КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 362/2840/23

номер провадження 22-з/824/166/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про роз`яснення судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

17 листопада 2025 року Київським апеляційним судом апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2023 року - задоволено частково. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2023 року - скасовано, задоволено позовні вимоги частково. Викладено резолютивну частину рішення суду наступним чином:

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі частини боргу за договором позики у сумі 989 500 грн, в межах вартості майна, отриманого у спадщину, відповідно до свідоцтв від 31.05.2023 р. зареєстрованого в реєстрі за №1452, зареєстрованого в реєстрі за №1455, зареєстрованого в реєстрі за №1458, а саме:

- частини домоволодіння АДРЕСА_1 ;

- частини земельної ділянки, площею 0,1000 гектарів, кадастровий номер :03:009:0006, для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 ;

- частини земельної ділянки, площею 0,092 гектара, кадастровий номер :03:009:0005, для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом їх реалізації в процедурі виконавчого провадження.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з заявою про роз`яснення судового рішення.

Вказував, що ОСОБА_1 вбачає необхідність роз`яснення постанови в частині способу виконання рішення, зважаючи на таке.

На відміну від стягнення заборгованості безпосередньо з позичальника, в якій суд зазначає загальну суму до стягнення, а виконавець стягує цю суму спочатку за рахунок грошових коштів на рахунках боржника, а потім - шляхом звернення стягнення на майно, в даній категорії справ стягнення здійснюється виключно за рахунок успадкованої частки спадкового майна.

Таким чином, ОСОБА_3 , як спадкоємець 1/2 частки майна померлого ОСОБА_5 , повинен добровільно, одним платежем, сплатити Позивачу 1/2 суми позики, тобто 50 000,00доларів США за курсом НБУ на дату повернення.

Оскільки ОСОБА_3 не повернув цю суму добровільно, Позивач отримала право стягнути з нього кошти примусово, проте, лише в межах суми, яку буде отримано виконавцем при реалізації 1/2 частини спадкового майна та за вирахуванням 10% виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, в т.ч. витрат на проведення торгів. Саме тому Позивач не може просити стягнути з Відповідача кошти в сумі 50 000,00доларів США, оскільки його відповідальність обмежена вартістю успадкованої частки майна померлого і саме цю вартість може стягнути виконавець в процедурі торгів.

Оскільки обсяг відповідальності ОСОБА_3 , як спадкоємця, обмежується вартістю 1/2 спадкового майна, яка не відома на час звернення до суду з позовом, адже визначається виконавцем в процедурі виконавчого провадження відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 № 2831/5, визначити реальну суму до стягнення станом на дату звернення до Суду, позивач не може. Натомість, він зазначає в позові відому йому оціночну вартість цього майна станом на дату подачі позову, що і було зроблено в даному випадку.

В постанові суд зазначив, що дійсна ринкова вартість майна, яке спадкується спадкоємцями померлого ОСОБА_5 , на момент ухвалення судом рішення, не встановлена, проте, скасовуючи рішення та ухвалюючи нове рішення, так само її не встановив, поклавши це на виконавця. Оскільки апеляційну скаргу було подано майже через рік після винесення рішення, а розгляд справи тривав 1,5 року, очевидно, що зазначена при звернення до суду з позовом оціночна вартість майна втратила свою актуальність і про це прямо зазначив суд в постанові: «Строк дії оцінки майна становить шість місяців, тобто на момент звернення позивачем до суду та на момент ухвалення оскаржуваного рішення, перераховані оцінки вже втратили свою дію.».

Таким чином, у позові оціночна вартість спадкового майна зазначена виключно з метою визначення ціни позову, а не для визначення суми до стягнення, оскільки стягнення відбуватиметься виконавцем не за цією оціночною вартістю, а за визначеною в процедурі торгів остаточною ціною реалізації (а самі торги будуть починатися з оціночної вартості, визначеної оцінювачем на замовлення виконавця вже після відкриття ВП).

У випадку, якщо сума коштів, отримана від реалізації 1/2 частки спадкового майна ОСОБА_5 , за вирахуванням 10% виконавчого збору та витрат ВП, перевищить еквівалент 50 000,00 доларів США на дату перерахування коштів стягувачу, то виконавець має повернути різницю ОСОБА_3 . У разі, якщо сума коштів, отримана від реалізації 1/2 частки спадкового майна ОСОБА_5 , за вирахуванням 10% виконавчого збору та витрат ВП, буде меншою за еквівалент 50 000,00 доларів США на дату перерахування коштів стягувачу, то всі отримані кошти (а не сума, визначена при подачі позову або при винесенні рішення) підлягають перерахуванню стягувачу, а різниця боргу вважається погашеною, оскільки позичальник помер.

Саме тому, визначаючи порядок виконання рішення, суд першої інстанції, поряд із сумою до стягнення, зазначив, що стягнення відбувається не шляхом стягнення цієї суми з Відповідача, а шляхом продажу майна в процедурі виконавчого провадження з прилюдних торгів з перерахуванням ОСОБА_1 усіх отриманих від продажу грошових коштів за вирахуванням витрат виконавчого провадження, в межах еквіваленту 100000 (ста тисяч) доларів США за курсом Національного банку України на день перерахування коштів ОСОБА_1 .

Зазначення у постанові суми до стягнення 989 500,00 грн., яка визначена на підставі оцінки, що втратила чинність, без вказівки про перерахування ОСОБА_1 усіх отриманих від продажу грошових коштів за вирахуванням витрат виконавчого провадження, в межах еквіваленту 50000 (п`ятдесят тисяч) доларів США за курсом Національного банку України на день перерахування коштів ОСОБА_1 , може створити у боржника ілюзію, що в разі перерахування Позивачу коштів в сумі 989 500,00 грн. (еквівалент лише 23 535,82 доларів США за курсом НБУ на дату винесення постанови) обов`язок ОСОБА_3 з повернення 50 000,00 доларів США вважатиметься виконаним, хоча це суперечило б і суті постанови, якою чітко встановлено факт наявності у ОСОБА_3 обов`язку повернути 50 000,00 доларів США, і меті судового розгляду, яка полягає в тому, що суд має винести остаточне та зрозуміле рішення, яким вирішити спір по суті та захистити порушене право позивача без необхідності повторного звернення до суду.

Враховуючи зазначене, керуючись ст. 271 ЦПК України, ОСОБА_1 просить роз`яснити постанову Київського апеляційного суду від 17.11.25 р. у даній справі в частині способу виконання рішення в редакції постанови, а саме роз`яснити, що стягнення відбувається шляхом продажу майна в процедурі виконавчого провадження з прилюдних торгів за ціною, визначеною відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 № 2831/5, з перерахуванням ОСОБА_1 усіх отриманих від продажу грошових коштів за вирахуванням витрат виконавчого провадження, в межах еквіваленту 50000 (п`ятдесят тисяч) доларів США за курсом Національного банку України на день перерахування коштів ОСОБА_1 .

За ч. 3 ст. 271 ЦПК України, суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. Судом визнано відсутність необхідності виклику учасників справи в судове засідання.

Вивчивши доводи заяви, матеріали справи в межах розгляду заяви, апеляційний суд дійшов висновків про відмову у її задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Процесуальний порядок роз`яснення судового рішення регулюється положеннями статті 271 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено (частина четверта зазначеної статті).

Частиною другою статті 271 ЦПК України передбачено, що подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Виходячи зі змісту положень зазначених норм, суд може роз`яснити судове рішення у разі, якщо нечітким або незрозумілим є зміст його резолютивної частини як для осіб, щодо яких воно ухвалене, так і для осіб, які будуть здійснювати його примусове виконання.

Незрозумілим слід вважати таке судове рішення, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Підставою для роз`яснення судового рішення є утруднення чи неможливість його виконання.

В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення.

Рішення суду може бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

Тобто роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового рішення, який полягає в усуненні неясності і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі.

Суть роз`яснення судового рішення полягає у тому, що суд не повинен давати відповідь на нові питання та вирішувати невирішені вимоги, він лише має роз`яснити положення ухваленого ним рішення, які нечітко ним сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації.

Якщо у заяві про роз`яснення рішення фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в такому роз`ясненні.

Аналогічний правовий висновок викладено в ухвалах Верховного Суду від 30 січня 2024 року у справі № 607/2611/22, від 05 квітня 2023 року у справі № 127/16528/20, від 15 червня 2022 року у справі № 759/1382/19.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року в справі №233/3676/19 (провадження № 14-65цс20) вказано, що "необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його нечіткістю в резолютивній частині, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або які будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення".

Таким чином, механізм, визначений статтею 271 ЦПК України, не може використовуватися, якщо хтось з осіб, які беруть участь у справі, не погоджується з висновками суду по суті спору або не розуміє мотивацію судового рішення.

Постанова Київського апеляційного суду від 17 листопада 2025 року є мотивованою, чіткою та зрозумілою і не містить варіантів різного тлумачення резолютивної частини, яка викладена чітко, доступно, не є суперечливою.

Вимоги заяви про роз`яснення постанови фактично спрямовані на внесення в постанову способу виконання рішення, водночас, у задоволенні цієї вимоги позову відмовлено, обґрунтування викладено у постанові і роз`яснення не потребує.

Керуючись ст. 271 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про роз`яснення судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу суду подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: