ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року

м. Харків

справа № 127/5154/25

провадження № 22-ц/818/1317/26

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанія «ЕЙС» на рішення Слобідського районного суду міста Харкова від 21 жовтня 2025 року ухвалене у складі судді Онупко М.Ю., -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 00-10477839 від 02.12.2023 у розмірі 36250,20 грн та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02.12.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай Гроші» (далі - ТОВ «Качай Гроші») та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 00-10477839. Відповідно до вищевказаного договору позичальнику перераховано суму кредиту в розмірі 6300 грн., за вирахуванням суми комісії, сплаченої за надання кредиту. Далі шляхом укладення договорів факторингу права вимоги щодо вказаного кредитного договору перейшло до ТОВ «ФК «ЕЙС» Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань, позивач просив стягнути ОСОБА_1 заборгованість за договором в розмірі 36 250,20 грн., з яких: 6615 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 29 635,20 грн. - заборгованість за відсотками.

Рішенням Слобідського районного суду міста Харкова від 21 жовтня 2025 року у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЙС» відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що в матеріалах справи відсутні докази сплати фактором ТОВ «Качай Гроші» на користь клієнта ТОВ «Макс Кредит» ціни продажу відповідно до умов договору факторингу № 22-01/2024 від 22.01.2024, що є однією з умов набуття прав вимоги за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Качай Гроші» та ОСОБА_1 . Позивачем до суду було додано копія платіжної інструкції №9 від 22.08.2024 року №10 від 27.08.2024 року сплати фактором ТОВ «ФК «ЕЙС» на користь клієнта ТОВ «Макс Кредит» ціни продажу відповідно до умов договору факторингу № 16082024-МК/ЕЙС від 16.08.2024 року у розмірі 1000000 грн та 931693,23грн. відповідно. Однак , за умови відсутності доказів переходу права вимоги за спірним кредитним договором від ТОВ «Качай Гроші» до нового кредитора ТОВ «Макс Кредит», укладення подальших договорів факторингу ТОВ «Макс Кредит» стосовно спірного кредитного договору не відповідє чинному законодавству. Таким чином суд вважає що позивачем не доведено факт набуття позивачем права вимоги за кредитним договором № 00-10477839 від 02.12.2023 року.

Не погодившись з рішенням суду ТОВ «ЕЙС» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги та вирішити питання про стягнення судових витрат по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно дослідив матеріали справи та зробив висновки, що не відповідають дійсним обставинам у справі та вимогам закону. Відповідач укладаючи кредитний договір, засвідчив власне волевиявлення щодо настання правових наслідків, будучи ознайомлений з умовами кредитування, здійснив всі необхідні дії для вчинення даного правочину, особисто підписав кредитний договір. Право вимоги за зазначеним договором кредиту неодноразово відчужувалось та за договором факторингу від №16082024-МК/ЕЙС від 16.08.2024 було набуто позивачем. За всіма договорами факторингу право вимоги передавались відповідно до їх умов, що підтверджується фактом підписання реєстру прав вимоги. Тому позивач є новим кредитором по відношенню до позичальника. На підтвердження цього, до позовної заяви надані належні та допустимі докази, проте суд не наддав їм належної оцінки.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Качай гроші» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 02.12.2023 уклав договір кредитної лінії №00-10477839 на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти за користування Кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику.

Кредитний договір №00-10477839 від 02.12.2023 був документ сформований та підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор №60894 було направлено позичальнику 02.12.2023 о 12:41:12 год, на номер мобільного телефону НОМЕР_1 , вказаний ним в заявці на отримання грошових коштів, одноразовий персональний ідентифікатор №60894 було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 02.12.2023 о 14:41:20 год, після чого відповідачем було підписано договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а Товариством було перераховано грошові кошти в сумі 6 300,00 грн на банківську карту, що належить відповідачу, що в свою чергу слугує доказом того, що відповідач прийняв пропозицію ТОВ «Качай гроші»(а.с. 13-16 зворот).

Відповідно до п.1.2 договору, Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 6300,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику.

У пункті 1.3 договору сторони погодили, що кредитна лінія надається строком на 240 днів від дати отримання кредиту позичальником.

З паспорта споживчого кредиту до Договору №00-10477839 від 02.12.2023 вбачається, що ОСОБА_1 надано кредитну лінію з сумою/лімітом кредиту 6300 грн. Строк кредитування 240 днів. Спосіб та строк надання кредиту - безготівкове, шляхом переказу грошових коштів на рахунок позичальника за реквізитами платіжної картки споживача. Процентна ставка, процентів річних: Стандартна процента ставка 2,80% в день, тип процентної ставки фіксована. Реальна річна процентна ставка, процентів річних 1022,00%. Інформація зберігає чинність та є актуальною до 05.12.2023 (а.с. 22-23).

На виконання умов вказаного Кредитного договору ТОВ «Качай гроші» перерахувало на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_2 грошові кошти в розмірі 6300,00 грн., що підтверджується інформаційною довідкою від 09.09.2024 та випискою АТ КБ «ПриватБанк» за договором б/н за період 02.12.2023-07.12.2023 (а.с. 26-29, 151-152).

У свою чергу, позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно цього договору.

Згідно розрахунку заборгованості виданого ТОВ «Качай гроші», ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором №00-10477839 від 02.12.2023 року за період 02.12.2023 по 22.01.2024 складає 15787,80 грн (а.с. 34).

Згідно розрахунку заборгованості виданого ТОВ «Макс кредит» ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором №00-10477839 від 02.12.2023 року за період 22.01.2024 по 16.08.2024 складає 36250,20 грн.

22.01.204 між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Макс кредит» було укладено договір факторингу №22-01/2024, згідно п.2.1 якого було передбачено, що Клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 36-40).

Згідно термінів, наведених в розділі І зазначеного вище договору:- кредитний договір кредитний договір, укладений між Клієнтом та Боржником, права вимоги за яким відступаються; - право вимоги означає всі права Клієнта та кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому; - акт прийому-передачі реєстру боржників це письмовий документ, який складається спільно з Клієнтом та Фактором у зв`язку із переходом Прав вимоги від Клієнта до Фактора, та який підтверджує передачу реєстру боржників, - дата відступлення прав вимоги це робочий день, в який сторони склали і підписали акт прийому-передачі реєстру боржників.

Строк дії вказаного договору згідно п.11.1 було встановлено до 25.01.2025 року.

Відповідно до акту приймання-передачі до договору факторингу №22-01/2024 від 22.01.2024 Клієнт передав, а Фактор прийняв права вимоги до боржників у кількості 18598 осіб на загальну суму 139 691 609,01 грн. (а.с.44)

Відповідно витягу з реєстру боржників від 22 січня 2024 року на виконання договору факторингу №22-01/2024 від 22.01.2024 укладеного між ТОВ «Макс кредит» та ТОВ «Качай гроші», за №11288 значиться боржник ОСОБА_1 кредитний договір №00-10477839 від 02.12.2023, загальна заборгованість 15787,8 грн. (а.с.45-47)

16.08.2024 між ТОВ «Макс кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено договір факторингу №16082024-МК/ЕЙС, згідно п.2.1 якого було передбачено, що Клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 48-52).

Відповідно до Акту прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу №16082024-МК/ЕЙС від 16.08.2024 укладеного між ТОВ ФК «ЕЙС» та ТОВ «Макс кредит», останній передав фактору права вимоги щодо боржників у кількості 9192 осіб на загальну вартість 137 609 617,75 грн.

Відповідно до реєстру боржників від 16.08.2024 до договору факторингу договору факторингу №16082024-МК/ЕЙС від 16.08.2024 укладеного між ТОВ ФК «ЕЙС» та ТОВ «Макс кредит» за №6214 значиться боржник ОСОБА_1 кредитний договір №00-10477839 від 02.12.2023, загальна заборгованість 36250,20 грн (а.с. 58-59).

За змістом ч.1ст. 627 ЦК Українивідповідно до статті 6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054ЦКУкраїни за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статей 626, 628ЦКУкраїни договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 638ЦКУкраїни встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639ЦКУкраїни передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7 статті 3ЗаконуУкраїни «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст.1048та ч. 1 ст.1054ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1ст.1048ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Як визначено ч. 1, 2 ст.77ЦПКУкраїни належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статей 77-80ЦПКУкраїни докази мають бути належними, допустимим, достовірними та достатніми.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

З договору № 00-10477839 від 02.12.2023 року між ТОВ «Качай гроші" та ОСОБА_1 вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Договір укладено на сайті позикодавця, та ОСОБА_1 підписав його одноразовим ідентифікатором 60894, відправленим 02.12.2023 об 12:41:12, введеним 02.12.2023 о 12:41:20 год. Без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства такий договір не був би укладений.

22.01.2024 року між ТОВ "Качай гроші" та ТОВ "Макс кредит" було укладено договір факторингу № 22-01/2024, згідно п.2.1 якого було передбачено, що Клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а. с. 36-40)

У Договору визначено, що «право вимоги» - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржника по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строку платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому.

Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, встановленій у відповідному додатку (п. 1 Договору).

Цей договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності її у сторони) (п. 11.1 Договору).

Відповідно витягу з реєстру боржників від 22 січня 2024 року на виконання договору факторингу №22-01/2024 від 22 січня 2024 року укладеного між ТОВ «Макс кредит» та ТОВ «Качай гроші», за №11288 значиться боржник ОСОБА_1 кредитний договір №00-104777839 від 02.12.2023, загальна заборгованість 15787,80 грн. Реєстр містить підписи та печатки як фактора так і клієнта. (а.с.45-47).

Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Макс кредит» в період з 22.01.2024 по 27.05.2024 нараховувались проценти в межах строку дії кредитного договору в загальному розмірі 20462,40 грн ( а.с. 35)

16.08.2024 року між ТОВ ФК "ЕЙС" та ТОВ "Макс кредит" було укладено договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС, згідно п.2.1 якого було передбачено, що Клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а. с. 48-52)

Відповідно до реєстру боржників від 16.08.2024 року до договору факторингу №16082024-МК/ЕЙС від 16.08.2024 року укладеного між ТОВ ФК "ЕЙС" та ТОВ "Макс кредит" за №6214 значиться боржник ОСОБА_1 , кредитний договір №00-104777839 від 02.12.2023, загальна заборгованість 36250,20 грн (а.с. 58-59).

Колегія суддів звертає увагу, що умовами укладених договорів факторингу передбачено що протягом 60 днів з дати укладення даного договору, за умови оплати суми фінансування, клієнт зобов`язаний шляхом підписання акту прийому-передачі документації, передати фактору документи що підтверджують права вимоги. Відповідно до договору визначено що Акт прийому-передачі реєстру боржників це письмовий документ який складається спільно з Клієнтом та Фактором та який підтверджує відступлення прав вимоги на дату підписання даного акту.

В матеріалах справи наявні акт приймання-передачі до Договору факторингу № 22-01/2024 від 22.01.2024 укладеного між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Макс кредит» який підписано та скріплено печатками як фактором та клієнтом, та акт приймання-передачі до Договору факторингу № 16082024-МК/ЕЙС від 16.08.2024 укладеного між ТОВ ФК «ЕЙС» та ТОВ «Макс кредит» який також підписано та скріплено печатками як фактором та клієнтом. Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, вбачається, що відбулася заміна кредитодавця, на підставі укладених договорів, а тому до ТОВ «ЕЙС», перейшло право вимоги за кредитним договором №00-10477839 від 02.12.2023, укладеного між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ЕЙС», надало виписку з особового рахунку за Кредитним договором №00-10477839 від 02.12.2023, згідно якої заборгованість ОСОБА_1 складає 36250,20 грн, з якої прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 6615,00 грн прострочена заборгованість за відсотками 29635,20 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем доведено факт переходу права вимоги за вказаним вище кредитним договором від первісного кредитодавця до позивача.

З приводу суми заборгованості судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до виписки з особового рахунку за Кредитним договором №00-10477839 від 02.12.2023, заборгованість ОСОБА_1 складає 36250,20 грн, з якої прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 6615,00 грн прострочена заборгованість за відсотками 29635,20 грн. Проте як в вбачається зі змісту п.п.1.5 за надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю одноразову комісію у розмірі 5,00% від суми кредиту, що складає 315,00 грн. Тобто позивачем до простроченої заборгованості за тілом кредиту була включена заборгованість за комісією.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі за № 343/557/15-ц зроблено висновок: «Так, за змістом частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній станом на 08 травня 2007 року) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Частиною третьою вищезазначеної статті (в редакції на час укладення кредитного договору) передбачено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Згідно із ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.»

Колегія суддів звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

Відтак, колегія суддів доходить висновку щодо відмови у задоволені вимоги про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту в сумі 315,00 грн.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем доведено суму ОСОБА_1 за кредитним договором у загальному розмірі 35935,20 грн, з огляду на погоджені сторонами умови кредитування, з урахуванням тіла кредиту, розміру базової відсоткової ставки за кожен день прострочення та періоду кредитування.

Даних, що відповідач у добровільному порядку нараховану заборгованість за кредитним договором погасив, матеріали справи не містять.

Оскільки, суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ТОВ ФК «ЕЙС» задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №00-10477839 від 02.12.2023 в сумі 35935,20 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову 2422,40 грн та апеляційної скарги 3633,60 грн, а всього 6056 грн.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме (99,13%) з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 6003,31 грн.

Згідно з ч. 1ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України).

Із положень ч.ч. 1-5ст.137ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

В силу ч.ч. 2, 3, 8ст.141ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.

До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).

На підтвердження відповідних витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акт прийому-передачі наданих послуг).

Отже, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи з конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Вартість виконаних робіт згідно акту прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги № 2211/Е від 22.11.2024 року становить 7 000 грн.

Дослідивши надані докази витрат на професійну правничу допомогу та враховуючи часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 слід стягнути 6939,10 грн витратна професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367,368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382-384,389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» - задовольнити частково.

Рішення Слобідського районного суду міста Харкова від 21 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Товариства Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» () заборгованість за кредитним договором № 00-10477839 від 02.12.2023 року, у розмірі 35935 (тридцять п`ять тисяч дев`ятсот тридцять п`ять ) грн 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» () 6003 (шість тисяч три) грн 31 коп судового збору та 6939 (шість дев`ятсот тридцять дев`ять) грн 10 коп витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.Ю. Тичкова

Судді: О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук