27 січня 2026 року м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого судді Джуги С.Д.,
суддів Кожух О.А., Собослоя Г.Г.,
У листопаді 2018 року Закарпатська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати функції держави: Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве звернулася в суд з позовом до Ужгородської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення, витребування земельної ділянки.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 25 вересня 2025 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 (особа, яка не брала участі у справі), в інтересах якого діє адвокат Штефанюк Іван Матвійович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 вересня 2022 року у справі за позовом Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати функції держави: Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве до Ужгородської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення, витребування земельної ділянки, - закрито.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 25 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 (особа, яка не брала участі у справі), в інтересах якого діє адвокат Батрин Максим Віталійович, задоволено. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 вересня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення. У позові Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати функції держави: Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве до Ужгородської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення, витребування земельної ділянки, відмовлено.
Керівник Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону подав до Закарпатського апеляційного суду заперечення на заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подану заяву та матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У ч.ч. 4 6 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як передбачено ч.ч. 3-5, 8 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 червня 2024 року № 686/5757/23 зробила висновок, що у ч.3 ст. 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч.4 ст.137 ЦПК України.
Таким чином, під час вирішення питання визначення суми відшкодування витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з фінансового стану обох сторін, поведінкою сторін під час судового процесу тощо.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19).
ЄСПЛ наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність).
Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінюючи їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
Під час визначення суми відшкодування суд має керуватись критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
З матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2018 року Закарпатська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати функції держави: Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве звернулася в суд з позовом до Ужгородської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення, витребування земельної ділянки.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 25 вересня 2025 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 (особа, яка не брала участі у справі), в інтересах якого діє адвокат Штефанюк Іван Матвійович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 вересня 2022 року у справі за позовом Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати функції держави: Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве до Ужгородської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення, витребування земельної ділянки, - закрито.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 25 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 (особа, яка не брала участі у справі), в інтересах якого діє адвокат Батрин Максим Віталійович, задоволено. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 вересня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення. У позові Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати функції держави: Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве до Ужгородської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення, витребування земельної ділянки, відмовлено.
В поданій заяві представник ОСОБА_1 - адвокат Батрин М.В., просить стягнути з Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в сумі 80 000 грн. 00 коп.
У запереченні на заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу керівник Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону просить відмовити у задоволенні заяви про стягнення судових витрат на правничу допомогу, а у разі якщо суд дійде зворотного висновку, то зменшити розмір судових витрат
До заяви додано ордер про надання правової допомоги, копію договору про надання правової допомоги №29-01/2025-1 від 29.01.2025, акт приймання-передачі наданих послуг від 29.09.2024; докази надсилання заяви іншим учасникам справи.
Як вбачається з матеріалів справи, 29.01.2025 року між адвокатом Батрин Максим Віталійович та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги № 29/01/2025-1.
Згідно з п. 4.1 Договору, сторони дійшли згоди, що гонорар Адвоката за Договором складає 80 000 грн. 00 коп. Вказана сума сплачується у повному обсязі у 45 - денний строк з дати ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення на користь Клієнта.
29.09.2025 року сторонами складено акт приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги, яким зафіксовано надання правової допомоги, досягнення позитивного результату та виникнення у Клієнта обов`язку зі сплати гонорару Адвоката.
Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та значимості таких дій у справі, а також враховуючи, що адвокат безпосередньої участі у розгляді не приймав, його процесуальні дії у даній справі були пов`язані виключно із складанням та поданням апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про надмірність та нерозумність витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 80 000 грн., та вважає, що такі підлягають частковому задоволенню у сумі 5000 грн., що є співмірним із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Керуючись ст. ст. 133, 141, 270 ЦПК України, апеляційний суд,-
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 січня 2026 року.

Головуючий :

Судді: