Справа № 487/7647/24
Провадження № 2/487/112/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Сухаревич З.М., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про поновлення строку для подання заяви про стягнення судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

12 лютого 2026 року до Заводського районного суду міста Миколаєва надійшла заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в якій він просить відновити строк для подання заяви про стягнення судових витрат та надати строк для подання відповідних доказів про сплату понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.

Заява мотивована тим, що відповідач та її представник не були присутні в судовому засіданні 05.02.2026, а рішення у справі доставлено в особистий кабінет представника в підсистемі «Електронний суд» 09 лютого 2026 року. Таким чином вважає строк не пропущеним.

Вказана заява передана судді Сухаревич З.М. 16.02.2026.

Матеріали справи надані на запит судді 20.02.2026.

Відповідно до ч. 3 ст. 127 ЦПК України, вказана заява розглядається без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 05 лютого 2026 року Заводським районним судом міста Миколаєва ухвалено рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист особистих немайнових прав шляхом зобов`язання до вчинення дій відмовити.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Частинами першою та другою статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною першою статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 21 липня 2025 року у справі № 909/399/24 (провадження № 12-37гс25) вказала:

«- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;

- процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови КГС ВС від 27 січня 2022 року у справі № 921/221/21 та від 31 травня 2022 року у справі № 917/304/21);

- заяву щодо вирішення питання про стягнення витрат необхідно залишити без розгляду, якщо докази були надані поза межами строку, без клопотання про поновлення цього строку та обґрунтування поважності причин його пропуску (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15ц);

- потрібно розрізняти наслідки несвоєчасного подання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (постанова Першої судової палати КЦС ВС від 29 червня 2022 року у справі №161/5317/18)».

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк (ч. 4 ст. 127 ЦПК України).

За змістом наведених правових норм суд може поновити пропущений строк лише у разі пропуску такого строку з поважних причин.

При цьому поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню із відповідною заявою, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

В обґрунтування заяви про поновлення строку для подання заяви про розподіл судових витрат представник відповідача посилається на те, що відповідач та її представник не були присутні в судовому засіданні 05.02.2026, а рішення у справі доставлено в особистий кабінет представника в підсистемі «Електронний суд» 09 лютого 2026 року.

Враховуючи приписи ст. ст. 178, 134 ЦПК України, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи відповідач мав зазначити у першій заяві по суті, тобто у відзиві та до закінчення судових дебатів у справі мав зробити заяву щодо подання доказів цих витрат, зазначивши причини їх неподання до закінчення судових дебатів.

Відповідно до матеріалів справи, 09 жовтня 2024 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому не зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи та взагалі не посилався на необхідність стягнення цих витрат. До закінчення судових дебатів у справі, які відбулись 29 січня 2026 року, представник відповідача не заявив про необхідність відшкодування відповідачу витрат на правничу допомогу та про подання доказів цих витрат після ухвалення рішення.

Заява представника відповідача не містить обґрунтування поважних причин неподання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, незаявлення про відшкодування цих витрат та неподання доказів цих витрат до закінчення судових дебатів.

Законодавець не пов`язує обчислення строку на подання заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу із моментом отримання рішення. Зазначити про необхідність відшкодування цих витрат відповідач мав до закінчення судових дебатів.

З огляду на вищевказане, посилання у заяві дотримання строку на подання цієї заяви з моменту ознайомлення з судовим рішенням не заслуговують на увагу.

Враховуючи викладене, наведені представником відповідача причини пропуску строку на подання заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, не є поважними, а тому відсутні підстави для його поновлення, а тому суд відмовляє у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про поновлення строку для подання заяви про стягнення судових витрат.

Керуючись ст. ст. 126, 127, 133, 137, 141, 246, 270, 353 - 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволені представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про поновлення строку для подання заяви про стягнення судових витрат відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення.

Повна ухвала складена 23 лютого 2026 року.

Суддя З.М. Сухаревич