ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року

м. Київ

справа № 753/2032/25

провадження № 61-5084св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант Капітал» на постанову Київського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року у складі колегії суддів: Яворського М. А., Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант Капітал» про розірвання договору та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант Капітал» (тут і далі - ТОВ «ФК «Гарант Капітал») про розірвання договору та стягнення коштів, в якому просила:

- розірвати договір про участь у Фонді фінансування будівництва від 21 серпня

2018 року № 86994 та Додаткову угоду до договору № 86994 від 21 серпня 2018 року про участь у Фонді фінансування будівництва від 21 серпня 2018 року, укладені між нею та AT АКБ «АРКАДА», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Гарант Капітал»;

- стягнути з ТОВ «ФК «Гарант Капітал», сплачені за договором про участь у Фонді фінансування будівництва від 21 серпня 2018 року № 86994 грошові кошти у розмірі 1 048 538, 41 грн та пеню відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» 50 675 861,36 грн;

- стягнути з ТОВ «ФК «Гарант Капітал» на її користь 86 100 грн витрати на надання професійної правничої допомоги;

- стягнути 484,48 грн судовий збір за подання заяви про забезпечення позову.

Разом із позовною заявою позивачка подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила:

- накласти арешт на грошові кошти ТОВ «ФК «Гарант Капітал» як в національній валюті, так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, в тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать Товариству в межах суми позовних вимог 1 048 538,41 грн.

Заяву обґрунтовувала тим, що предметом позову у справі, зокрема є стягнення з відповідача коштів, які були передані позивачкою до Фонду фінансування будівництва з метою отримання у власність квартири в об`єкті будівництва, та станом на дату подання позову об`єкт інвестування позивачці не передано. Представник позивача зазначає, що відповідно до фінансової звітності відповідача, яка розміщена на веб-сайті, залишок коштів Фонду фінансування будівництва «Еврика» та «Патріотика» станом на 31 грудня 2023 року складав 244 605 грн, та за період

з 09 березня 2023 року до 31 грудня 2023 року зменшився до 206 000 грн. Зазначає, що відповідач неправомірно використовує кошти довірителів та існує реальний ризик відсутності коштів на рахунках Фонду фінансування будівництва на час виконання рішення суду, вважає, відповідач може продовжити нецільове використання коштів, а тому існує ризик втрати коштів довірителів.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Дарницький районний суд м. Києва ухвалою від 31 січня 2025 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Маринушкіна А. Г. про забезпечення позову відмовив.

Місцевий суд відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову обґрунтовував його тим, що посилання представника позивача про імовірне утруднення виконання можливого судового рішення ухваленого на користь позивача у справі є необґрунтованим/недоведеним та базується лише на припущеннях, адже позивачем не надано будь-яких доказів, які б свідчили про дійсний фінансовий стан відповідача, а також доказів, якими б підтверджувалась реальна загроза неможливості виконання судового рішення у зв`язку з відсутністю у відповідача грошових коштів. Його доводи ґрунтуються виключно на припущеннях щодо можливої недобросовісної поведінки відповідача та недоведені доказами на підтвердження реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову не зазначені обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду щодо розірвання договору та стягнення грошових коштів, у випадку задоволення судом зазначених вимог, належних і допустимих доказів на підтвердження таких обставини надано не було.

Крім того, суд першої інстанції вважав, що заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти у розмірі 1 048 538,41 грн, що знаходяться на рахунках в банківських установах, які відкрито ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Капітал», може спричинити їм перешкоди у здійсненні ними господарської діяльності.

Київський апеляційний суд постановою від 16 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Маринушкіним А. Г., задовольнив частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 31 січня 2025 року скасував та ухвалив у справі нове судове рішення яким заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Маринушкіна А. Г. про забезпечення позову задовольнив частково.

Наклав арешт на грошові кошти ТОВ «ФК «Гарант Капітал», що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, а також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать Товариству в межах суми позовних вимог 1 048 538,41 грн.

Апеляційний суд частково задовольняючи заяву про забезпечення позову виходив з того, що між сторонами дійсно існує спір щодо стягнення коштів з відповідача, які були передані позивачкою до Фонду фінансування будівництва з метою отримання у власність квартири в об`єкті будівництва, тому вимоги про забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Разом з тим, апеляційний суд вважав, що позивачем було надано належне та переконливе обґрунтування існування реального ризику відсутності коштів на рахунках управителя Фонду фінансування будівництва на час виконання рішення суду та існування ризику втрати коштів довірителя.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У квітні 2025 року ТОВ «ФК «Гарант Капітал»через підсистему «Електронний суд» надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу напостанову Київського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року, в якій просило скасувати оскаржувану постанову, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 31 січня 2025 року залишити без змін.

Заявник у поданій касаційній скарзі зазначає, що оскаржувана постанова апеляційного суду прийнята з неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до прийняття незаконного судового рішення.

Також звертає увагу на те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування наведених у цій скарзі норм права у подібних правовідносинах.

Апеляційний суд накладаючи арешт на всі рахунки відповідача не врахував, що грошові кошти Фонду фінансування будівництва відповідно до закону відповідач обліковує на окремому рахунку, а не на всіх рахунках, і ці кошти відокремлені від іншого майна управителя Фонду фінансування будівництва.

При накладенні арешту також не було враховано судом, що управитель Фонду фінансування будівництва відповідно до закону не несе відповідальності власним майном.

Докази, які були надані позивачем на обґрунтування заяви про забезпечення позову не є належними та достатніми доказами, які б підтверджували існування реального ризику відсутності коштів на рахунках управителя Фонду фінансування будівництва на час виконання рішення суду та існування ризику втрати коштів довірителя.

Апеляційний суд при накладенні арешту на всі рахунки Товариства порушив права інших осіб, які належать до іншого Фонду фінансування будівництва, та які не мають відношення до цієї справи.

Також не було враховано, що накладення арешту буде перешкоджати господарській діяльності Товариства та зробить неможливим добудову будинків для інших осіб, що є неспівмірним із заявленими позовними вимогами.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 09 травня 2025 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Дарницького районного суду м. Києва.

16 червня 2025 року цивільна справа № 753/2032/25 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

За частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до положень статті 150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини п`ятої статті 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) сформульовано висновок про те, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Окрім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

За своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Накладення арешту на майно не завдає шкоди та збитків відповідачу, не позбавляє його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 03 грудня 2021 року у справі № 910/4777/21.

Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Верховний Суд ураховує, що мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричиненню значної шкоди позивачу.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначила, що

21 серпня 2018 року між ПАТ «АКБ «Аркада» та нею був укладений договір про участь у Фонді фінансування будівництва № 86994, відповідно до умов якого управитель приймає від довірителя кошти в управління та відповідно до правил Фонду і цього договору перераховує частину таких коштів для фінансування будівництва, решта коштів (оперативний резерв) залишається в управління управителя.

Об`єктом будівництва за цим договором є житловий будинок № 14 , що буде споруджений за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до пункту 6 договору про участь у Фонді фінансування будівництва

від 21 серпня 2018 року за довірителем закріплюється об`єкт інвестування, а саме квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , номер об`єкту інвестування 48.

21 серпня 2018 року ОСОБА_1 сплатила на користь АТ «АКБ «Аркада» грошові кошти у розмірі 1 048 538, 41 грн та отримала свідоцтво про участь у ФФБ виду А «Патріотика» № НОМЕР_1 за програмою ТОВ «Будеволюція».

Станом на дату подання позову об`єкт інвестування позивачу не передано, відтак, вбачається із матеріалів даної справи, остання звернулася до суду із позовом до ТОВ «ФК «Гарант Капітал» про розірвання договору та стягнення коштів, предметом якого є зокрема стягнення з відповідача коштів, які були передані позивачкою до Фонду фінансування будівництва з метою отримання у власність квартири в об`єкті будівництва.

Крім того із письмових доказів наданих заявником до клопотання про забезпечення позову вбачається, що відповідач протягом травня - вересня 2023 року уклав в судовому порядку 18 мирових угод з одним із довірителів участі у Фонді фінансування будівництва, управителем якого є відповідач у справі та погодився в добровільному порядку повернути внесені грошові кошти, що свідчить про часткове повернення грошових коштів із рахунку на якому обліковуються кошти учасників Фонду фінансування будівництва.

Апеляційний суд частково задовольняючи заяву про забезпечення позову встановив, що між сторонами дійсно існує спір щодо стягнення грошових коштів із відповідача, які були передані ОСОБА_1 до Фонду фінансування будівництва з метою отримання у власність квартири в об`єкті будівництва, а тому вимоги про забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками апеляційного суду, який врахував предмет та підстави позову і зробив обґрунтований висновок про те, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача спрямований на ефективний захист та поновлення порушених прав і може забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Забезпечення позову у цій справі є пропорційним та відповідає меті застосування заходів забезпечення і свідчить про дотримання апеляційним судом балансу інтересів сторін спору.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, Верховний Суд вважає необґрунтованими, оскільки вони зводяться до незгоди з висновком суду про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, що не може бути підставою для скасування постанови суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд ураховує, що підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку (постанова Верховного Суду від 06 серпня 2025 року у справі № 759/22148/24 (провадження № 61-5613св25)).

Встановивши, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувавши обсяг позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обраний вид забезпечення позову (накладення арешту на грошові кошти відповідача) може забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову. Такий захід забезпечення позову буде співмірним позовним вимогам. При цьому він здійснений у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог, а в розумінні Глави 13 ЦК України грошові кошти також є майном.

У постанові від 06 серпня 2025 року у справі № 759/22148/24 (провадження № 61-5613св25) Верховний Суд погодився з висновками районного суду про можливість забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, які знаходяться на будь-яких рахунках, відкритих у банківських установах, у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог, що спростовує відповідні доводи заявника касаційної скарги.

Крім того, зазначений спосіб забезпечення позову не перешкоджає відповідачу здійснювати свою господарську діяльність, а лише обмежує частково розпорядження грошовою сумою у розмірі 1 048 538,41 грн. Верховний Суд також наголошує, що судом апеляційної інстанції накладено арешт на грошові кошти товариства у межах суми позовних вимог.

Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 серпня

2024 року у справі № 175/9587/23 (провадження № 61-7044св24).

Зроблені апеляційним судом висновки узгоджуються з висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України), що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині. При цьому у кожній справі суд виходить з конкретних обставин та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів касаційної скарги ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми права, судом під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення питання про забезпечення позову, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині.

Апеляційний суд правильно застосував до спірних правовідносин норми права, що регулюють спірні правовідносини, тому безпідставним є посилання у касаційній скарзі на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки вказана обставина є підставою для касаційного оскарження, а не для скасування судового рішення, яке ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Також заявник неодноразово подавав до суду касаційної інстанції додаткові пояснення та пояснення до касаційної скарги, щодо яких Верховний Суд звертає увагу на таке.

Відповідно до частини першої статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. За змістом статей 392 - 395 ЦПК України заявами по суті справи в суді касаційної інстанції є саме касаційна скарга та відзив на касаційну скаргу.

У цій справі суд касаційної інстанції не вважав за необхідне та не надавав учасникам справи дозволу на подання додаткових пояснень щодо окремих питань, які б виникли при розгляді справи в суді касаційної інстанції, у зв`язку із чим Верховний Суд не вбачає підстав для надання детальної відповіді на інші аргументи учасників справи по суті спору, які не наведені в касаційній скарзі та відзиві на неї (постанова ВП

від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц (провадження № 14-184цс20).

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права, зводяться до незгоди з висновками суду і переоцінки доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення (стаття 401 ЦПК України).

Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 401, 406, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант Капітал» залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Литвиненко

Судді: А. І. Грушицький

Є. В. Петров