Провадження № 2-с/369/43/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Лапченко О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ з урахуванням трьох відсотків річних та індексу інфляції, -

встановив:

до суду звернулася ОСОБА_1 із заявою, в якій просить скасувати судовий наказ Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.12.2025 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ з урахуванням трьох відсотків річних та індексу інфляції. Вказує, що вона не погоджується з судовим наказом, вважає вимоги стягувача необґрунтованими.

Суддя, ознайомившись з заявою про скасування судового наказу та додатками до неї, вважає, що вона підлягає поверненню з таких підстав.

Згідно із ч.8 ст. 43 ЦПК України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи в електронній формі.

У силу приписів ст. 3, 5, 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.

Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".

Відносини, пов`язані з електронним документообігом та використанням електронних документів, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, законами України «Про інформацію», «Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах», «Про державну таємницю», «Про електронні комунікації», «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», «Про Національний архівний фонд та архівні установи", а також іншими нормативно-правовими актами.

Електронний підпис - електронні дані, що додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються підписувачем як підпис (ст. 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»).

При застосуванні норм права суд ураховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 13 вересня 2023 року у справі № 204/2321/22, в якій зазначено, що звернення фізичної особи до суду через офіційну електронну адресу суду з процесуальним електронним документом потребує обов`язкового підписання електронним цифровим підписом, у такому лише разі буде дотримано належний та правомірний спосіб безпосереднього звернення до суду.

Верховний Суд у постанові від 11 липня 2024 року у справі № 758/81/20 виснував, що додержання процесуальної форми, змісту та порядку подання заяви є однією з обов`язкових вимог національного законодавства, що забезпечує право на звернення до суду та порушення судом провадження у справі.

Як свідчать матеріали справи, заява подана на електронну пошту суду без скріплення електронним підписом.

Із надісланого на електронну адресу суду листа не вбачається можливості ідентифікувати підписувача та підтвердити цілісність вкладеного файлу, оскільки документ надіслано у вигляді файлу, який не скріплено електронним цифровим підписом.

На підставі викладеного суддя зазначає, що подана заява не є оригіналом електронного документу в розумінні зазначеного Закону, тобто не є офіційним документом.

Електронний документ має силу оригіналу документу виключно за наявності електронного підпису автора, чого не дотримано у цій справі. Відсутність електронного підпису на заяві унеможливлює ідентифікацію особи, яка її подала, адже відсутній обов`язковий реквізит документа, що надає йому юридичну силу і свідчить про відповідність його змісту волевиявленню цієї особи. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Як вбачається з матеріалів справи, заява була поданою заявницею через електронну пошту суду, однак заява разом із додатками не була підписана електронно-цифровим підписом заявниці.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Однак заявник не вказує коли саме нею був отриманий судовий наказ, а тому суд позбавлений можливості перевірити дотримання відповідних процесуальних строків оскарження судового наказу.

Форма і зміст заяви про скасування судового наказу повинні відповідати вимогам ст. 170 ЦПК України.

Так, відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 170 ЦПК України до заяви про скасування судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно з п.4 ч.2 ст.4 ЗУ "Про судовий збір" судовий збір за подання заяви про скасування судового наказу складає 0,05 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 166,40 грн.

Проте, заявником до заяви квитанцію про сплату судового збору не додано.

Частиною 6 статті 170 ЦПК України визначено, що у разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про її повернення без розгляду.

Враховуючи, що заява ОСОБА_1 про скасування судового наказу є неналежно оформленою, вказану заяву необхідно повернути без розгляду.

Зазначені в ухвалі суду недоліки поданої заяви не є надмірним формалізмом чи обмеженням доступу до правосуддя, оскільки являє собою прояв забезпечення реалізації балансу принципу верховенства права та принципів цивільного судочинства щодо рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, юридичної визначеності та диспозитивності.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Керуючись ст.170, 258, 259, 260, 261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

постановила:

заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ з урахуванням трьох відсотків річних та індексу інфляції - повернути без розгляду.

Роз`яснити заявниці, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя - О.М. Лапченко