Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 2-1117/01
Номер провадження 2-зз/711/2/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді Петренка О.В.,

за участю секретаря судових засідань Дмитренка О.Ю.,

представника заявника адвоката Ляско А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, що вжиті ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 серпня 1999 року в цивільній справі №2-2883/99 (№2-1117/2001) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, що вжиті ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 серпня 1999 року в цивільній справі №2-1117/2001 (вхідний №792/26, а.с. 1-3 т.2).

Заява обгрунтована тим, що 25.08.1999 ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси в справі №2-1117/01, були вжиті заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на павільйон, розміщений по АДРЕСА_1 , що за даними Черкаської ДПІ рахується за ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , а також на устаткування, інвентар, готівкові гроші в касі цього торгівельного павільйону.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 16.08.2001 було змінене рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.06.2001 у справі №2-1117/01 та зменшено суму, що підлягала до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , до 18629 грн.

Оскільки обставини, що зумовили застосування заходів забезпечення позову в цивільній справі №2-1117/01, змінилися і будь-яка потреба у їх продовженні відпала, тому заявник зазначає, що захід забезпечення позову необхідно скасувати.

Скасування заходів забезпечення позову заявник обгрунтовує тим, що рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 22.05.2003 у справі №2-100/03 було задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: державна виконавча служба Придніпровського району та ОСОБА_2 , та вирішено визнати за ОСОБА_3 право власності на збірний торгівельний павільйон з каркасом, літню площадку та жалюзі; виключено з акту опису та арешту майна від 08.09.1999, складеного державним виконавцем Придніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Черкаси, збірний торгівельний павільйон з каркасом вартістю 3285 грн та жалюзі вартістю 100 грн.

Водночас. на даний час в Державному реєстрі речових прав, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься архівний запис, зареєстрований Двадцять першою київською державною нотаріальною конторою за №1395038, згідно якого накладений арешт на все майно ОСОБА_1 на підставі постанови районного відділу ДВС Мінського районного управління юстиції від 20.04.2004.

Також заявник у заяві зазначає про те, що наразі розгляд справи, в межах якої було вжито заходи забезпечення позову, завершено, що зі свого боку вказує на відсутність підстав застосування заходів забезпечення позову.

Крім того заявник акцентує увагу суду на тому, що з моменту пред`явлення до виконання виконавчого документа у справі №2-1117/01 минуло більше двадцяти років, за цей час виконавче провадження було закрите та знищене, у зв`язку з чим виконавча служба навіть не може повідомити, на якій підставі його було завершено; стягувач не звертався з повторним пред`явленням виконавчого документа чи клопотання про відновлення виконавчого провадження, що свідчить про його незацікавленість в даному провадженні через виконання ОСОБА_1 покладених на неї зобов`язань.

Підсумовуючи викладене ОСОБА_1 просить суд скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.08.1999 у справі №2-1117/01.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.01.2026 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову та призначено судове засідання з розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову о 12 год 00 хв 12 січня 2026 року (а.с.35 т.2).

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Ляско А.К. у судовому засіданні вимоги, викладені у заяві про скасування заходів забезпечення позову, підтримала з підстав, викладених у мотивувальній частині заяви. Просила суд задовольнити повністю заяву про скасування заходів забезпечення позову, що вжиті ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.08.1999 у справі №2-1117/01.

Позивач (стягувач) ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Виклик позивача був здійснений судом шляхом опублікування на офіційному веб-сайті Придніпровського районного суду м. Черкаси оголошення про виклик, що мало місце 09 січня 2026 року о 10 год 30 хв (а.с.38 т.2), оскільки в матеріалах цивільної справи №2-2883/99 (№2-1117/2001) відсутні будь-які засоби зв`язку цього учасника справи, що виключало об`єктивну можливість повідомити позивача про день та час розгляду заяви шляхом оформлення телефонограми, а також направлення судової повістки про виклик до суду також з об`єктивних причин не могло бути вчинене судом, адже закінчився договір №171225-45 від 17.02.2025 з АТ «Укпрошта» про надання послуг з пересилання внутрішньої кореспонденції місцевими загальними судами Черкаської області, а новий договір має бути укладений орієнтовно у середині січня 2026 року, що підтверджується актом експедитора суду від 09.01.2026 (а.с.39 т.2).

Ураховуючи стислі строки розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, що передбачені ч.2 ст.158 ЦПК України, беручи до уваги процесуальну позицію з означеного питання представника заявника адвоката Ляско А.К., яка не заперечила проти розгляду заяви у відсутність позивача ОСОБА_2 , суд дійшов висновку про процесуальну можливість розгляду заяви про скасування заходів забезпечення у відсутність позивача ОСОБА_2 , який не з`явився в судове засідання, про що суд постановив протокольну ухвалу від 12.01.2026.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника ОСОБА_1 адвоката Ляско А.К., дослідивши матеріали заяви, а також матеріали цивільної справи №2-1117/01, що витребувана з архіву суду, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що у провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебувала на розгляді цивільна справа №2-2883/99 (2-465/2000, 2-1117/2001), провадження в якій було відкрите на підставі позовної заяви ОСОБА_2 з вимогами до ОСОБА_1 про стягнення боргу (а.с.2, 12 т.1).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 серпня 1999 року, що постановлена під час розгляду цивільної справи №2-2883/99 (2-465/2000, 2-1117/2001), задоволено заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та .

Накладено арешт на павільйон, розміщений по АДРЕСА_1 , що за даними Черкаської ДПІ рахується за ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , а також на устаткування, інвентар, готівкові гроші в касі цього торгівельного павільйону (а.с.10 т.1).

Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 15.06.2001 в справі №2-2883/99 (2-465/2000, 2-1117/2001) задоволено позов ОСОБА_2 з вимогами до ОСОБА_1 про стягнення боргу та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 36 118,76 грн боргу, а також 700,84 грн судових витрат, а всього 36819,60 грн (а.с.145-151 т.1).

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 16.08.2001, залишеною без змін ухвалою Верховного Суду України від 23.01.2002, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.06.2001 змінено, зменшивши суму, що підлягала стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , до 18 629 грн (а.с.177-180, 202 т.1).

Водночас із досліджених у судовому засіданні матеріалів цивільної справи №2-2883/99 (2-465/2000, 2-1117/2001) суд встановив, що ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.08.1999 про забезпечення позову лишається не скасованою.

Із копії рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.05.2003 у справі №2-100/03 суд встановив, що було задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: державна виконавча служба Придніпровського району та ОСОБА_2 , та вирішено визнати за ОСОБА_3 право власності на збірний торгівельний павільйон з каркасом, літню площадку та жалюзі; виключено з акту опису та арешту майна від 08.09.1999, складеного державним виконавцем Придніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Черкаси збірний, торгівельний павільйон з каркасом вартістю 3285 грн та жалюзі вартістю 100 грн. Підставою задоволення судом позову ОСОБА_3 , стало те, що між ним та ОСОБА_1 26.04.1997 було укладено договір оренди на павільйон, складено акт прийому-передачі, а відповідно означене майно є особистою приватною власністю позивача ОСОБА_3 (а.с.14-15 т.2).

Крім того з дослідженої в судовому засіданні інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №457708974 від 22.12.2025 суд встановив, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься реєстраційний номер обтяження: 1395038, а саме: арешт всього майна, що належить ОСОБА_1 , зареєстрований 20.10.2004 Двадцять першою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови районного відділу ДВС Мінського районного управління юстиції №205/9 від 20.04.2004 (а.с.21 т.2).

Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду, відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна презюмуються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18), пункт 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)).

Із постанови державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Ходорича О.М. від 20.04.2004 суд встановив, що на виконанні в означеному відділі ДВС перебував виконавчий лист №2-1117, що виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси 02.04.2002 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 18629 грн. У зв`язку з виконанням означеного виконавчого документа державним виконавцем прийнято рішення про обмеження права користування та розпорядження боржника всім майном (а.с.27 т.2).

Також із листа Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №51379/Д-14 від 28.03.2025 суд встановив, що, станом на 28.03.2025, в означеному відділі ДВС на примусовому виконанні відсутні виконавчі документи стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 (а.с.24 т.2).

Крім того з листа Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві №87249 від 05.10.2018 суд встановив, що виконавчі провадження з 2002 по 2014 роки знищені за закінченням терміну зберігання (а.с.28 т.2).

Частиною 3 ст.3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Питання щодо скасування заходів забезпечення позову вирішується відповідно до положень ст. 158 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, 7, 9, 10 ст.158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.10.2006, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Аналіз зазначених правових норм і роз`яснень Пленуму Верховного Суду України дає можливість зробити висновок про те, що підставою для скасування заходів забезпечення позову можуть бути обставини, які свідчать про відсутність потреби у забезпеченні позову, про неефективність вжитих заходів, про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи тощо.

Забезпечення позову - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Ураховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Отже, ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову зумовлює конкретні обмеження щодо вчинення певних дій чи, навпаки, обов`язок вчинити дії учасниками справи або третіми особами, що мають строковий характер та діють до моменту скасування таких заходів судом, який їх вжив, чи судом вищої інстанції у разі скасування ухвали про вжиття спірних заходів забезпечення.

З аналізу викладеного слідує, що заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено ЄСПЛ у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium, заява № 6833/74 від 13 липня 1979 року), в якому Суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності. Обмеження права власності не тільки має ґрунтуватися на законі, а знаходитись під дією судового контролю і мати тимчасовий характер».

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом в постановах від 22.02.2022 у справі №639/2850/20 та від 12.10.2022 у справі №203/3435/21, наявність протягом тривалого часу наявності арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

З огляду на те, що рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 15.06.2001 в справі №2-2883/99 (2-465/2000, 2-1117/2001), зміненим ухвалою Черкаського апеляційного суду від 16.08.2001, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 18629 грн, примусове стягнення якого проводилося державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби, в межах якого державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яке наразі не перебуває на виконанні в означеному відділі ДВС, а виконавчі провадження з 2002 по 2024 роки знищені означеним відділом ДВС, беручи до уваги, що право власності на торгівельний павільйон, на який було накладено арешт ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.08.1999, визнано за ОСОБА_3 , тому суд дійшов висновку, що потреба в забезпеченні позову, що був предметом розгляду Придніпровським районним судом м. Черкаси цивільної справи №2-2883/99 (2-465/2000, 2-1117/2001), з означених вище причин відпала, оскільки змінилися обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову.

Судом не встановлено фактів, що на теперішній час виправдовують застосування заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на майно відповідно до ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 серпня 1999 року.

Ураховуючи те, що на час розгляду заяви потреба в застосуванні заходу забезпечення позову, яка встановлювалася судом в інтересах позивача ОСОБА_2 , відпала, а подальша дія заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 25 серпня 1999 року, не є необхідною з огляду на встановлені судом обставини і докази, що їх підтверджують, тому заява ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову підлягає задоволенню.

Водночас суд звертає увагу учасників справи, що суд лише вирішує процесуальне питання про скасування заходів забезпечення позову, що вжиті Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 серпня 1999 року в справі №2-2883/99 (2-465/2000, 2-1117/2001), і не вирішує процесуальне питання скасування обтяження всього майна ОСОБА_1 , відомості про яке містяться в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження: 1395038 від 20.10.2004), оскільки підставою для його внесення до означеного реєстру стала постанова державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Ходорича О.М. від 20.04.2004, а не ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси про забезпечення позову від 25.08.1999, скасування якої є предметом заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст.158, 258-261, 263, 353, 355 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на павільйон, розміщений по АДРЕСА_1 , що за даними Черкаської ДПІ рахується за ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , а також на устаткування, інвентар, готівкові гроші в касі цього торгівельного павільйону, що вжиті ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 25 серпня 1999 року в цивільній справі №2-2883/99 (№2-1117/2001) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а якщо ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Повний текст ухвали складений та підписаний суддею 13 січня 2026 року.

Суддя: О. В. Петренко