справа № 361/4987/22
провадження № 4-с/361/67/25
УХВАЛА

щодо розгляду скарги

28 січня 2026 року м. Бровари

Броварський міжрайонний суд Київської області в складі:

Головуючої судді Ведмідь Н.В.

за участі секретаря судового засідання Чуняк В.О.,

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мурашко Ольги Володимирівни, заінтересовані особи ОСОБА_2 ,

встановив:

Представник скаржника (боржника) ОСОБА_1 адвокат Герасимовська Н.М звернулася до суду зі скаргою, в якій просить:

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного постановою від 04.06.2025 року у виконавчому провадженні №70592592;

Зобов`язати старшого державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винести постанову про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного постановою від 04.06.2025 року у виконавчому провадженні №70592592;

Стягнути з Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 9000,00 грн. понесених витрат на правову допомогу.

Обґрунтовуючи скаргу адвокат вказує, що 06 грудня 2022 року Броварським міськрайонним судом Київської області видано судовий наказ яким стягнуто із ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти. 21 грудня 2022 року державним виконавцем Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мурашко Ольгою Володимирівною було відкрите виконавче провадження №70592592 та 04 червня 2025 року накладено арешт на транспортні засоби. В подальшому боржник звертався до виконавчої служби щодо зняття арешту, однак йому було відмовлено з підстав відсутності у державного виконавця засобів забезпечення виконання рішення окрім звернення стягнення.

Боржник вказав, що він не погоджується з наявністю арешту майна, вважає що немає законних підстав для його застосування, оскільки заборгованості зі сплати аліментів відсутня.

В судове засідання боржник не з`явився, на адресу суду надійшла заява від адвоката Герасимовської Н.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 в якій просила провести розгляд справи за відсутності скаржника та його представника, задовільнити вимоги скарги в повному обсязі.

В судове засідання державний виконавець Мурашко О.В. не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Стягувач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, направила до суду письмове пояснення, в якому просила відмовити у задоволені скарги, визнати дії державнго виконавця законними, залишити арешт без змін, врахувати пріоритет захисту прав та інтересів недовголітніх дітей.

Дослідивши матеріали скарги, суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (стаття 449 ЦПК України).

Положення статей 447, 449 ЦПК України дають підстави для висновку, що до суду можуть бути оскаржені не тільки дії державного виконавця, а й бездіяльність.

Бездіяльність, на відміну від дії, має триваючий характер та існує до часу початку дій, які свідчать про припинення бездіяльності. Триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого невчинення особою певних дій (бездіяльності), у зв`язку із чим неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж усього часу її перебігу (постанова Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 760/19348/20).

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

За статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч. 5 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Статтею 74 Закону України "Про виконавче провадження" (частини 1, 2, 3) передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Убачається, що 06 грудня 2022 року Броварським міськрайонним судом Київської області видано судовий наказ яким стягнуто із ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на двох дітей: дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 03 жовтня 2022 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

21 грудня 2022 року державним виконавцем Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мурашко Ольгою Володимирівною було відкрите виконавче провадження № 70592592. (а.с. 14)

04 червня 2025 року старшим державним виконавцем Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мурашко Ольгою Володимирівною було винесено постанову про арешт майна боржника в межах виконавчого провадження № 70592592, якою накладено арешт на транспортні засоби: 1) TOYOTA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 2) NISSAN, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 . (а.с. 6)

Згідно п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді справ судам належить звертати увагу на те, чи додержані відповідною службовою особою вимоги закону про опис та арешт майна.

Висновки про необхідність накладення арешту на майно боржника державний виконавець у постанові від 04 червня 2025 року мотивував, що до відділу надійшла заява стягувача від 04.06.2025 про накладення арешту на все рухоме майно боржника з метою повного та своєчасного виконання рішення суду (а.с. 6).

Разом з тим, державним виконавцем не вказано про наявну заборгованість боржника.

Здійснивши накладення арешту на належне рухоме майно боржника державний виконавець не обґрунтував необхідність вчинення таких дій з підстав того, що з дати стягнення судом з нього аліментів на утримання дітей, а саме з 03 жовтня 2022 року у боржника є заборгованість по сплаті аліментів.

Разом з тим, як свідчать долучені до справи докази, а саме листи начальника Відділу Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Романа Роєнка за № 125391 від 15.08.2025 та №125424 від 30.09.2025 станом на 30.09.2025 заборгованість по аліментах у боржника ОСОБА_1 відсутня але і відсутні засоби забезпечення виконання рішення в інший спосіб. Відсутність заборгованості по сплаті аліментів не є безумовною підставою для зняття арешту, оскільки стягнення аліментів належать до періодичних платежів і має триваючий характер до досягнення дитиною, на утримання якої стягується аліменти, вісімнадцяти років. (а.с. 5, 7-8)

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 4 ст. 59 Закону).

Отже, зняття арешту з майна боржника здійснюється на підставі постанови державного (приватного) виконавця, судового рішення та з підстав передбачених цією статтею.

За таких обставин, суд вважає, що державний виконавець, не врахував відсутності заборгованості зі сплати періодичних платежів рівно як і доказів ухилення з боку боржника від виконання обов`язку покладеного на нього судовим рішенням у межах виконавчого провадження № 70592592.

Протилежне матеріалами справи не доведено.

Отже, у матеріалах справи відсутні докази наявності у боржника заборгованості по аліментам, стягнутих з нього згідно судового наказу виданого Броварським міськрайонним судом Київської області 06 грудня 2022 року. Будь-яких доказів ухилення від виконання боржником свого обов`язку по сплаті аліментів до справи не долучено.

Крім того, положеннями статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.

Таким чином, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях втручання в майнові права мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи власника майна, наявність легітимної мети такого втручання.

Суд бере до уваги подані пояснення стягувача ОСОБА_3 , яка заперечувала проти задоволення скарги, посилаючись на законність дій державного виконавця, можливе зловживання боржником процесуальними правами, ризик ухилення від виконання рішення про стягнення аліментів та на те, що транспортні засоби набуті сторонами під час шлюбу і є спільною сумісною власністю. Разом з тим, суд зазначає, що предметом розгляду у даному провадженні є правомірність подальшого застосування заходу примусового виконання у вигляді арешту майна саме в межах виконавчого провадження про стягнення аліментів, а не поділу спільного майна подружжя чи оцінки поведінки боржника з точки зору добросовісності.

Судом встановлено, що на момент звернення боржника до органу виконавчої служби заборгованість зі сплати аліментів була відсутня, доказів існування такої заборгованості стягувачам також не надано. За таких обставин подальше збереження арешту на транспортні засоби не відповідає меті виконавчого провадження та призводить до непропорційного обмеження майнових прав боржника, у зв`язку з чим доводи стягувача суд визнає необґрунтованими.

Суд врахував посилання стягувача на необхідність захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей, однак фактів порушення таких прав у межах даного провадження не встановлено.

Враховуючи, що фактично на день звернення до виконавчої служби з вимогою про зняття арешту у боржника відсутня заборгованість зі сплати аліментів і судом не встановлено протиправної бездіяльності в питанні сплати аліментів, суд приходить до висновку, що втручання в майнові права боржника у вигляді обмеження його у праві володіння та розпорядження рухомим майном не відповідає критерію пропорційності та не є виправданим, оскільки порушує баланс між суспільним інтересом у вигляді забезпечення належного виконання судового рішення та втручанням в майнові права боржника.

За таких обставин, в судовому засіданні встановлено, що обставини, викладені скаржником у скарзі в обґрунтування своїх вимог, підтверджені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне скаргу задовільнити.

Згідно норм ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша та друга статті 133 ЦПК України).

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст.141 ЦПК України).

Скаржник заявив вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн., однак оскільки сторона не скористалася правом подати відповідні докази до закінчення судових дебатів, суд у цьому провадженні не вирішує питання розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 133, 137, 141, 258-261, 353, 447-451 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мурашко Ольги Володимирівни щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного постановою старшого державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мурашко Ольгою Володимирівною від 04.06.2025 у межах виконавчого провадження №70592592.

Зобов`язати старшого державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мурашко Ольгу Володимирівну усунути порушення (поновити порушені права боржника ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ), шляхом прийняття постанови про зняття арешту накладеного постановою старшого державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мурашко Ольгою Володимирівною від 04.06.2025 у межах виконавчого провадження № 70592592.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Н.В. Ведмідь