодексу).
Таким чином, суд приходить до висновку, що кредитний договір, укладений недієздатною особою, опікуном якого не надано схвалення на укладення даного договору, в силу вимог ч. 1 ст. 226 ЦК України є нікчемним.
Окрім викладеного, варто зазначити, що 03 серпня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 286/798/19 вказав, що згідно з ч. 3 ст. 226 ЦК України, опікун зобов`язаний повернути дієздатній стороні все одержане недієздатною фізичною особою за нікчемним правочином.
Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачем в процесі слухання справи не було заявлено клопотання про застосування реституції, не визначено для таких вимог суб`єктний склад учасників, зокрема не заявлено клопотання щодо залучення до участі у справі опікуна відповідача в якості відповідача, а відтак, зважаючи на вищевикладене, суд доходить висновку про залишення позовних вимог АТ «АКЦЕНТ-БАНК» без задоволення.
На підставі ст. 141 ЦПК України, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 51, 78-81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 280-289 ЦПК України, суд
У задоволенні позову відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Відповідач: ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 )
Повний текст рішення складено: 28.01.2026.
Суддя Мотонок Т. Я.