РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2026 року

м. Рівне

Справа № 564/1656/25

Провадження № 22-ц/4815/153/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Гордійчук С. О.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»

відповідач ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2025 року у складі судді Снітчук Р.М., постановлене в м. Костопіль Рівненської області,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 27 серпня 2025 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит № 3988989 від 09.09.2021 в сумі 6500 грн. 00 коп., витрати за надання правничої допомоги в сумі 2102 грн. 10 коп. та понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 391 грн. 70 коп.

Додатковим рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2025 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Середи Оксани Валеріївни про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 808 грн. 50 коп..

Додаткове рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями ст.137 ЦПК України, яка передбачає розподілу між сторонами за результатами розгляду справи витрат на правничу допомогу адвоката разом з іншими судовими витратами та обґрунтоване підтвердженими належними доказами фактів представництва інтересів позивача ОСОБА_1 адвокатом Середою Оксаною Валеріївною. Часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, розмір якої було заявлено до стягнення в сумі 5 000,00 грн., зумовлене тим, що позов задоволено на 16,17 %, а тому з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витарти в сумі 808 грн. 50 коп. (5 000 грн. х 16,17%).

Вважаючи додаткове рішення суду першої інстанції в частині визначення суми відшкодування правничої допомоги незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на те, що оскільки позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» були задоволені частково, на 16,17%, то відсоток відхилених позовних вимог становить 83,83%, і саме цей відсоток слід використовувати для обрахунку розміру правничої допомоги, що підлягає відшкодуванню на її користь. З наведених міркувань просить додаткове рішення суду першої інстанції змінити та стягнути на її користь з ТОВ «Коллект Центр» витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 4 192,50 грн..

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ТОВ «Коллект Центр» вважає додаткове рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

ТОВ «Коллект Центр» звернулося до апеляційного суду із клопотанням про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні із викликом сторін.

Таке клопотання не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається із позовної заяви, ціна позову у ній становить 40 200,00 грн., а додаткове рішення оскаржується в розмірі 5 000,00 грн., тобто в межах тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 274 ЦПК України урегульовано умови розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження. Зокрема, частина 4 цієї статті містить перелік категорій справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

За категорією спору стягнення заборгованості за договором ця справа не є такою, для якої передбачений розгляд у відкритому судовому засіданні із викликом сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

При відкритті провадження та призначенні справи до розгляду колегією суддів не встановлено таких обставин, які потребували б наслухування у відкритому судовому засіданні пояснень сторін.

Відмовляючи у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», апеляційний суд також враховує, що заявник має можливість подати будь-які пояснення в письмовому вигляді та подати докази.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Середа Оксана Валеріївна подала заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ТОВ «Коллект Центр» на користь її довірительки понесених нею витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. 00 коп. На підтвердження заявленої вимоги долучено договір про надання правничої допомоги та представництво інтересів від 12.08.2025, звіт про фактично надані послуги, акт надання послуг., яка оскаржуваним додатковим рішенням задоволена частково: з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 стягнуто витрати на професійну правничу допомогу сумі 808,50 грн..

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша-друга статті 133 ЦПК України).

Відповідно до ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)

3) Розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).

На підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. суду надано укладений 12.08.2025 між адвокатом Середою О.В. та ОСОБА_1 (відповідачем у справі) Договір про надання правничої допомоги та представництво інтересів останньої у Костопільському районному суді Рівненської області в цивільній справі №564/1656/25 за позовом ТОВ «Коллект Центр» про стягнення заборгованості, згідно якого заявниця зобов`язалася виплатити адвокату винагороду за надання правничої допомоги та представництво її інтересів.

Згідно із пунктом 4.2. Договору загальна вартість послуг, що надаються адвокатом за умовами цього Договору розраховується на підставі погодинної вартості роботи адвоката і становить 1 000 грн. 00 коп. за одну годину роботи за вчинення Адвокатом дій, передбачених у пункті 2.2.3. Договору та 1000 грн. за участь адвоката в одному судовому засіданні, виходячи із фактичного обсягу наданих послуг. Фактичний обсяг наданих послуг визначається Сторонами в Актах надання послуг.

Як визначено пунктом 4.1. Договору, оплата вартості наданих послуг здійснюється після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до Звіту про фактично надані послуги та акту наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги та представництво інтересів адвокатом Середою О.В. надано відповідачу наступну правничу допомогу: проведено юридичний аналіз, надано консультацію та розроблено загальну стратегію ведення справи; підготовлено відзив на позовну заяву, прийнято участь в судовому засіданні.

Фактичні витрати відповідача на професійну правничу допомогу, які пов`язані із розглядом справи, складають 5000 грн.

Європейський суд з прав людини основними критеріями судових витрат, що підлягають відшкодуванню, називає їх (а) фактичність, тобто їх реальне підтверджене здійснення, (б) неминучість, тобто відсутність альтернативних шляхів забезпечення такого ж захисту/представництва, і (в) обґрунтованість, тобто пропорційність вчинених дій до наявних завдань та отриманого результату й адекватність оголошеної ціни за виконану роботу. Такий погляд сформовано, зокрема, у рішеннях від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна та інші проти України», від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України».

Об`єднана Палата Верховного Суду у справі № 922/445/19, серед іншого наголосила, що:

- зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт;

- суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи;

- суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) з врахуванням критеріїв ч. ч. 5-7, 9 ст.129 ГПК України, може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Подібні висновки можна також зустріти в ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справі № 922/3436/20, у справі № 910/7586/19, у справі № 910/16803/19.

Нормами законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Суд першої інстанції при задоволенні заяв про стягнення витрат на правничу допомогу, виходив принципів співмірності та розумності розміру судових витрат, критерієм реальності, справедливості та розумності адвокатських витрат, а також аналізом дійсності, необхідності та раціональності юридичних послуг, вартість яких заявлено представником позивача до відшкодування.

На думку апеляційного суду, місцевий суд дійшов цілком правильного висновку про те, що зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. є обгрунтованим і співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову.

Разом з тим, стягнувши з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 808,50 грн.. керуючись принципом пропорційності поділу судових витрат відповідно до задоволених позовних вимог, місцевий суд припустився помилки.

Як встановлено судом, рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 27 серпня 2025 року, ухваленим по суті позовних вимог, позов ТОВ «Коллект Центр» задоволено частково на 16,17%. При цьому, пропорційно до задоволених вимог стягнуто з ОСОБА_1 , окрім суми боргу за договором про споживчий кредит № 3988989 від 09.09.2021 (6500 грн. 00 коп.) також і витрати за надання правничої допомоги в сумі 2 102 грн. 10 коп. та понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 391 грн. 70 коп., розмір яких обраховано судом виходячи із пропорції задоволених позовних вимог.

Таким чином, відсоток відхилених судом позовних вимог ТОВ «Коллект Центр» становить 83,83%, і саме цей відсоток повинен лягти в основу розрахунку суми витрат на правничу допомогу, що стягується на користь відповідачки ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За наведеного, розмір відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з позивача ТОВ «Коллект Центр» на користь відповідачки ОСОБА_1 становить 4 191,50 грн. пропорційно до відхилених позовних вимог (5 000,00 грн. х 83,83%).

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, однак помилково застосовано відсоток задоволених позовних вимог замість відсотка відхилених позовних вимог при стягненні з позивача на користь відповідачки суми відшкодування витрат на правничу допомогу, в зв`язку із чим додаткове рішення підлягає зміні.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Додаткове рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2025 року змінити, виклавши абзац другий його резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 4191 (чотири тисячі сто дев`яносто одна)гривня 50 копійок.».

В решті додаткове рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2025 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 січня 2026 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Гордійчук С. О.