КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/4359/2026
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Желепи О.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Григоренко І.В., повне судове рішення складено 29 травня 2025 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про розірвання договору банківського вкладу, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про розірвання договору банківського вкладу.

В обґрунтування позову вказує, що у квітні 2020 року між ОСОБА_1 та АТ «Державний ощадний банк України» укладено договір банківського рахунку та дебетової платіжної картки у національній валюті. Оригінал договору у позивачки відсутній з причин, що не залежали від її волі та мають характер обставин непереборної сили.

Вказує, що 28 жовтня 2024 року у зв`язку із втратою банківської картки позивачка своєчасно звернулася на гарячу лінію банку, виконала всі дії відповідно до інструкцій працівника банку, після чого картку було заблоковано з метою недопущення шахрайських дій. Під час цієї ж розмови позивачка повідомила банк про намір отримати залишок коштів на рахунку, закрити договір та отримати копію договору, однак банк відмовив у реалізації цих прав, вимагаючи особистої присутності позивачки у відділенні або участі представника за нотаріальною довіреністю, а також відмовив у прийнятті відповідних заяв поштовим зв`язком.

Водночас у мобільному додатку банку відсутня будь-яка інформація про умови укладеного із позивачкою договору, а на офіційному сайті банку не оприлюднено ані її договір, ані типовий договір, чинний станом на квітень 2020 року, що унеможливлює реалізацію права на судовий захист.

Наявні на сайті типові договори, оприлюднені з 2024 року, не можуть застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки не мають зворотної дії в часі. Відмова банку у наданні копії договору та нав`язування інших умов отримання коштів є фактичною односторонньою зміною умов договору, що прямо заборонено статтею 525 ЦК України.

Станом на дату подання позову у мобільному додатку банку відображено залишок коштів у сумі 3 449,64 грн, однак зазначена сума не є остаточною, оскільки банк не здійснив повного розрахунку та не надав деталізованої інформації щодо руху коштів. Остаточний розмір заборгованості може бути встановлений лише після здійснення банком відповідних розрахунків та подання їх до суду.

Вказує, що на момент укладення договору у 2020 році позивачка не мала статусу особи з інвалідністю, який встановлений лише у листопаді 2023 року, що об`єктивно унеможливлює особисту присутність позивачки у відділенні банку та підтверджує наявність істотних змін обставин, які не могли бути передбачені сторонами при укладенні договору.

Зазначає, що відповідно до статей 1060, 321 ЦК України банк зобов`язаний видати залишок грошових коштів на першу вимогу клієнта, а відмова у цьому є порушенням права власності та прав споживача фінансових послуг. За таких обставин дії банку свідчать про порушення Закону України «Про захист прав споживачів», введення позивачки в оману щодо умов надання банківських послуг та вчинення нікчемного правочину, до якого підлягають застосуванню наслідки недійсності.

Мотивуючи наведеним, просить:

- визнати недійсним правочин, вчинений відповідачем шляхом зміни в односторонньому порядку умов договору, укладеного із ОСОБА_1 про відкриття банківського рахунку у квітні 2020 року та застосувати наслідки вчинення недійсності правочину шляхом:

- здійснення остаточних розрахункових операцій за зазначеним рахунком із підрахунком залишку грошових коштів на даному рахунку та здійснення розрахунку суми відшкодування витрат за порушення умов договору банком, що підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 із відповідача згідно тарифів банку у вигляді грошових коштів із наданням суду підтвердження у вигляді деталізованої розшифровки обґрунтування підрахованих банком-відповідачем вищезазначених сум грошових коштів;

- розірвання Договору про відкриття банківського рахунку у квітні 2020 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_1 ;

- стягнення із відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованості за зазначеним вище договором у вигляді залишку грошових коштів після проведення остаточного розрахунку за даним банківським рахунком відповідно до тарифів банку за реквізитами, зазначеними у довідці наданій ОСОБА_1 ;

- стягнення із відповідача на користь ОСОБА_1 відшкодування у вигляді грошових коштів згідно тарифів банку за невиконання банком - відповідачем умов зазначеного договору та зміну в односторонньому порядку банком - відповідачем умов договору за реквізитами, зазначеними у довідці наданій ОСОБА_1

10 січня 2025 року позивачкою подано заяву про уточнення позовних вимог.

В обґрунтування поданої заяви зазначає, що відповідач фактично визнає, що залишок грошових коштів на рахунку належить позивачу на праві власності, не є кредитними коштами чи овердрафтом, та що позивачка 28 жовтня 2024 року зверталась до контакт-центру банку з питання розірвання договору і перерахування залишку коштів на рахунок в іншому банку. Разом з тим, у відзиві на позов банк наполягає на необхідності особистої присутності клієнта або представника з нотаріальною довіреністю, що унеможливлює реалізацію права позивача з огляду на стан здоров`я.

Вказує, що позивачка має статус особи з інвалідністю І групи з ураженням опорно-рухового апарату, повною втратою працездатності та потребою у постійному догляді; строк дії довідки МСЕК подовжено, що підтверджується доданими документами. Ці обставини виникли після укладення договору у 2020 році, не могли бути передбачені сторонами та є істотною зміною обставин і форс-мажором у розумінні договору та цивільного законодавства, що унеможливлює виконання вимоги банку щодо особистого відвідування відділення.

Посилання відповідача на відсутність письмової заяви про розірвання договору є необґрунтованими, оскільки форма такої заяви договором не встановлена, банк її не розробив і клієнту не надав. Водночас 31 жовтня 2024 року позивачка направила відповідачу письмову заяву про розірвання договору в електронній формі через ЄСІТС із накладеним КЕП та з реквізитами рахунку для перерахування коштів, що підтверджується квитанцією про доставку до електронного кабінету відповідача. Отже, вимога банку про подання заяви «за формою банку» є формальною, такою, що не має договірного підґрунтя, і свідчить про введення клієнта в оману.

Уважає, що дії відповідача, спрямовані на заперечення позову замість вирішення питання по суті ? розірвання договору та повернення коштів, а також наполягання на особистій присутності клієнта всупереч умовам договору і настанню форс-мажорних обставин, свідчать про односторонню зміну умов договору та відмову від його належного виконання.

Мотивуючи наведеним, з урахуванням уточнень просить суд:

- визнати недійсним правочин, вчинений відповідачем щодо відмови в односторонньому порядку від розірвання договору, укладеного із ОСОБА_1 про відкриття банківського рахунку від 11 вересня 2020 року та зобов`язати відповідача вчинити певні дії:

- розірвання Договору про відкриття банківського рахунку 11 вересня 2020 року укладеного між відповідачем та ОСОБА_1 станом на дату надання позовної заяви;

- здійснення остаточних розрахункових операцій за зазначеним рахунком, відкритим згідно умов договору про відкриття банківського рахунку ОСОБА_1 від 11 вересня 2020 року із підрахунком залишку грошових коштів на даному рахунку, що підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 із банку-відповідача згідно тарифів банку у вигляді грошових коштів станом на дату розірвання зазначеного вище договору, та наданням суду підтвердження у вигляді деталізованої розшифровки обґрунтування підрахованих банком-відповідачем вищезазначених сум грошових коштів.

- застосувати наслідки недійсності вчинення правочину відповідачем щодо відмови від розірвання договору про відкриття банківського рахунку, укладеного між відповідачем та ОСОБА_1 11 вересня 2020 року шляхом стягнення із відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованості за зазначеним вище договором у вигляді залишку грошових коштів (станом на дату розірвання зазначеного договору) після проведення відповідачем остаточного розрахунку за даним банківським рахунком відповідно до тарифів банку, за реквізитами, зазначеними у довідці наданій ОСОБА_1 у додатку до цієї заяви (на рахунок відкритий у АТ КБ "ПриватБанк" на ім`я ОСОБА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності).

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що дії АТ «Ощадбанк» відповідали умовам укладеного договору та вимогам законодавства, а позивачка не довела порушення своїх прав чи законних інтересів.

Суд врахував, що між сторонами належним чином укладено договір комплексного банківського обслуговування шляхом приєднання, умови якого передбачали право банку змінювати договір, у тому числі істотні умови, шляхом публікації змін на офіційному сайті банку, що не вважається односторонньою зміною договору.

Суд зазначив, що позивачка не надала належних, допустимих і достатніх доказів того, що банк порушив умови договору або норми чинного законодавства, а її вимоги ґрунтувалися переважно на припущеннях, відтак суд зробив висновок про відсутність підстав захисту порушеного права.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що під час розгляду справи суддею Григоренко І.В. були допущені істотні порушення норм процесуального та матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи та унеможливили реалізацію права на апеляційне оскарження. За результатами дій судді скаржницею подано заяву до Офісу Генерального прокурора, і на підставі ухвали у справі №757/47690/25-к від 17.10.2025 ОГП зобов`язано внести відомості до ЄРДР щодо можливого вчинення суддею кримінального правопорушення.

Вказує, що повний текст судового рішення у справі №757/51070/24-ц фактично складено та підписано суддею 14 жовтня 2025 року і оприлюднено 17 жовтня 2025 року, однак у самому рішенні зазначено дату 29 травня 2025 року, що не відповідає дійсності. Крім того, у рішенні містяться відомості про судове засідання 18 грудня 2023 року, яке фактично не проводилося. Заява скаржниці про виправлення описок подана 21 жовтня 2025 року, однак у встановлений ЦПК України строк не розглянута.

Уважає, що суд першої інстанції не дослідив належним чином надані заявником докази та дійшов помилкового висновку про відсутність заяви про закриття банківського рахунку. Водночас матеріали справи містять докази подання такої заяви відповідачу в електронній формі, підписаної КЕП та доставленої через систему «Електронний суд», що підтверджується відповідними квитанціями. Суд не застосував норми Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», які прирівнюють електронні документи до паперових.

Вказує, що є особою з інвалідністю І групи з повною втратою працездатності та потребою в постійному догляді, що унеможливлює особисте відвідування відділення банку. Ці обставини є істотною зміною умов та обставинами непереборної сили, передбаченими як законом, так і умовами договору банківського обслуговування, однак судом вони не були належним чином оцінені. Відмова банку приймати електронні документи та наполягання на особистій присутності суперечать чинному законодавству.

Таким чином, судове рішення ґрунтується на припущеннях, прийняте без повного з`ясування обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та істотними порушеннями процесуальних норм, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення.

Мотивуючи наведеним, просить рішення Печерського районного суду м. Києва у справі №757/51070/24-ц від 19 травня 2025 року скасувати ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну позовних вимог задовольнити у повному обсязі.

4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.

19 грудня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив АТ "Державний ощадний банк Україна" на апеляційну скаргу.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач зазначає, що між сторонами 11 вересня 2020 року укладено Договір комплексного банківського обслуговування шляхом приєднання, умови якого були публічно доступні на офіційному сайті Банку, а позивачка підтвердила ознайомлення з ними та отримання примірника договору.

Зміни до умов ДКБО вносилися Банком у порядку, прямо погодженому сторонами при укладенні договору, шляхом їх публікації на сайті, що відповідно до договору не є односторонньою зміною зобов`язань. Позивачка не подала до Банку заяву про розірвання договору у письмовій формі та у порядку, передбаченому ДКБО, а усне звернення до контакт-центру 28 жовтня 2024 року не може уважатися належним волевиявленням на розірвання договору. Відсутність такої заяви свідчить про згоду позивачки з умовами договору та внесеними змінами. Звертає увагу, що копія позовної заяви, отримана Банком 31 жовтня 2024 року у межах судового провадження, не є заявою про розірвання договору, поданою клієнтом Банку.

Посилання позивачки на введення її в оману, істотну зміну обставин, форс-мажор та норми статей 229, 230, 652, 617 ЦК України не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Безпідставним є застосування положень про банківський вклад, оскільки між сторонами укладено договір банківського рахунку.

Стверджує, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права й дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, тоді як доводи апеляційної скарги зводяться виключно до незгоди позивачки з правовою оцінкою суду.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін.

5. Позиція учасників справи.

05 січня 2026 року ОСОБА_1 подано відповідь на відзив.

Відповідно до чинного Цивільного процесуального кодексу України під час апеляційного перегляду справи не передбачено подання окремої відповіді на відзив. Зокрема, розділ ЦПК, що регулює апеляційне провадження, містить процедуру подання апеляційних скарг, відзивів та додаткових документів, однак окремо не передбачає подання відповіді на відзив.

У зв`язку з цим, подана 05 січня 2026 року ОСОБА_1 відповідь на відзив підлягає оцінці та враховується судом апеляційної інстанції не як самостійний процесуальний документ, а як письмові пояснення учасника справи, що прямо передбачено положеннями ЦПК України.

У поясненнях позивачка зазначає, що відповідач у справі повторює одні й ті самі аргументи для відмови у задоволенні позову та апеляційної скарги, що, на думку скаржниці, є зловживанням процесуальними правами та вводить суд в оману. Раніше аналогічні спори щодо приватних банківських установ були вирішені на користь позивача, коли банки самостійно повернули кошти та закрили рахунки. У випадку державного банку відповідач відмовляється повернути кошти та закрити рахунок, незважаючи на наявні документи та електронні заяви, що суперечить Конституції та законодавству України, а також створює ризик втрати права власності позивача.

Відповідач надає завідомо недостовірну інформацію, стверджуючи, що письмові звернення позивачки не надавалися. Разом з цим всі документи були надані у електронному вигляді із цифровим підписом та підтвердженням отримання. При цьому відповідач вимагає форми заяви, яка відсутня у договорі та офіційних ресурсах банку, надаючи її лише після звернення до суду. Одностороння зміна умов договору відповідачем, відмова закрити рахунок і повернути кошти є протиправними діями, спрямованими на незаконне користування активами позивача.

Звертає увагу, що документи, надані позивачем у електронному вигляді, відповідають вимогам Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Враховуючи зазначене, дії відповідача вважаються зловживанням процесуальними правами, умисним введенням суду в оману та порушенням умов договору, що обґрунтовує застосування до нього заходів процесуального примусу у вигляді штрафу. Вказує, що матеріалами справи підтверджується, що всі дії позивача щодо надання заяв та документів здійснені відповідно до чинного законодавства та умов електронного документообігу, а відмова відповідача виконати вимоги договору та повернути кошти позивачу є протиправною.

Просить застосувати до відповідача у особі його представника заходи процесуального примусу у вигляді штрафу за введення суду в оману та зловживання процесуальними правами, у розмірі, визначеному судом, відмовити у задоволенні відзиву відповідача на апеляційну скаргу у повному обсязі.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила розглядати справу за її відсутності.

Представник АТ "Державний ощадний банк України" - Солдатенко А.М. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, пославшись на її необґрунтованість.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності позивачки, оскільки її неявка не перешкоджає розгляду справи.

6. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача АТ "Державний ощадний банк України", розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

7. Фактичні обставини справи, установлені судом.

З матеріалів справи установлено, що 11 вересня 2020 року ОСОБА_1 підписано заяву про приєднання №61231921/110920 до договору банківського комплексного обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використання електронного платіжного засобу (платіжної картки), відповідно до якої просила відкрити поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні на умовах тарифного пакету "Мій комфорт".

Проставленням власноруч свого підпису під цією заявою про приєднання, клієнт підтверджує ознайомлення із змістом Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженою постановою правління Національного банку України №492 від 12 листопада 2003 року; погодилась з тим, що заява про приєднання та додатки до договору, зокрема Умови розміщення депозитів (вкладів) фізичними особами, Умови користування кредитною лінією (кредитом), Паспорт споживчого кредиту, Таблиця загальної вартості Кредиту, Тарифи, інші види заяв/повідомлень встановленої банком форми, використання яких передбачене умовами договору, складають єдиний документ - Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (пункти 1, 10 розділу 5.1 блоку 5 заяви) (том 1 а.с. 64-67).

Матеріали цивільної справи містять примірник договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затвердженого постановою правління АТ "Ощадбанк" від 05 серпня 2015 року №694, в редакції від 01 вересня 2020 року (том 1 а.с. 72-229).

8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

Відповідно до частини 1 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до частини 1 статі 1067 ЦК України договір банківського рахунку укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку в банку на умовах, погоджених сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Банк не має права за заявою клієнта розривати договір банківського рахунка чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, заморожені відповідно до Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення". Клієнт не має права без згоди обтяжувача за домовленістю з банком чи односторонньо, у тому числі шляхом односторонньої відмови від виконання зобов`язання, розривати договір банківського рахунка чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо майнові права на грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, є предметом обтяження, якщо інше не передбачено умовами обтяження. Правочини, вчинені з порушенням цієї вимоги, є нікчемними.

Відповідно до статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (див.: постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17 (провадження № 61-30435сво18)).

Згідно частин 1 та 2 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина 3 статті 651 ЦК України).

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина 2 статті 653 ЦК України).

У цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 727/898/19 (провадження № 61-7157св20)).

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині протиправних дій відповідача щодо не розірвання договору комплексного банківського обслуговування колегія суддів зазначає про таке.

З матеріалів справи убачається, що між сторонами 11 вересня 2020 року укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб шляхом приєднання (в редакції від 1 вересня 2020 року), умови якого визначають, зокрема, порядок ініціювання клієнтом розірвання договору та закриття рахунків.

Розділом ІІІ цього договору визначено, що відкриття та обслуговування карткових рахунків є послугою банку, від якої клієнт має право відмовитись шляхом інформування Банку, у спосіб, визначений умовами Договору (зокрема, але не виключно, шляхом особистого звернення до установи Банку, що здійснює безпосереднє обслуговування такого Клієнта із заявою за встановленою Банком формою про відмову від надання Послуги що пропонується, зокрема Кредитної, або із використанням Дистанційних каналів обслуговування, якщо така можливість буде передбачена Банком, зокрема, в момент пропонування Послуги) про відмову від надання Послуги, що пропонується Банком (пункт 3.14.2).

Розділом ІVцього договору унормовано Порядок приєднання до договору, внесення змін до договору.

Відповідно до пункту 4.11 договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб сторони домовились, що відсутність згоди клієнта із змінами договору та додатками до нього підтверджується виключно шляхом вчинення клієнтом до дня набрання чинності змінами до цього договору такої сукупності дії: подання до банку особисто (до відділення або філії Банку, яка здійснює безпосереднє обслуговування такого клієнта) підписаної клієнтом заяви про розірвання договору за формою, встановленою Банком (пункт 4.11.1) та виконання в повному обсязі всіх грошових зобов`язань перед банком, які виникли протягом строку дії договору та залишилися невиконаними, в тому числі, але не виключно: погашення заборгованості перед банком, повернення кредиту, сплати процентів, комісій, неустойки/пені/штрафів, відшкодування збитків (пункт 4.11.2) та закриття всіх рахунків, що відкриті та обслуговувалися згідно з договором, в тому числі, але не виключно: карткового рахунку, депозитного рахунку (за виключення депозитного рахунку, на якому розміщено безвідкличний депозит) (пункт 4.11.3).

Згідно пункту 4.13.5 договору за відсутності заборгованості клієнта перед банком (а у разі розміщення клієнтом безвідкличного депозиту, - також за умови настання строку повернення безвідкличного депозиту) рахунки клієнта, відкриті на підставі договору, закриваються банком на підставі заяви клієнта про розірвання договору, яка є також заявою про закриття рахунків клієнта.

Відповідно до пункту 4.13.6 договір, крім правовідносин за Кредитним договором та Депозитним договором, відповідно до якого клієнт розмістив в банку Безвідкличний депозит, є таким, що припинився (розірваний) за ініціативою клієнта в день закриття банком рахунків клієнта.

За доводами позову, 28 жовтня 2024 року у зв`язку із втратою банківської картки позивачка звернулася на гарячу лінію банку, виконала всі дії відповідно до інструкцій працівника банку, після чого картку було заблоковано з метою недопущення шахрайських дій. Під час цієї ж розмови позивачка повідомила банк про намір отримати залишок коштів на рахунку, закрити договір та отримати копію договору, однак банк відмовив у реалізації цих прав.

Станом на 28 жовтня 2024 року договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб діяв в редакції від 15 жовтня 2024 року.

Матеріали справи не містять даних про те, що позивачкою до банку подавалась заява щодо незгоди зі змінами до договору.

Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції від 15 жовтня 2024 року містить, зокрема, такі умови.

Згідно розділу ХVІІІ визначено строк дії договору та припинення дії договору, а саме:

18.1. Договір набирає чинності з дня приєднання Клієнта до Договору та діє протягом невизначеного строку.

18.2. Договір може бути розірвано в наступних випадках:

1) на вимогу або за ініціативою однієї із Сторін у випадках та порядку, передбачених Законодавством;

2) на вимогу або за ініціативою однієї зі Сторін у випадках та порядку, передбачених Договором;

3) Банком в односторонньому порядку у випадку порушення Клієнтом своїх зобов`язань за Договором та в інших випадках, передбачених Договором та/або Законодавством.

18.5. Строк дії та припинення Договору Карткового рахунку визначається в частині І розділу XX. Умови договору банківського рахунку.

Розділом XX. Умови договору банківського рахунку, унормовано, зокрема, таке.

Пунктом 1.9 визначено, що клієнт має право уповноважити на розпорядження Картковим рахунком Довірену особу, яка при реалізації своїх повноважень керується Договором. Банк зобов`язаний ідентифікувати та верифікувати Довірену особу в порядку, установленому вимогами Законодавства України про легалізацію, в тому числі та нормативно-правових актів НБУ з питань відкриття рахунків та фінансового моніторингу.

Операції за Картковим рахунком можуть здійснюватися Довіреною особою на підставі нотаріально посвідченої довіреності або довіреності, засвідченої іншою уповноваженою на це особою (в разі якщо використання такої довіреності передбачено нормами Законодавства) .

Довірена особа може бути уповноважена на вчинення лише тих операцій за Картковим рахунком без застосування Платіжної картки, право на вчинення яких має власник Карткового рахунку відповідно до Договору.

Закриття Карткового рахунку з видачею залишку коштів без застосування Платіжної картки може бути здійснено Довіреною особою в установі Банку, в якій відкрито Картковий рахунок.

Згідно пункту 8.2 клієнт має право:

8.2.4. у випадку виникнення питань щодо блокування Картки зв`язатися з Банком за телефонами Контакт-центру;

8.2.5. з метою розблокування Картки, яка була заблокована звернутись до Банку за телефонами Контакт-центру та надати інформацію згідно з інструкцією оператора Контакт-центру або розблокувати Картку через Систему ДБО;

8.2.6. підключитися та здійснювати операції в Системі ДБО у відповідності до Інструкції користувача, Договору та Законодавства;

8.2.7. ініціювати розірвання Договору шляхом подання до Банку відповідної Заяви та за умови виконання усіх зобов`язань перед Банком до дати припинення Договору;

8.2.8. відмовитися від запропонованих Банком змін до Договору або Тарифів в порядку, встановленому Договором.

Згідно пункту 12.1 картковий рахунок може бути закритий:

1) за ініціативою Клієнта (за виключенням випадків якщо грошові кошти, що розміщені на відповідному Картковому рахунку, заморожені або фінансові операції за відповідним рахунком зупинені відповідно до законодавства з питань фінансового моніторингу) в наступних випадках:

- у разі незгоди Клієнта зі зміною Тарифів згідно умов ДКБО,

- у разі подання Клієнтом заяви про закриття Карткового рахунку;

12.3. Банк за наявності коштів на Картковому рахунку, який закривається на підставі заяви Клієнта, в день подання Клієнтом заяви про закриття Карткового рахунку здійснює завершальні операції за Картковим рахунком (з виконання платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно з дорученням Клієнта тощо).

12.6. Датою закриття Карткового рахунку є наступний після проведення останньої операції за цим Картковим рахунком Банківський день. Якщо на Картковому рахунку немає залишку коштів, а заява подана в операційний час Банку, то датою закриття Карткового рахунку є день отримання Банком цієї заяви

Розділом ХVІ договору унормовано застосування порядку повідомлень, зокрема:

16.1. Вказаний в цьому розділі Договору порядок повідомлення застосовується у випадках, коли інший порядок не встановлений іншими умовами Договору.

16.2. За загальним правилом, якщо інше не передбачено умовами Договору, Банк направляє повідомлення та/або документи за цим Договором направляються з використанням Дистанційних каналів обслуговування та з інформуванням Клієнта щодо способу надання ним відповіді.

Сторони, шляхом укладення цього Договору, домовились, що надання будь-яких повідомлень та/або документів, згідно з Договором може здійснюватися в електронному вигляді (з накладенням Електронних підписів / Кваліфікованих електронних / Цифрових власноручних підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін), якщо інше не передбачено умовами Договору.

При цьому, датою і часом відправлення електронного повідомлення та/або документа вважається дата і час, коли відправлення електронного документа не може бути скасовано Стороною, яка його відправила.

16.3. Будь-які повідомлення та/або документи, які Клієнт зобов`язаний надавати Банку згідно з Договором в письмовій формі (у паперовому вигляді) будуть вважатися наданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом з повідомленням про вручення або доставлені Клієнтом особисто за місцезнаходженням відділення Банку, в якому Клієнтом оформлено Заяву про приєднання до Договору.

16.4. Повідомлення та/або документи, викладені в письмовій формі (на паперовому носії), які надаються Банком Клієнту згідно з Договором, надсилаються поштою за адресою для листування, зазначеною Клієнтом в Заяві про приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб, або надаються Клієнту особисто під час його звернення до Банку.

16.5. У разі надсилання Банком Клієнту будь-яких повідомлень та документів поштою такі документи та повідомлення будуть вважатись наданими Клієнту належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом, листом з оголошеною цінністю або телеграмою.

Разом з тим, пунктом 80 розділу «Термін/скорочення Визначення терміну/скорочення» визначено таке: Заява на закриття Карткового рахунку/Заява на закриття Поточного рахунку - Документ про волевиявлення Клієнта щодо закриття рахунку, за формою, встановленою Банком, що містить вимоги, визначені нормативно-правовими актами НБУ, зокрема Інструкцією про порядок відкриття та закриття рахунків користувачам надавачами платіжних послуг з обслуговування рахунків, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року №162 (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до пункту 26 розділу І Інструкції про порядок відкриття та закриття рахунків користувачам надавачами платіжних послуг з обслуговування рахунків, затвердженої постановою Правління Національного банку України №162 від 29 липня 2022 року № 162, форми заяв про відкриття/закриття рахунків розробляються надавачем платіжних послуг самостійно з урахуванням указівок щодо заповнення реквізитів заяви про відкриття рахунків, зазначених у додатку 1 до цієї Інструкції, та вказівок щодо заповнення реквізитів заяви про закриття рахунків, зазначених у додатку 2 до цієї Інструкції.

Користувач та надавач платіжних послуг заповнюють реквізити відповідної заяви з урахуванням вимог, зазначених у вказівках щодо заповнення реквізитів заяви (додаток 1, додаток 2), та цієї Інструкції.

Користувач має право самостійно оформити заяву про закриття рахунку в довільній формі із зазначенням реквізитів, визначених у додатку 2 до цієї Інструкції для відповідного користувача.

Користувач подає заяву про закриття рахунку до надавача платіжних послуг у порядку, визначеному договором.

Згідно статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» порядок використання електронного підпису у банківській системі України та на ринках небанківських фінансових послуг, державне регулювання та нагляд за діяльністю на яких здійснює Національний банк України, а також при наданні платіжних послуг визначається Національним банком України. Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»

Постановою Правління Національного банку України від 20 грудня 2023 року № 172 затверджено Положення про використання електронного підпису та електронної печатки.

Згідно статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".

Таким чином, апеляційний суд зазначає, що позивачка як клієнт банку має право ініціювати закриття карткового рахунку, розірвання договору, проте таке має відповідати умовам укладеного між сторонами договору та вимогам чинного законодавства, якими регламентовано вчинення такої дії на підставі відповідної заяви, а не усного звернення.

Посилання скаржниці на те, що форма заяви банком не визначена, спростовуються матеріалами справи, оскільки такі містять типову форму заяви про розірвання договору комплексного банківського обслуговування.

Заповнення такої заяви позивачкою та подання її до місцевого суду через систему «Електронний суд» не дає підстав банківській установі на вчинення відповідних дій, оскільки така заява має бути подана безпосередньо до банківської установи, що надає фінансову послугу.

З урахуванням наведених вище умов договору та вимог закону, заява у відповідній формі може бути подана, у тому числі, довіреною особою позивачки або в електронній формі позивачкою за допомогою засобів електронних комунікаційних систем.

Звернення до контакт-центру банку 28 жовтня 2024 року, навіть за умови висловлення наміру про припинення договірних відносин, не може уважатися належною реалізацією права на розірвання договору, оскільки така форма волевиявлення прямо не передбачена умовами договору як юридично значуща дія, що породжує обов`язок банку закрити рахунок.

Колегія суддів звертає увагу, що в редакції договору комплексного банківського обслуговування, чинній на момент спірних правовідносин, прямо передбачена можливість подання клієнтом заяв та повідомлень в електронному вигляді, підписаних електронним підписом, з використанням дистанційних каналів обслуговування відповідно до пункту 16.2 договору.

Однак матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів того, що до моменту звернення до суду позивачкою було подано до банку заяву про розірвання договору та закриття рахунку у формі, передбаченій умовами договору.

Надання відповідної заяви лише у межах судового провадження не може уважатися належним та своєчасним виконанням договірної процедури розірвання договору, оскільки така дія не спрямована безпосередньо на реалізацію прав та обов`язків сторін за договором, а має процесуальний характер та здійснюється виключно в межах судового захисту.

Колегія суддів звертає увагу, що положення Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» не скасовують вимог щодо форми і порядку реалізації цивільних прав, установлених договором та спеціальним банківським законодавством. Зазначені норми лише визначають юридичну силу електронних документів, однак не усувають обов`язку дотримання погодженого сторонами порядку вчинення юридично значущих дій.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачкою не доведено наявності істотного порушення договору з боку банку, яке відповідно до статті 651 ЦК України давало б підстави для його розірвання в судовому порядку.

Сам по собі факт незгоди позивачки з установленим договором порядком подання заяви не свідчить про порушення її прав, оскільки зазначені умови були добровільно прийняті при укладенні договору шляхом приєднання.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні правові підстави уважати дії (бездіяльність) АТ «Державний ощадний банк України» протиправними, а тому доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як обов`язкову підставу для скасування судового рішення, колегія суддів зазначає про таке.

В обґрунтування вказаних доводів скаржниця вказує, що суддею зазначено у повному тексті судового рішення завідомо недостовірну дату його складення та підписання 29 травня 2025 року, тоді як фактично повний текст рішення складено і підписано 14 жовтня 2025 та внесено до системи суду 17 жовтня 2025 року, що підтверджується матеріалами справи, що означає відсутність належного підписання судового рішення у дату, зазначену в самому рішенні, та свідчить про істотне порушення процесуальних вимог щодо оформлення судового рішення. Повний текст судового рішення, який підлягає апеляційному оскарженню, не був підписаний суддею у зазначену в ньому дату, що, на думку скаржниці, визначено пунктом 5 частини 3 статті 376 ЦПК України.

Скаржниця зазначає, що невідповідність між фактичною датою підписання рішення та датою, вказаною у його тексті, унеможливила дотримання процесуальних строків апеляційного оскарження, що порушує право на апеляційний перегляд судового рішення та гарантії доступу до правосуддя, гарантовані Конституцією України.

Окрім того, зазначає, що у тексті судового рішення зазначено, що відбулося судове засідання 18 грудня 2023 року, в якому нібито брав участь представник відповідача, хоча фактично жодного судового засідання у цей день не проводилося, що свідчить про внесення до судового рішення завідомо неправдивих відомостей та істотне порушення принципів достовірності судового рішення.

Також скаржниця посилається на те, що судом не розглянуто у встановлений законом строк заяву про виправлення описок, подану 21 жовтня 2025 року та зареєстровану 24 жовтня 2025 року, що підтверджує свідоме невиправлення істотних помилок у судовому рішенні та продовження порушення процесуальних норм.

Установлено, що оскаржуване судове рішення ухвалено 19 травня 2025 року. Резолютивна частина рішення Печерського районного суду міста Києва містить дату складення повного судового рішення - 29 травня 2025 року (том 3 а.с. 67-73).

22 жовтня 2025 року ОСОБА_1 до суду першої інстанції подано заяву про виправлення описки.

В обґрунтування поданої заяви вказувала на неправильно зазначену в судовому рішенні дату складення повного тексту, а також невідповідність в описовій частині рішення відомостей щодо проведення у справі судового засідання 18 грудня 2023 року та позиції відповідача у справі. Просила вирішити питання по суті її заяви (том 3 а.с. 84).

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 12 листопада 2025 року заяву ОСОБА_1 про виправлення описок у рішенні задоволено частково.

Внесено виправлення у рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2025 року у справі № 757/51070/24-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк України» про розірвання договору банківського вкладу, виклавши двадцятий абзац мотивувальної частини рішення суду наступним чином: «Представник відповідача в судовому засіданні 19.05.2025 року щодо задоволення позову заперечував з викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив підстав та просив в позові відмовити».

В іншій частині заяви про виправлення описок відмовлено (том 3 а.с. 116-117).

Вказана ухвалу суду першої інстанції відповідно до положень пункту 19 частини 1 статті 353 ЦПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду, однак позивачкою ухвала оскаржена не була, у зв`язку з чим набула законної сили.

За таких обставин посилання скаржниці на порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону щодо зазначення дати складення повного тексту судового рішення та наявність у тексті рішення недостовірних відомостей про судове засідання 18 грудня 2023 року є безпідставними, оскільки ці доводи були предметом розгляду суду першої інстанції в межах заяви про виправлення описок та отримали процесуальну оцінку суду. При цьому, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 12 листопада 2025 року внесено виправлення щодо абзацу мотивувальної частини рішення, яким уточнено дату та обставини участі представника відповідача в судовому засіданні 19 травня 2025 року.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 354 ЦПК України саме дата складення повного тексту судового рішення має значення для обчислення строку апеляційного оскарження та, у разі його пропуску, для вирішення питання про поновлення такого строку.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Київського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року ОСОБА_1 поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 травня 2025 року та відкрито апеляційне провадження.

Отже, право позивачки на апеляційний перегляд судового рішення реалізоване, а будь-які перешкоди у доступі до правосуддя чи порушення гарантій апеляційного оскарження відсутні.

За установлених у справі обставин, зазначені скаржницею порушення норм процесуального права не призвели до обмеження її права на апеляційне оскарження та не є такими, що дають підстави для застосування пункту 5 частини 3 статті 376 ЦПК України, а тому не можуть розцінюватися як обов`язкова підстава для скасування судового рішення.

Щодо заяви позивачки про вжиття до відповідача заходів процесуального примусу, колегія суддів зазначає про таке.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів процесуального примусу, позивачка посилається на те, що представник відповідача систематично, умисно та свідомо вводить суд в оману, надаючи завідомо недостовірну інформацію щодо фактичних обставин справи. Зокрема вказує, що відповідач стверджує про відсутність письмових звернень позивача щодо розірвання договору банківського обслуговування та повернення грошових коштів, а також про неотримання відповідних заяв, попри те, що такі заяви неодноразово подавалися позивачем в електронному вигляді через систему «Електронний суд», містять кваліфікований електронний підпис та підтверджені автоматично сформованими квитанціями про їх отримання відповідачем. При цьому, представник відповідача, заперечуючи факт отримання заяв, одночасно наводить у своїх процесуальних документах прямі цитати з цих же заяв, що, на переконання заявниці, свідчить про свідоме перекручення фактичних обставин та надання суду неправдивих відомостей.

Крім того, заявниця зазначає, що представник відповідача втретє поспіль під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій подає ідентичні за змістом відзиви та пояснення, повністю ігноруючи матеріали справи, подані позивачем докази, заяви про зміну та уточнення позовних вимог, відповіді на відзив та заперечення. Така поведінка, на думку заявниці, має штучний характер, спрямована на створення фіктивної доказової бази, затягування розгляду справи та формування у суду хибного уявлення про дійсні обставини спору, що істотно порушує право позивача на ефективний судовий захист.

Заявниця також вказує, що відповідач свідомо ігнорує правовий статус електронних документів, передбачений Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», та безпідставно заперечує юридичну силу документів, поданих у електронній формі, попри те, що сторони зареєстровані в системі електронного суду і здійснюють офіційний електронний документообіг. Такі дії, на переконання заявниці, є формою процесуального саботажу та спрямовані виключно на ухилення від належного виконання процесуальних обов`язків.

Крім того, відповідач, за твердженням заявниці, маніпулює фактичними обставинами справи, вибірково цитує окремі фрагменти поданих документів поза контекстом, спотворює їх зміст, довільно тлумачить підстави позову та правову природу спірних правовідносин, чим створює хибне уявлення про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Така поведінка, на думку заявниці, є навмисною та спрямованою на введення суду в оману.

Окремо заявниця наголошує, що дії відповідача мають ознаки умисного затягування судового процесу з метою подальшого безпідставного користування грошовими коштами позивачки та їх поступового списання у вигляді комісійних платежів, що створює реальну загрозу втрати належних позивачу коштів до моменту ухвалення судового рішення.

Заявниця також вказує, що представник відповідача удає нерозуміння предмета та підстав позову, попри те, що відповідні доводи та докази неодноразово викладалися у процесуальних документах і містяться в матеріалах справи, а таке демонстративне «нерозуміння» має на меті виключно створення штучних підстав для відмови у задоволенні позову та затягування розгляду справи.

Крім того, заявниця звертає увагу, що відповідач, достеменно знаючи про статус позивача як особи з інвалідністю I групи, її фізичну неспроможність особисто з`являтися до банківських установ та дію воєнного стану, продовжує висувати завідомо нездійсненні вимоги щодо особистої присутності у відділенні банку або оформлення нотаріальної довіреності, що є проявом недобросовісної процесуальної поведінки, тиску на позивачку та створення додаткових перешкод реалізації її права на судовий захист.

У сукупності зазначені дії представника відповідача, на переконання заявниці, свідчать про системне, умисне та повторюване зловживання процесуальними правами, спрямоване на введення суду в оману, штучне затягування судового розгляду, створення фіктивної доказової бази та перешкоджання доступу до правосуддя, що відповідно до статей 143, 144, 148 ЦПК України є підставою для застосування до представника відповідача заходів процесуального примусу у вигляді штрафу.

Оцінюючи заяву позивачки про вжиття до відповідача заходів процесуального примусу, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини 1 статті 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного здійснення процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 144 ЦПК України штраф є заходом процесуального примусу.

Відповідно до частини 1 статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу

Аналіз наведених норм дозволяє зробити висновок, що застосування заходів процесуального примусу є винятковим процесуальним засобом, який допускається лише за наявності чітко встановлених, доведених та очевидних фактів порушення процесуальних обов`язків або зловживання процесуальними правами, що має системний, умисний та очевидний характер.

З аналізу поданої заяви та матеріалів справи колегія суддів дійшла висновку, що доводи заявниці фактично зводяться до незгоди з правовою позицією відповідача та способом її обґрунтування, а також до критичної оцінки аргументації, викладеної у відзиві на апеляційну скаргу та інших процесуальних документах.

Реалізація відповідачем права на подання відзиву, пояснень, заперечень та доведення власної правової позиції, навіть за умови повторюваності аргументації або її незбігу з доводами іншої сторони, не може розцінюватися як зловживання процесуальними правами, оскільки таке прямо передбачене статтями 43, 81, 178, 360 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції враховує, що оцінка доказів, їх належності, допустимості, достовірності та достатності, а також встановлення фактичних обставин справи, належить до виключної компетенції суду, а не сторін процесу. Тому незгода позивачки з тлумаченням доказів стороною відповідача або з акцентуванням ним окремих фактичних аспектів спору не може сама по собі свідчити про введення суду в оману.

Доводи заявниці про подання відповідачем завідомо недостовірної інформації не підтверджені належними і допустимими доказами, які б свідчили про наявність умислу представника відповідача на спотворення фактичних обставин справи або надання суду неправдивих відомостей.

Зокрема, різне тлумачення сторонами правових наслідків подання електронних документів, моменту належного звернення із заявою про розірвання договору та порядку реалізації договірних прав є предметом правової оцінки суду, а не свідченням зловживання процесуальними правами.

Колегія суддів також відхиляє доводи про умисне затягування розгляду справи, оскільки матеріали провадження не містять доказів невиконання відповідачем процесуальних обов`язків, неподання витребуваних судом доказів, ухилення від участі у судових засіданнях або вчинення дій, спрямованих на порушення встановленого процесуального порядку.

Факт подання відповідачем процесуальних документів у межах строків, установлених судом та законом, свідчить про дотримання ним процесуальної дисципліни, а не про зловживання правами.

Посилання заявниці на ігнорування відповідачем правового статусу електронних документів також не свідчать про зловживання процесуальними правами, оскільки оспорювання доказової сили або юридичних наслідків певних доказів є формою реалізації права на захист, а не процесуальним правопорушенням.

Колегія суддів також враховує, що процесуальний примус не може застосовуватися як засіб реагування на активну процесуальну позицію сторони, навіть якщо така позиція видається іншій стороні безпідставною або необґрунтованою.

За встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позивачкою не доведено наявності у діях представника відповідача складу процесуального правопорушення, передбаченого статтями 143, 144, 148 ЦПК України, а тому правові підстави для застосування заходів процесуального примусу, зокрема у вигляді штрафу, відсутні.

З огляду на викладене, заява позивачки про застосування до відповідача заходів процесуального примусу задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 23 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова