ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року

м. Київ

справа № 296/8769/22

провадження № 61-11624св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (судді-доповідача), Петрова Є. В., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_5 , на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 18 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Шалоти К. В., та постанову Житомирського апеляційного суду від 05 серпня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів Борисюка Р. М., Коломієць О. С., Павицької Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з позовом про стягнення коштів по 2 500 000 грн з кожної.

2. Позов мотивувала тим, що є матір`ю ОСОБА_6 , який був мобілізований до лав Збройних Сил України та ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув під час оборонного бою у Ізюмському районі Харківській області. ОСОБА_2 (дружина померлого ОСОБА_6 ) отримала одноразову компенсацію у розмірі 15 000 000 грн у зв`язку зі смертю військовослужбовця, членом сім`ї якого вона була. 09 листопада 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася з необхідним переліком документів до ІНФОРМАЦІЯ_2 та заявою про отримання компенсації, однак отримала відмову у зв`язку з тим, що компенсацію вже отримала дружина загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , яка в подальшому частину коштів перерахувала на банківські рахунки дочок загиблого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Позивач зазначала, що дочки загиблого не мають права на отримання компенсації, оскільки на момент смерті досягли повноліття, в зв`язку з чим вважала, що має право на половину компенсації як мати загиблого, однак на усну пропозицію відповідач ОСОБА_2 половину суми компенсації не повернула ОСОБА_1 .

3. Позивач переконана, що відповідач, одноосібно розпорядившись коштами, порушила її право на отримання частини компенсації, в зв`язку з чим з урахуванням уточнень (а. с. 92-94 т. 2) просила суд:

- стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 2 500 000 грн з кожної одноразової грошової компенсації у зв`язку з загибеллю ОСОБА_6 ;

- вирішити питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх ухвалення

4. Корольовський районний суд міста Житомира рішенням від 18 червня 2024 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 05 серпня 2025 року, відмовив у задоволенні позову.

5. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, керувався тим, що ОСОБА_1 надала добровільну відмову від своєї частини грошової компенсації, в зв`язку з чим вся сума була перерахована дружині загиблого ОСОБА_2 . Також суд вважав неналежними відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки зазначені особи на час загибелі ОСОБА_6 були повнолітніми, а отже не набули право на отримання грошової компенсації.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

6. 10 вересня 2025 року представник ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , за допомогою засобів поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 18 червня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 05 серпня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

7. Мотивує скаргу тим, що відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо застосування абзаців 8, 12, 13 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) (пункт 3 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК України)).

Провадження у суді касаційної інстанції

8. Ухвалою від 12 листопада 2025 року Верховний Суд поновив ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження, відкрив касаційне провадження, витребував справу з суду першої інстанції.

9. Як на підставу касаційного оскарження ОСОБА_1 посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, а правовий висновок щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах відсутній (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

10. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_6 відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 03 листопада 2022 року.

11. 21 листопада 1987 року ОСОБА_6 і ОСОБА_7 зареєстрували шлюб відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 21 листопада 1987 року.

12. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 06 листопада 2022 року.

13. Згідно з повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20 травня 2022 року №146 ОСОБА_6 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в ході бою поблизу населеного пункту Довгеньке Ізюмського району Харківської області, захищаючи територіальну цілісність та незалежність України.

14. ІНФОРМАЦІЯ_1 дружині загиблого внаслідок смерті, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, солдата ОСОБА_6 комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, призначено одноразову грошову допомогу відповідно до пункту 2 постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 в сумі 15 000 000 грн, що підтверджується копією витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України від 22 вересня 2022 року № 198, затвердженого Міністром оборони України 26 вересня 2022 року.

15. 19 травня 2022 року ОСОБА_1 склала заяву, адресовану ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідчену приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Катюхою О. В., в якій вказала, що вона як матір загиблого ОСОБА_6 цією заявою повідомила та засвідчила свою відмову від отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Також, належну їй частку у вищевказаній одноразовій грошовій допомозі просила розподілити між іншими особами (особою), які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, зокрема ОСОБА_2 .

16. 09 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_1 сина ОСОБА_6 , в якій повідомила про інших членів сім`ї та утриманців загиблого: дружину загиблого - ОСОБА_2 , до якої додала: копію паспорту, копію ІПН, реквізити рахунку, витяг про несудимість, згоду на обробку персональних даних, заяву про скасування відмови, заяву про наполягання подачі заяви на комісію Міністерства оборони України.

17. 16 листопада 2022 року листом Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України повідомлено ОСОБА_1 про те, що на засіданні Комісії 22 вересня 2022 року прийнято рішення про призначення дружині ОСОБА_6 одноразової грошової допомоги (протокол № 195), вказано, що 21 жовтня 2022 року кошти для виплати одноразової грошової допомоги перераховано на рахунок ІНФОРМАЦІЯ_4 для подальшого їх спрямування (через ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, якими керується суд при прийнятті постанови

18. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що позивач надала нотаріально посвідчену згоду на відмову від належної їй частини грошової компенсації на користь ОСОБА_8 , що спростовує безпідставність отримання грошової компенсації одноособово дружиною загиблого військового. Натомість ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є неналежними відповідачами, оскільки на час смерті ОСОБА_6 досягли повноліття та не набули права на отримання грошової компенсації.

19. Колегія суддів з такими висновками погоджується, керуючись такими міркуваннями.

20. Щодо неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанції абзаців 8, 12, 13 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в сукупності з вимогами статті 1212 ЦК України та відсутності правового висновку щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, суд керується такими міркуваннями.

21. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

22. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

23. Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вважала, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 безпідставно набули та зберегли у себе частину коштів, а саме суми грошової компенсації після загибелі ОСОБА_6 .

24. Правовідносини з набуття та збереження майна без достатньої правової підстави врегульовані нормами Глави 83 ЦК України.

25. Так частиною першою статті 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

26. З огляду на положення статті 1212 ЦК України судам належить встановити правову природу майна, наявність правового зв`язку спірного майна з особою, яка вважає, що майно замість неї протиправно набуте протилежною стороною спору, а також з`ясувати правомірність набуття цього майна протилежною стороною спору.

27. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що предметом спору стала сума грошових коштів, перерахована на банківський рахунок відповідача як одноразова грошова допомога у разі загибелі військовослужбовця як члена сім`ї відповідача, перерахована особі, яка має право на її отримання.

28. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та відносин у цій галузі регулює Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

29. Стаття 16 цього Закону регламентує підстави та порядок надання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

30. Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

31. У пункті 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

32. Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (частина третя статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

33. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

34. Відповідно до статті 161 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

35. У пункті 2 Постанови Кабінету міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 (далі - Постанова № 168) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 15 000 000 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

36. Отже, смерть військовослужбовця під час виконання військового обов`язку з оборони територіальної цілісності та незалежності України є підставою для виплати державою у зв`язку з загибеллю військовослужбовця під час виконання військового обов`язку одноразової допомоги особам, визначеним у статті 161 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме членам його сім`ї, батькам та утриманцям загиблого.

37. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що солдат ОСОБА_6 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в ході бою поблизу населеного пункту «Довгеньке» Ізюмського району Харківської області, захищаючи територіальну цілісність та незалежність України, тобто виконував свій військовий обов`язок.

38. Позивач ОСОБА_1 є матір`ю загиблого ОСОБА_6 , відповідач ОСОБА_2 - його дружиною, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - дві рідні доньки, які на час смерті ОСОБА_6 досягли повноліття.

39. Відповідно до переліку, визначеного у частині четвертій статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця набули мати загиблого ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_2 як член подружжя і зазначена допомога підлягала розподілу між зазначеними особами у рівних частках.

40. Однак, аналізуючи зазначену обставину, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що ОСОБА_1 як мати загиблого 19 травня 2022 року склала нотаріально посвідчену заяву про відмову від отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та просила належну їй частку розподілити між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги і визначила такою особою ОСОБА_2 .

41. Згідно з частиною першою статті 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.

42. Отже, положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» разом з Постановою № 168 наділяли членів сім`ї, батьків та утриманців загиблого військовослужбовця, які мали право на нарахування та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця, на відмову від отримання належної їй частини грошової допомоги на користь інших осіб, які мають право на її отримання.

43. Суди першої та апеляційної інстанцій, надавши оцінку поданій ОСОБА_1 заяві про відмову від отримання належної їй частини грошової компенсації на користь ОСОБА_2 , встановили, що зазначена заява є чинною, а доводи позивача стосовно складання заяви під впливом обману зводяться до припущень та недоведені належним чином доказами.

44. Відповідно до частин першої та третьої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила.

45. У статті 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

46. Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 759/24061/19).

47. Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

48. Надавши оцінку доводам учасників справи суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що за відсутності рішення суду про визнання недійсним правочину, а саме нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 про відмову від належної їй частки одноразової грошової виплати, пов`язаної зі смертю військовослужбовця, зазначений правочин є правомірним, тобто таким, який вчинений свідомо ОСОБА_1 та остання бажала настання його наслідків. При цьому суди першої та апеляційної інстанції обґрунтовано не брали до уваги посилання позивача на факт підроблення заяви, вчинення заяви під впливом обману, оскільки з врахуванням вимог частини першої статті 13 ЦПК України, принципу диспозитивності цивільного судочинства, а також численних правових висновків Верховного Суду щодо порядку встановлення факту недійсності правочину суд неуповноважений встановлювати факт недійсності правочину, розглядаючи справу в межах позовних вимог про стягнення грошової компенсації. Також заявник не довела, що суди попередніх інстанцій не дослідили докази у справі на предмет встановлення недійсності заяви від 19 травня 2022 року.

49. Як на підставу касаційного оскарження, заявник посилається на відсутність правового висновку Верховного Суду щодо застосування абзаців 8, 12, 13 пункту 2 Постанови № 168, які на її думку підтверджують її право на отримання належної їй частини грошової компенсації після смерті військовослужбовця.

50. Абзацами 8, 12, 13 пункту 2 Постанови № 168 визначено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть його реалізувати протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Днем виникнення такого права є дата складання актового запису про смерть, зазначена у свідоцтві про смерть особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 цієї постанови, загибель якої сталася в період воєнного стану або смерть якої настала внаслідок причин, зазначених в абзаці першому цього пункту, не пізніше ніж через три роки після поранення (контузії, травми, каліцтва). Особи, які мають право на одноразову грошову допомогу, можуть відмовитися від її призначення та отримання шляхом подання заяви, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально. Якщо після призначення одноразової грошової допомоги за її одержанням звертаються інші особи, питання щодо розподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою або в судовому порядку між такими особами.

51. З огляду на фактичні обставини у цій справі колегія суддів висновує, що за умови подання особою, яка має право на нарахування та отримання одноразової грошової виплати після смерті військовослужбовця, заяви, підпис на якій посвідчений нотаріально, про відмову від отримання такої виплати на користь іншої особи, яка також має право на нарахування та отримання частини такої виплати, то така особа - заявник добровільно, шляхом власного волевиявлення в світлі принципу добросовісності припиняє своє право на отримання частини такої виплати та фактично визнає це право за іншою особою, на користь якої відмовилася у отриманні частини виплати. За відсутності доказів визнання недійсною у судовому порядку нотаріально посвідченої заяви про відмову від отримання належної особі частини одноразової грошової виплати така особа - заявник не може на підставі статті 1212 ЦК України вимагати від іншої особи - отримувача частку одноразової грошової виплати як майна, збереженого без достатньої правової підстави.

52. За таких обставин суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

53. Щодо відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 колегія суддів керується такими міркуваннями.

54. Суди першої та апеляційної інстанції встановили, що на момент смерті ОСОБА_6 його дочки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 досягли повноліття.

55. Так право на отримання одноразової грошової виплати, пов`язаної зі смертю військовослужбовця, мають право члени його родини, батьки та утриманці відповідно до законодавства, чинного на час виникнення правовідносин.

56. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

57. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

58. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

59. Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом e постанові від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17.

60. Згідно з частиною першою статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

61. Суди першої та апеляційної інстанцій не встановили, а позивач не довела, що суди не дослідили докази у справі на підтвердження проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 його дочок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 або їх перебування на його утриманні.

62. З огляду на зазначене, суди обґрунтовано керувалися тим, що зазначені особи не є належними відповідачами, оскільки не набули право на нарахування та отримання одноразової грошової виплати після смерті військовослужбовця ОСОБА_6 .

63. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

64. Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

65. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови у позові (наприклад постанови Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 300/808/19, від 07 грудня 2023 року у справі № 363/2300/20, від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21 тощо).

66. З огляду на зазначене, колегія суддів визнає обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки зазначені особи не набули права на отримання одноразової грошової компенсації після смерті військовослужбовця, а отже згідно з твердженнями позивача не можуть вважатися особами, які без відповідної правової підстави без згоди матері загиблого військовослужбовця заволоділи грошовими коштами.

67. З цих підстав колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо належного складу відповідачів, визначеного позивачем. Колегія суддів наголошує на тому, що згідно зі встановленими судами обставинами одноразову грошову допомогу нараховано комісією Міністерства оборони України дружині загиблого ОСОБА_6 . Тобто, отримувачем коштів визначено виключно ОСОБА_2 , з якою у ОСОБА_1 , як матері загиблого ОСОБА_6 , виник спір стосовно розподілу цієї допомоги. Суди правильно вказали позивачу на те, що оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не набули права на отримання частини допомоги, то не є стороною спору про розподіл грошової допомоги.

68. З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

69. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

70. З огляду на вказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростували.

Щодо судових витрат

71. Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

72. Оскільки Верховний Суд за результатами касаційного перегляду залишив оскаржувані судові рішення без змін, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,.

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 18 червня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 05 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

Є. В. Петров

В. В. Пророк