ПОДІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 505/2846/25
Провадження № 2/505/1638/2026
28 січня 2026 року місто Подільськ
Подільський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Дзюбинського А.О.,
секретаря судового засідання Киларь Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Подільськ Подільського міськрайонного суду Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Зазначає, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує належним чином, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в сумі 46 020 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту -20 000грн, за нарахованими процентами - 16 020 грн, за пенею (штрафами) - 10 000 грн, яку просить стягнути з відповідача.
Окрім того позивач просить стягнути судові витрати в розмірі 9 422,40 грн, які складаються з витрат на сплату судового збору в сумі 2 422,40 грн, витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн.
Відповідачем заяви по суті справи не подано.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі.
У визначену дату та час судового засідання сторони у справі до суду не з`явилися, про дату та час судового засідання були належним чином повідомлені.
Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення.
При цьому, суд бере до уваги позицію Верхового Суду, сформульовану у Постанові КЦС ВС від 24.10.2024 у справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23) згідно якої, якщо сторони чи їх представники, інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
У ситуації, що розглядається, суд дійшов висновку, що наявних у матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення законного і обґрунтованого рішення у справі не відкладаючи її розгляду.
Згідно із вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Ухвалою суду від 28.01.2026 постановлено провести заочний розгляд цивільної справи на підставі наявних у ній доказів.
Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
До моменту укладення кредитного договору відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора «W196» підписано заявку-анкету на отримання фінансового кредиту від ТОВ «Стар файненс груп», із зазначенням номеру банківської картки НОМЕР_1.
Сторонами погоджено у договорі розмір кредиту - 20 000 грн (п. 1.1.), термін кредиту та строк - 120 днів до 25.07.2025 (п. 1.2), денну процентну ставку - 0,9 % (п. 1.4.). В договорі зазначено, що денна процентна ставка застосовуються в межах строку кредитування, визначеного у п. 1.2. договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту становить 43 600 грн, загальні витрати за кредитом складають 26 600 грн (п. 1.4.1.), детальні терміни повернення кредиту визначені у додатку № 1 до кредитного договору, яким визначено графік платежі, кредитні кошти підлягають зарахування кредитором на банківську карту відповідача НОМЕР_1 протягом одного робочого дня (п. 1.5., 1.6).
За видачу кредитних коштів п. 1.4. кредитного договору передбачено одноразову комісію в розмірі 10 % від суми кредиту та складає 2 000 грн.
Відповідно до п. 5.3. сторони кредитного договору у випадку прострочення клієнтом сплати платежів відповідно до графіку, товариство нараховує неустойку у вигляді штрафу в розмірі 100 % від суми простроченої заборгованості на наступний день після терміну сплати, встановленого графіком платежів.
Також, в матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту, в якому містяться дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови.
За № 24/07-64 від 24.07.2025 позивачем відповідачу надіслано вимогу про досудове врегулювання спору.
Згідно з наданим позивачем розрахунку відповідачем здійснено платежі на загальну суму 6 877,80 грн, а саме: 11.04.2025 у розмірі 4 177,80 грн та 26.04.2025 у розмірі 2 700,00 грн. Зазначені кошти були розподілені позивачем наступним чином: 5 100,00 грн спрямовано на погашення нарахованих відсотків та 1 777,80 грн - на оплату комісії за надання кредиту. При цьому, жодна частина сплачених відповідачем коштів не була зарахована в рахунок погашення основної суми боргу. Таким чином, у зв`язку з першочерговим зарахуванням коштів на погашення відсотків та комісії, заборгованість за тілом кредиту станом на 24.07.2025 залишилася у повному обсязі в сумі 20 000,00 грн.
Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «Стар файненс груп» та відповідачем ОСОБА_1 є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини).
Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування
Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у пін мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Згідно з ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Відповідно до положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжений та діє на даний час.
Водночас, відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.
Згідно з ч. 2 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України.
Так основним регулятором договірних відносин є Цивільний кодекс України, а не окремі закони, що відповідно до аналізу висновків постанови Верховного Суду від 10.10.2018 у справі
№ 362/2159/15-ц.
Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Щодо стягнення боргу за основним зобов`язанням
Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків.
Відтак, сума основного боргу в сумі 20 000 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо нарахування відсотків суд зазначає наступне.
Відповідно до встановлених обставин, позивач у позовній заяві зазначив загальну суму нарахованих відсотків, однак детальний покроковий розрахунок, який би містив конкретну кількість днів, застосовані денні ставки, до матеріалів справи не долучено.
Відповідно до розрахунку заборгованості, нарахування процентів позивачем проведено за період 119 днів з 28.03.2025 до 24.07.2025, що відповідно до встановленого пунктом 1.4. кредитного договору розміру процентів 0,9 % щодня, із врахуванням суми кредиту 20 000 грн складає 16 020 грн. Так, з 28.03.2025 до 10.04.2025 (14 днів) нараховано 2 520 грн, 11.04.2025 відбулась оплата, яка погасила заборгованість за процентами, з 11.04.2025 до 25.04.2025 нараховано 2 520 грн, 26.04.2025 відбулась наступна оплата, яка погасила заборгованість за відсотками. З 26.04.2025 до 10.05.2025, 15 днів, нараховано 2 700 грн. Зважаючи на наступну відсутність надходжень коштів від відповідача, проценти зараховано до категорії прострочених. У наступні періоди тривалістю 15 днів нарахування процентів здійснювалось по 2 700 грн за період, які послідовно переходили у прострочену заборгованість. Станом на 24.07.2025 загальна сума нарахованих відсотків склала 16 020 грн, з яких 2 520 грн - поточні відсотки за останній 15-денний період, та 13 500 грн - прострочені відсотки за попередні періоди.
Суд, не зважаючи на те, що пунктом 1.2. кредитного договору визначено строк його дії 120 днів, до 25.07.2025, керуючись принципом диспозитивності, визначеним у ст. 13 ЦПК України, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи та в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, та згідно з яким учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, доходить висновку, що стягненню підлягають проценти за користування в розмірі зазначеному у позовних вимогах позивача - 16 020 грн.
Щодо стягнення заборгованості за штрафом
Позивачем заявлено до стягнення штрафні санкції, нараховані за прострочення виконання зобов`язання. Проте, згідно з пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення, позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені). Оскільки кредитний договір було укладено 28.03.2025, а прострочення відбулося в період дії воєнного стану, нарахування штрафу та аналогічних за суттю платежів (комісії за прострочення) є неправомірним.
Мотивована оцінка відхилення аргументу позивача щодо застосування норм Закону України «Про споживче кредитування» в конкуренції із нормами Цивільного кодексу України в частині вирішення питання щодо стягнення неустойки
Щодо аргументів позивача про те, що штраф у розмірі 6 500,00 грн підлягає стягненню, оскільки кредитний договір від 14.04.2025 був укладений після спливу тридцятиденного строку з дня набрання чинності Законом України № 3498-IX від 22.11.2023, суд зазначає наступне.
Позивач обґрунтовує свою позицію положеннями пункту 6 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування", який пов`язує звільнення від відповідальності за прострочення із датою укладення договору. Проте суд дійшов висновку про неможливість застосування вказаної норми на противагу загальних засад цивільного законодавства, з огляду на такі обставини.
По-перше, системний аналіз законодавства свідчить про наявність конкуренції між нормами пункту 6 "Прикінцевих та перехідних положень" спеціального Закону "Про споживче кредитування" та пункту 18 "Прикінцевих та перехідних положень" Цивільного кодексу України.
Так, пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України є імперативною нормою, яка встановлює, що у період дії в Україні воєнного стану у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, за яким позичальнику було надано кредит банком або іншим кредитодавцем, позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені). Ця норма ЦК України не містить жодних застережень чи обмежень щодо дати укладення такого договору - визначальним фактором для звільнення від відповідальності є лише факт прострочення у період дії воєнного стану.
По-друге, відповідно до ч. 2 ст. 4 ЦК України, Цивільний кодекс України є основним актом цивільного законодавства України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України.
Відтак, у разі виникнення конкуренції між нормами Цивільного кодексу України та нормами інших законів (навіть спеціальних), пріоритет мають норми саме Цивільного кодексу України. Вказаний принцип пріоритету кодифікованого закону неодноразово підтверджений сталою практикою Верховного Суду.
Законодавець, вносячи зміни до спеціального Закону "Про споживче кредитування" (Законом № 3498-IX), не вносив відповідних коректив до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Таким чином, загальна захисна норма Кодексу, яка забороняє стягнення неустойки під час воєнного стану за будь-якими кредитними договорами, залишилася чинною та незмінною.
По-третє, суд враховує мету запровадження вказаних норм. Пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України спрямований на захист економічних інтересів громадян України в умовах повномасштабної агресії РФ. Тлумачення норм спеціального закону у спосіб, що дозволяє нараховувати штрафні санкції під час війни лише на підставі дати укладення договору, нівелює саму суть соціального захисту, гарантованого основним актом цивільного законодавства.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що доводи позивача ґрунтуються на невірному тлумаченні норм матеріального права та пріоритетності спеціального закону над Кодексом. Оскільки прострочення за договором відбулося в період дії воєнного стану, відповідач звільняється від обов`язку сплати неустойки (штрафу) згідно з імперативними вимогами пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, незалежно від дати укладення кредитного договору.
За таких обставин, позовна вимога про стягнення штрафу у розмірі 10 000 грн задоволенню не підлягає.
Щодо правомірності стягнення заборгованості за комісією
Відповідач ОСОБА_1 будучи вільною в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, будучи обізнаною, зокрема з умовами кредитування щодо сплати комісії в розмірі 10 від суми кредиту, що передбачено п. 1.4. кредитного договору, підписала електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора кредитний договір, таким чином погодилась з умовами сплати комісії за видачу кредиту.
Відомості щодо розміру комісії за видачу кредиту також передбачено у п. 4 паспорта кредитного договору та у графіку платежів, що є додатком № 1 до кредитного договору. Відтак, позивач правомірно з суми коштів, які надійшли від відповідача, зараховано їх на погашення заборгованості зі сплати комісії в сумі 2 000 грн.
Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами перед судом доведено факт порушення його права у вказаних правовідносинах із ОСОБА_1 лише в частині позовних вимог, на суму 36 020 грн, у тому числі: 20 000 грн заборгованість за сумою отриманих кредитних коштів (тілом кредиту) та 16 020 грн - зі сплати процентів за користування кредитом.
У задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості зі сплати неустойки (штрафу) в розмірі 10 000 грн слід відмовити.
Розподіл судових витрат у справі
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судовий збір
При поданні позовної заяви до суду ТОВ «Стар файненс груп» сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією АТ «Ощадбанк» № 4019 від 11.08.2025.
Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог в сумі 1 896,02 грн (2 422,40 грн х (36 020 грн / 46 020 грн)).
Витрати на професійну правничу допомогу
Разом із позовною заявою позивачем заявлено клопотання про відшкодування понесених витрат на правову допомогу в сумі 7 000 грн.
У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За нормами частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Частинами 1,2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частинами 3-5 ст.137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат .
Отже, витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною та доказами такої сплати.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано ордер № 1326841 від 18.08.2025 адвоката Колеснікової І.О. про на надання правничої допомоги ТОВ «Стар файненс груп», договір про надання правової допомоги № 039-25 від 01.08.2025, укладений між ТОВ "Стар файненс груп" та адвокатом Колесніковою І.О., додаток №1 від 01.08.2025 до договору № 039-25 від 01.08.2025, із переліком позовних заяв, які зобов`язався підготувати адвокат (щодо боржника ОСОБА_1 порядковий № 32), акт прийому-передачі наданих послуг від 01.08.2025, відповідно до пункту 32 якого вартість підготовки позову до ОСОБА_1 із розрахунку витраченого часу 4 год. становить 7 000 грн, та детальний обсяг виконаних робіт, який не відрізняється за змістом від акту прийому-передачі наданих послуг.
Аналізуючи подані представником позивача документи про сплату витрат на правничу допомогу в частині обґрунтованості розміру, заявленого до сплати, суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи. Відтак, позивач повинен підтвердити, що витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Оцінюючи предмет позову у цій справ суд дійшов висновку, що наразі існує усталена судова практика щодо стягнення факторами (особами, які набули право вимоги до позичальників) кредиторської заборгованості за договорами споживчого кредиту. Отже предмет позову не вимагає витрачання значної кількості часу для формування позиції позивача, вивчення великої кількості документів та нормативно-правових актів.
Ураховуючи викладене та беручи до уваги обсяг наданих послуг представником, їх складність, наявність усталеної судової практики зі спірного питання, суд вважає, що 4 500 грн є пропорційним обсягу та складності наданих послуг, достатнім для відшкодування понесених витрат на правничу допомогу та відповідатиме критеріям розумності та справедливості. Водночас, означена сума відшкодування не буде нести надмірний тягар для відповідача у порівнянні із сумою заборгованості за кредитним договором, що підлягає до стягнення.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі пропорційному до суми задоволених вимог 3 522,16 грн (4 500 грн х ( 36 020 грн / 46 020 грн)).
Загальний розмір судових витрат, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 5 418,18 грн (1 896,02 грн + 3 522,16 грн).
Керуючись ст.ст.2, 12, 13, 49, 76, 81, 120, 123, 126, 127, 141, 178, 247, 258, 259, 263-265, 278 ЦПК України, ст. 207, 526, 546, 626, 628, 634, 638, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд
Задовольнити частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» до ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» заборгованість в сумі 36 020 (тридцять шість тисяч двадцять) гривень 00 копійок.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» судові витрати в сумі 5 418 (п`ять тисяч чотириста вісімнадцять) гривень 18 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено 28.01.2026.
Відомості про учасників справи:
Суддя
Подільського міськрайонного суду
Одеської області Андрій ДЗЮБИНСЬКИЙ