УХВАЛА

27 січня 2026 року

м. Київ

справа № 127/9017/25

провадження № 61-259ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу Харківської обласної прокуратури на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 04 грудня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до держави Українав особіХарківської обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - прокурор Харківської обласної прокуратури Касяненко Антоніна Іванівна,про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Українав особіХарківської обласної прокуратури, у якому просив суд стягнути з Державного бюджету України на його користь компенсацію моральної шкодив розмірі 580 000, 00 грн, завданої тривалою та системною бездіяльністювідповідача та третьої особи у кримінальному провадженні №0001010.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2025 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 04 грудня 2025 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 3 000, 00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання стосовно розподілу судових витрат.

07 січня 2026 року Харківська обласна прокуратура через підсистему «Електронний суд» надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 04 грудня 2025 року у вказаній справі.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» встановлено, що з 01 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 328, 00 грн.

Ціна позову в цій справі становить 580 000, 00 грн, що станом на 01 січня 2026 року не перевищує двохсот п'ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328, 00 грн * 250 = 832 000, 00 грн).

Заявник вказує, що справа становить значний суспільний інтерес як для держави Україна, так і для кожного її громадянина, а також має виняткове значення для заявника та для держави в особі Державної казначейської служби України (підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України). Значний суспільний інтерес цієї справи, на думку заявника, полягає в тому, що використання бюджетних коштів повинно бути ефективним, обґрунтованим, справедливим та неупередженим, а безпідставне стягнення коштів з Державного бюджету України є неприпустимим.

Виняткове значення цієї справи заявник мотивує тим, що судами різних інстанцій щорічно розглядається велика кількість позовних заяв ОСОБА_1 з аналогічних підстав до тих самих осіб. Крім того, предметом спору у цій справі є стягнення на користь фізичної особи коштів з Державного бюджету України, який складає матеріальну основу реалізації державою своїх гуманітарних, економічних та політичних функцій, спрямованих на забезпечення кожній людині належних умов життя.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що наведені обставини, передбачені підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об'єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси широкого кола фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов'язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України, тощо.

Проте касаційна скарга не містить належного обґрунтування, яке б свідчило про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи і вказувало б на те, що предмет спору у цій справі стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства.

Наявність інших спорів за позовами ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, де відповідачем у справах є держава Україна в особі Харківської обласної прокуратури, не свідчить про значний суспільний інтерес до цієї справи.

Крім того, оцінка судом «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Аналіз наведених у скарзі доводів не дає підстав для висновку про те, що вказана справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки незгода з оскаржуваними судовими рішеннями не свідчить про винятковість справи для заявника, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для останнього внаслідок прийняття таких судових рішень.

Інших підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких суд міг би визнати оскаржувані судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню, у касаційній скарзі не зазначено та не обґрунтовано.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено в справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і вони не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

У зв'язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про зупинення виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 04 грудня 2025 року.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Харківської обласної прокуратури на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 04 грудня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до держави Українав особіХарківської обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - прокурор Харківської обласної прокуратури Касяненко Антоніна Іванівна,про відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко