УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа 642/470/26

Провадження 2-о/642/17/26

30 січня 2026 року

м.Харків

Суддя Холодногірського районного суду м.Харкова Петрова Н.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , третя особа: Міністерство оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

27.01.2026 до Холодногірського районного суду м. Харкова звернувся позивач ОСОБА_1 з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій вона просить суд встановити юридичний факт про те що, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок бойових дій, пов`язаних із збройною агресією рф проти України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2026 справа надійшла в провадження судді Петрової Н.М.

Вивчивши матеріали поданої заяви на предмет дотримання цивільного процесуального законодавства під час звернення до суду, суддя дійшов висновку, що зазначена заява підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України. Подання позовної заяви має відбуватись з дотриманням певних умов.

Згідно статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом. Тобто, подання позовної заяви має відбуватись з дотриманням певних умов.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно до ч.1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Отже, виходячи із змісту вказаної норми ЦПК України, право на подання заяви про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території належить членам сім`ї померлого або їхнім представникам або іншим заінтересованим особам (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхній права, обов`язки чи законні інтереси.

Відповідно до ч.1 ст.318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до ч. 1 статті 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявником не надано будь-яких відомостей чи доказів щодо проходження ОСОБА_2 військової служби, його мобілізації, належності до конкретної військової частини, а також обставин та умов виконання ним військового обов`язку на момент загибелі.

Водночас встановлення факту загибелі особи внаслідок бойових дій, пов`язаних із збройною агресією російської федерації проти України, безпосередньо пов`язане з виконанням такою особою обов`язків військової служби та подальшою реалізацією членами її сім`ї прав, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема щодо отримання грошового забезпечення та інших соціальних гарантій, рішення про які приймаються командуванням відповідної військової частини.

Однак заявником не зазначено відповідну військову частину, не надано доказів звернення до її командування з відповідними документами чи отримання відповіді за результатами їх розгляду, що унеможливлює встановлення кола заінтересованих осіб у справі та перешкоджає повному і всебічному розгляду справи судом.

Крім того, в заявником не надано доказів щодо обставин та способу повідомлення ОСОБА_1 про смерть її сина - ОСОБА_2 , зокрема не зазначено, яким саме органом, посадовою особою чи військовою частиною було здійснено таке повідомлення, у якій формі та коли саме воно відбулося.

Разом із тим, зазначені відомості мають істотне значення для встановлення фактичних обставин справи, перевірки достовірності наведених у заяві даних та підтвердження причин неможливості отримання або відновлення документів, що посвідчують факт смерті особи, встановленими ч. 1 ст. 318 ЦПК України.

До того ж, ч. 4 ст. 177 ЦПК визначено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. п. 4 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви у справах окремого провадження, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 3 328, 00 грн.

В силу приписів ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

За таких обставин, оскільки заява подана до суду за допомогою підсистеми «Електронний суд», при зверненні до суду з даною заявою заявник мав сплатити судовий збір у розмірі 532, 48 грн.

Проте, в порушення вищевказаних вимог чинного законодавства заявником не надано доказів на підтвердження сплати судового збору.

Таким чином, заявнику слід усунути вказаний недолік та подати до суду докази сплати судового збору у розмірі 532,48 грн.

Разом з цим, згідно п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Однак заявником у поданій заяві не наведено конкретного переліку документів та інших матеріалів, що додаються, а формально зазначено лише «додатки Тарасов», тощо, без розкриття їх змісту та без зазначення відомостей щодо наявності оригіналів відповідних доказів, що унеможливлює перевірку наявності, належності та допустимості поданих доказів.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

В даному випадку прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 (п. 53), відповідно до якого право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист, залишення позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає заявнику у доступі до правосуддя після усунення недоліків заяви.

Зважаючи на вищевикладене, заявнику необхідно виправити вищевказані недоліки.

За таких обставин, в силу ч.1 ст.185 ЦПК України, вважаю за необхідне заяву залишити без руху, надавши заявнику строк десять днів з дня вручення даної ухвали для усунення вказаних недоліків.

Таким, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Якщо заявник не усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається заявнику, що встановлено положеннями ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.1-19,53,175,177,293,294,315,317,318 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , третя особа: Міністерство оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без руху, надавши заявнику строк п`ять днів з дня отримання копії ухвали, для усунення зазначених недоліків.

Роз`яснити заявнику, що в разі, якщо у вказаний строк недоліки заяви не будуть усунуті, заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Вебадреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя Наталя ПЕТРОВА