ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 року м. Чернівці Справа № 727/5351/25

Провадження №22-ц/822/157/26

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Литвинюк І. М.,

суддів: Височанської Н. К., Лисака І. Н.,

за участю секретаря судового засідання: Собчук І. Ю.

учасники справи:

позивач Квартирно-експлуатаційний відділ міста Чернівці,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернівці на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 листопада 2025 року, головуючий у І-й інстанції Терещенко О. Є.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року Квартирно-експлуатаційний відділ міста Чернівці (далі -КЕВ міста Чернівці) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Позов обґрунтований тим, що відповідно до витягу з протоколу від 26 листопада 2018 року № 26 житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 728 ОСОБА_1 зараховано до списків осіб на отримання грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення зі складом сім`ї 9 осіб (він, дружина ОСОБА_2 (1980 року народження, шлюб укладений 18.11.2015), син ОСОБА_3 (2015 року народження), син ОСОБА_4 (2015 року народження), донька ОСОБА_5 (1988 року народження), онук ОСОБА_6 (2006 року народження), онук ОСОБА_7 (2015 року народження), донька ОСОБА_8 (1982 року народження), онука ОСОБА_9 (2003 року народження)).

Протоколом засідання комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями від 13 грудня 2018 року № 489, відповідно до Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, перевірено дотримання вимог законодавства при нарахуванні грошової компенсації та погоджено рішення виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення.

29 грудня 2018 року ОСОБА_1 була надана розписка про те, що на його рахунок, який відкритий в АТ Ощадбанк, надійшли кошти грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення у сумі 2 166 556,20 грн, що також підтверджується платіжним дорученням від 27 грудня 2018 року № 3.

Згідно з витягом з протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військових комісаріатів та військових частин Чернівецької області від 18 січня 2019 року № 2 ОСОБА_1 , зі складом сім`ї 9 осіб, знято з квартирного обліку при об`єднаній житловій комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до п. 11 ст. 40 ЖК України та розділу 8 наказу Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380.

Зазначав, що при дослідженні облікової справи підполковника запасу ОСОБА_1 встановлено, що відповідно до постанови КМУ від 02 вересня 2015 року № 728 відповідачу підполковнику у відставці ОСОБА_1 за належне для отримання жиле приміщення була виплачена грошова компенсація в сумі 2 166 556,20 грн з розрахунку, що членами його сім`ї є він, дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , донька ОСОБА_5 , онук ОСОБА_6 , онук ОСОБА_7 , донька ОСОБА_8 , онука ОСОБА_9 , тоді як онуки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не були зазначені в довідці про склад сім`ї, а тому виплата у розмірі 634 397,40 грн є безпідставною та підлягає поверненню позивачу.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь безпідставно збережені грошові кошти у сумі 634 397,40 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 листопада 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що ОСОБА_1 , маючи статус підполковника у відставці, на якого розповсюджуються встановлені Законом пільги та соціальні гарантії, подаючи заяву та відповідні документи для отримання грошової компенсації за належне жиле приміщення в порядку, передбаченому Постановою КМ № 728 від 02 вересня 2015 року, діяв недобросовісно чи незаконно при отриманні відповідної компенсації, згоду на виплату якої надав державний орган в особі позивача, перевіривши при цьому надані ним документи та погодивши її суму в розмірі 2 166 566,20 грн, і відповідальності за такі дії позивача відповідач не несе.

Не погоджуючись з рішенням суду, КЕВ м. Чернівці подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Вказує на те, що виплата грошової компенсації взамін житла ОСОБА_1 на членів сім`ї, які не зазначені в довідці про склад сім`ї троє онуків ( ОСОБА_7 , 2015 року народження, ОСОБА_6 , 2006 року народження, ОСОБА_9 , 2003 року народження), є безпідставною виплатою у сумі 634 397,40 грн, чим порушено вимоги п. 11 Постанови № 728, в якій визначено, що для отримання грошової компенсації та визначення її остаточного розміру, житловій комісії подаються такі документи, як довідка про склад сім`ї та реєстрацію місця проживання (перебування), тому ті члені сім`ї, які не перебувають на утриманні у військовослужбовця (або звільненого військовослужбовця) та не занесено до Послужного списку, не є членами сім`ї військовослужбовця.

Довідка про склад сім`ї (в тому числі осіб що перебувають на утриманні) складається на підставі визначеного складу сім`ї в особовій справі, який зазначений у Послужному списку.

Отже, прийняття житловою комісією Чернівецького обласного військкомату необґрунтованого рішення щодо складу сім`ї, а саме про включення до складу сім`ї ОСОБА_1 онуків, які не зазначені в довідці про склад сім`ї (виданій ІНФОРМАЦІЯ_3 згідно з сімейним станом з його особової справи), та в порушення вимог п. 11 Постанови №728, п. 3.3 Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України №333, здійснено незаконну виплату грошової компенсації взамін житла у сумі 634 397,40 грн, з розрахунку на трьох онуків (15492*13,65*3 = 634 397,40), які не зазначені членами сім`ї колишнього військовослужбовця.

У відзиві відповідач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Вказує на те, що відповідно до витягу з протоколу від 26.11.2018 № 26 засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 728 його зараховано до списків осіб на отримання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення зі складом сім`ї 9 осіб (він, дружина ОСОБА_2 (1980 року народження, шлюб укладений 18.11.2015), син ОСОБА_3 (2015 року народження), син ОСОБА_4 (2015 року народження), донька ОСОБА_5 (1988 року народження), онук ОСОБА_6 (2006 року народження), онук ОСОБА_7 (2015 року народження), донька ОСОБА_8 (1982 року народження), онука ОСОБА_9 (2003 року народження)) та погоджено надання йому такої компенсації.

Протоколом засідання комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями від 13.12.2018 № 489, відповідно до Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 380, було перевірено дотримання вимог законодавства при нарахуванні грошової компенсації та погоджено рішення виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення.

Зазначає, що відповідні зміни у вищезазначені рішення комісій не вносились та такі рішення не скасовані.

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи не можуть вважатися законною підставою для повернення коштів, які були перераховані йому як компенсація за належне для отримання жиле приміщення, оскільки на момент ухвалення відповідного рішення житлової комісії не було жодного заперечення щодо складу його сім`ї.

Позивачем не доведено, що відповідач, маючи статус підполковника у відставці, на якого розповсюджуються встановлені Законом пільги та соціальні гарантії, подаючи заяву та відповідні документи для отримання грошової компенсації за належне жиле приміщення в порядку, передбаченому Постановою КМУ № 728 від 02.09.2015, діяв недобросовісно чи незаконно при отриманні відповідної компенсації, згоду на виплату якої надав державний орган в особі позивача, перевіривши при цьому надані ним документи та погодивши її суму в розмірі 2 166 556,20 грн, і відповідальності за такі дії позивача він не несе.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення/задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За вимогами частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 26 листопада 2018 року підполковником у відставці ОСОБА_1 подана заява до житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 про отримання компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення.

Відповідно до витягу із протоколу № 26 засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 від 26 листопада 2018 року постановлено зарахувати підполковника запасу ОСОБА_1 в списки осіб на отримання грошової компенсації за належне йому жиле приміщення на склад сім`ї в кількості 9 осіб.

Згідно з протоколом засідання Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями №489 від 13 грудня 2018 року затверджено здійснити виплату грошової компенсації ОСОБА_1 у розмірі 2 166 556,20 грн. Вказане підтверджується також списком осіб, які мають право та надали згоду на отримання грошової компенсації, та розрахунком виплати грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення у ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Як вбачається зі змісту аудиторського звіту №234/5/70 від 21 жовтня 2019 року за результатами аудиту відповідності окремих питань діяльності Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернівці за період з 01.01.2015 до 31.03.2019, при дослідженні підстав виплати грошової компенсації Західним територіальним управлінням внутрішнього аудиту встановлено ризик щодо законності виплати зазначеної компенсації взамін житла ОСОБА_1 на підставі рішення житлової комісії з розрахунку на двох доньок та трьох онуків в сумі 1 057 329 грн, які за наявними документами не проживали постійно за спільною адресою, однак житлова комісія ІНФОРМАЦІЯ_1 такі обставини до уваги не взяла та прийняла рішення про виплату грошової компенсації на всіх дев`яти членів його сім`ї.

У листі Західного територіального управління внутрішнього аудиту від 15 січня 2020 року №526/68 зазначено, що під час узагальнення інформації в Департаменті внутрішнього аудиту за результатами аудитів у всіх КЕВ (КЕЧ) за 2019 рік в частині використання коштів на виплату грошової компенсації на належні військовослужбовцям та членам їх сімей для отримання жилих приміщень, прийнято рішення щодо внесення змін у класифікацію порушень, яке доведено телеграмою від 21.12.2019 №234/4621 на адресу Управління.

У зазначеному листі вказано про необхідність внесення змін до аудиторського звіту від 21 жовтня 2019 року №234/5/70, зокрема, що отримання грошової компенсації на осіб, які не зазначені у довідці про склад сім`ї, є безпідставною виплатою ( збитки).

Також, виплата грошової компенсації особам, які не мали підстав для перебування на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, є безпідставною виплатою (збитки).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач з 03 травня 2019 року є власником 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 .

Так, спірні правовідносини виникли у зв`язку з реалізацією ОСОБА_1 як військовослужбовцем права на отримання грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення.

Порядок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення врегульовано Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ЖК України, Порядком визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 728 (далі Порядок № 728), Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 (далі Порядок № 1081).

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 1 Порядку № 728 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) цей Порядок установлює механізм визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей, що перебувають разом з ними на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, який ведеться у військових частинах, органах, підрозділах, загонах, військових навчальних закладах, установах (далі військові частини), а у разі їх розформування у військових комісаріатах та квартирно-експлуатаційних установах (організаціях), за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення (далі компенсація).

Військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов, мають право отримати компенсацію один раз протягом усього часу проходження військовослужбовцями військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла (пункт 3 Порядку № 728).

Підставою для відмови у наданні військовослужбовцю та членам його сім`ї компенсації є їх зняття з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або виключення із списків громадян, що мають право на першочергове чи позачергове отримання жилих приміщень (пункт 6 Порядку № 728).

Згідно з пунктами 7,8 Порядку № 728 розмір компенсації визначається:

за нормою 13,65 кв. м жилої площі на військовослужбовця і кожного члена його сім`ї, який перебуває з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Понад норму жилої площі для окремих категорій військовослужбовців та членів їх сімей, визначених законодавством, враховується додаткова жила площа у розмірі 10 кв. м;

з урахуванням вимог до загальної площі житла відповідно до державних будівельних норм ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення»;

з урахуванням граничної вартості будівництва 1 кв. м загальної площі житла в регіоні, в якому військовослужбовець перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Розмір грошової компенсації (K) розраховується за формулою: К = (13,65 х N + 17 + Дпл) х В0.

При цьому пунктом 11 Порядку № 728 визначено перелік документів, які подаються житловій комісії для отримання грошової компенсації та визначення її остаточного розміру, серед яких зокрема рапорт військовослужбовця (заява особи, звільненої з військової служби в запас або у відставку, або члена сім`ї, зазначеної в абзацах четвертому і п`ятому пункту 2 цього Порядку) та нотаріально посвідчена згода членів його сім`ї на отримання компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, довідка про склад сім`ї та реєстрацію місця проживання (перебування), копії паспорта військовослужбовця і повнолітніх членів сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про належне військовослужбовцю та членам його сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, нерухоме майно.

За змістом пункту 12 Порядку № 728 житлові комісії розглядають рапорти військовослужбовців (заяви, зазначені в пункті 11 цього Порядку) щодо надання компенсації та приймають рішення про її надання або відмову в наданні.

За обставин цієї справи, ОСОБА_1 зараховано в списки осіб на отримання грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення зі складом сім`ї дев`ять осіб та погоджено надання йому такої компенсації згідно з витягом з протоколу №26 засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 від 16 листопада 2018 року.

Для отримання грошової компенсації та визначення її остаточного розміру при подачі комісії документів, перелік яких визначений пунктом 11 Порядку № 728, ОСОБА_1 подав копію довідки про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , довідку від 11 травня 2017 року №339 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, довідку від 07 листопада 2018 року №4173 про те, що ОСОБА_10 проживає по АДРЕСА_2 разом з дітьми ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відповідно до аудиторського звіту від 21 жовтня 2019 року № 234/5/70 та листа Західного територіального управління внутрішнього аудиту від 15 січня 2020 року №526/68 житловою комісією Чернівецького обласного віськкомісаріату необґрунтовано прийнято рішення щодо складу сім`ї, а саме включення до складу сім`ї ОСОБА_1 онуків, які не зазначені в довідці про склад сім`ї (виданою Чернівецьким віськкоматом згідно з «Сімейним станом» з його особової справи), та здійснено незаконну виплату грошової компенсації взамін житла в сумі 634 397,40 грн, з розрахунку на трьох онуків (15492*13,65*3=634397,40), які не значяться членами сім`ї колишнього військовослужбовця.

Вказані обставини підтверджують, що відповідні документи, на підставі яких поставлена під сумнів законність здійсненої ОСОБА_1 грошової виплати, були доступні при ухваленні житловою комісією відповідного рішення.

В даному випадку саме уповноважений на вирішення питання визначення розміру грошової компенсації орган не звернув увагу на цю обставину.

Як правильно акцентовано судом першої інстанції, відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У постанові від 29 березня 2022 року у справі № 296/3518/19 Верховний Суд вказував, що за змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (стаття 1213 ЦК), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного суду, викладеними у постанові від 08 лютого 2024 року у справі № 755/7716/20 (провадження N 61-11034св23).

Разом з цим, положення частини першої статті 1215 ЦК України містить правило, за яким не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Колегія суддів приходить до висновку, що за своєю правовою природою грошова компенсація військовослужбовцю за належне йому для отримання жиле приміщення є грошовою сумою, яка надана фізичній особі як засіб до існування, а тому положення частини першої статті 1215 ЦК України підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 березня 2024 року у справі № 344/20888/21 (провадження N 61-9511св23).

Велика Палата Верховного Суду за результатами вирішення спору про повернення банку суми безпідставно набутих коштів у виді вихідної допомоги, виплаченої фізичній особі при звільненні, ухвалила постанову від 16 січня 2019 року у цивільній справі № 753/15556/15-ц, якою залишила без змін рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову банку.

В зазначеній постанові сформульовано такі висновки щодо комплексного застосування норм статей 1212, 1215 ЦК України:

«Згідно з частиною 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Разом з тим у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум».

Аналогічні за змістом висновки щодо застосування положень статті 1215 ЦК України викладено в постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02 лютого 2018 року у справі № 556/1231/17, від 20 лютого 2018 року у справі № 174/406/16-ц, від 07 березня 2018 року у справі № 517/186/17, від 28 березня 2018 року у справі № 173/166/17, від 03 травня 2018 року у справі № 473/2859/17, від 20 червня 2018 року у справі № 501/2500/15, від 26 червня 2018 року у справі № 174/404/16-ц, що свідчить про формування усталеної судової практики вирішення цивільних спорів зазначеної категорії.

За обставинами справи встановлено, що ОСОБА_1 надав житловій комісії всі необхідні документи, в тому числі щодо інформацію щодо місця проживання свої онуків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 . Отже, він діяв добросовісно.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач ОСОБА_1 вчинив будь-які зловживання зі свого боку або подав недостовірні дані під час нарахування та виплати йому компенсації взамін житла у розмірі 634 397,40 грн. Т Також в матеріалах справи відсутні докази про набуття відповідачем 634 397,40 грн у результаті рахункової помилки позивача, на такі обставини сторони не посилаються.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

Колегія суддів, враховуючи вищенаведені правові висновки Верховного Суду, звертає увагу на те, що сам по собі факт незазначення в довідці про склад сім`ї трьох онуків ( ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 ), за умови подачі ним документів, які надавали можливість житловій комісії встановити коло осіб, з розрахунку кількості яких підлягав визначенню розмір грошової компенсації, не може свідчити про недобросовісність дій ОСОБА_1 , а тому в силу імперативних положень статті 1215 ЦК України виплачені йому кошти не підлягають поверненню КЕВ міста Чернівці.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті, фактично відмовив у позові КЕВ міста Чернівці з двох взаємовиключних підстав: законності отримання ОСОБА_1 грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення у розмірі 634 397,40 грн та відсутності з його боку недобросовісності.

Висновок суду про законність отримання грошової компенсації у розмірі 634 3973,40 є помилковим.

При цьому, суд першої інстанції не врахував, що онуки ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 в довідці про склад сім`ї не зазначені.

За таких обставин, на час виплати грошової компенсації ОСОБА_1 йому було безпідставно виплачено кошти у сумі 634 397,40 грн, оскільки порушено вимоги п. 11 Постанови № 728, в якій визначено, що для отримання грошової компенсації та визначення її остаточного розміру житловій комісії подаються такі документи, як довідка про склад сім`ї та реєстрацію місця проживання (перебування), тому члени сім`ї, які не перебувають на утриманні у військовослужбовця (або звільненого військовослужбовця) та не занесені до Послужного списку, не є членами його сім`ї.

Проте, оскільки КЕВ міста Чернівці не доведено обставин здійснення виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення в результаті рахункової помилки та (або) недобросовісності з боку відповідача як набувача цих коштів, у позові слід було відмовити саме з цих підстав.

Загалом суд першої інстанції хоча й прийшов до правильного висновку по суті спору та відмовив у позові КЕВ міста Чернівці, проте частково помилився щодо підстав такої відмови, в зв`язку з чим підлягає зміні мотивувальна частина оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 4 статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Доводи апеляційної скарги щодо оскарження рішення не спростовують висновків суду в частині відмови в задоволенні позову, і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що слід мотивувальну частину рішення змінити з підстав, викладених в мотивувальній частині даної постанови.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 листопада 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

З огляду на висновок Чернівецького апеляційного суду про зміну мотивувальної частини рішення суду першої інстанції із залишенням без змін його резолютивної частини, судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, покладаються на КЕВ міста Чернівці.

Аналогічної позиції щодо розподілу судових витрат у випадку зміни мотивувальної частини оскаржених судових рішень із залишенням без змін їх резолютивних частин дотримується Велика Палата Верховного Суду у постановах від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, від 01 жовтня 2019 року у справі № 916/22721/18, від 01 жовтня 2019 року у справі № 922/2723/17, від 15 жовтня 2019 року у справі № 910/11212/18, від 18 лютого 2020 року у справі № 912/2730/18, 25 червня 2020 року у справі № 908/299/18, від 03 листопада 2020 року у справі № 916/3146/17.

Керуючись статтями 374, 376, 381- 384, ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернівці задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 листопада 2025 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 27 січня 2026 року.

Суддя- доповідач І. М. Литвинюк

Судді: Н. К. Височанська

І. Н. Лисак