Справа № 645/6339/25
Провадження № 2/645/362/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
20 січня 2026 року місто Харків
Немишлянський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Спесивцева О.В.,
за участі секретаря судового засідання- Асєєвої К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу
до Харківської міської ради
про визнання права власності на спадкове майно,
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до Харківської міської ради, в якому просив визнати за ним право власності на 59/400 часток у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом першої черги після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 22.09.2025 прийнято справу до провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
14.11.2025 року від Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори надійшли витребувані документи.
04.12.2025 року до суду від КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради на виконання вимогу ухвали надійшла відповідь разом з копією договору дарування.
Ухвалою суду від 22.12.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у визначеному законом порядку.
У судове засідання представник позивача не прибув, надав заяву, в якій просить провести розгляд справи без участі позивача та його представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судових засідань був повідомлений належним чином та своєчасно, правом надання письмового відзиву на позовну заяву не скористався.
Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями паспорту громадянина України (а.с. 36-37). Згідно копією свідоцтва про народження, батьками позивача є: батько « ОСОБА_5 (мовою оригіналу)» та мати - « ОСОБА_6 (мовою оригіналу)» (а.с. 9).
Батько позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, яке наявне в матеріалах спадкової справи №186/1995, копію якої надано Четвертою Харківською міською державною нотаріальною конторою на виконання вимог суду.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8).
Згідно наданої позивачем копії експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/1191-n від 05.09.2025р. зазначається, що різниця написання прізвища « ОСОБА_7 » та « ОСОБА_8 », а також по батькові « ОСОБА_9 » та « ОСОБА_10 » в свідоцтві про смерть та інших документах є ідентичними (а.с. 14).
08.04.1995 року позивач звернувся до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_2 . За заявою позивача державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори (правонаступником якої є Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора) заведено спадкову справу №186/1995.
Інших заяв про прийняття спадщини в матеріалах спадкової справи не має. При цьому, в матеріалах спадкової справи наявна заява ОСОБА_11 , доньки ОСОБА_2 та рідної сестри позивача, в якій вона повідомила, що у встановлений законом строк спадщину не прийняла, на неї не претендує, до суду за продовженням строку на прийняття спадщини звертатися не бажає та не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю, що прийняв спадщину, ОСОБА_1 . Доказів видачі свідоцтва про право на спадщину на будь-яке майно після смерті ОСОБА_2 в матеріалах спадкової справи не міститься.
Листом від 29.08.2024 року №1247/02-14/П державний нотаріус Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Хлистун О.В. повідомив позивача про відсутність підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину після матері позивача, ОСОБА_2 (прізвище рос.мовою ОСОБА_8 ), померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на належні їй 59/400 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . У вищевказаному листі державного нотаріуса зазначається, що згідно наданих позивачем оригіналів документів посвідчується право власності спадкодавиці на 59/400 часток житлового будинку: Дублікат Свідоцтва про на спадщину, виданого Дванадцятою Харківською держнотконторою 13.04.1982р. за реєстровим № 1-797, дублікат видано 01.03.1988, в якому зазначено адресу будинку: АДРЕСА_1 . В той же час, згідно актуальних відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманих нотаріусом шляхом безпосереднього доступу, було встановлено, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який є складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за № 739069 від 16.04.2003 за іншою особою: ОСОБА_3 , на підставі Договору дарування, посвідченого 21.04.2003р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Беседою Т.Д. за реєстровим № 2-743. Таким чином, встановлено наявність розбіжностей в поданих та зареєстрованих документах, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину на частку будинку за адресою: АДРЕСА_1 по спадковій справі після ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10-11).
Посилаючись на те, що наявне дублювання адрес нерухомого майна, що підтверджується документально, фактично позбавляє позивача оформити свої права на спадкове майно, в зв`язку з чим, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Перевіряючи обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наступне.
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Крім того, згідно з ч. 1, 2 ст. 5ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.
Оскільки мати позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосовується ЦК УРСР.
Згідно ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.
Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.
Згідно ст. 526 ЦК УРСР, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.
Відповідно до ч.2 ст.553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу)
Матеріалами справи підтверджено, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом, після смерті своєї матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, та державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори (правонаступником якої є Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора) заведено спадкову справу №186/1995.
Інших заяв про прийняття спадщини в матеріалах спадкової справи не має. При цьому, в матеріалах спадкової справи наявна заява ОСОБА_11 , доньки ОСОБА_2 та рідної сестри позивача, в якій вона повідомила, що у встановлений законом строк спадщину не прийняла, на неї не претендує, до суду за продовженням строку на прийняття спадщини звертатися не бажає та не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю, що прийняв спадщину, ОСОБА_1 .
Таким чином, позивач, як спадкоємець першої черги за законом, прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_2 (прізвище рос.мовою ОСОБА_8 ).
На час відкриття спадщини спадкодавцю на праві власності належало 59/400 часток у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вказану частку належало померлій на підставі дублікату свідоцтва про право власності на спадщину за законом виданого 13.04.1982р. Дванадцятою ХДКН №1-797, дублікат видано 01.03.1988р. (а.с. 11). Вказана обставина також підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки КП «Харківське МіськБТІ» від 03.10.2023 року №1138443 (а.с. 12).
При цьому, оскільки із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, позивач звернувся до нотаріуса 29.08.2024 року, у вказаних правовідносинах суд застосовує норми ЦК України.
Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).
У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.
Відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» та пункту 4.14 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, свідоцтво про право на спадщину не може бути видане у разі відсутності у спадковій справі всіх необхідних документів.
Як було встановлено під час розгляду справи, листом від 29.08.2024 року №1247/02-14/П державний нотаріус Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Хлистун О.В. за наслідками розгляду запиту позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_2 (прізвище рос.мовою ОСОБА_8 ), повідомив позивача про наявність розбіжностей в поданих та зареєстрованих документах, а саме:
- згідно наданих позивачем оригіналів документів посвідчується право власності спадкодавиці на 59/400 часток житлового будинку : Дублікат Свідоцтва про на спадщину, виданого Дванадцятою Харківською держнотконторою 13.04.1982р. за реєстровим № 1-797, дублікат видано 01.03.1988, в якому зазначено адресу будинку: АДРЕСА_1 ;
- згідно актуальних відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманих нотаріусом шляхом безпосереднього доступу, було встановлено, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який є складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за № 739069 від 16.04.2003 за іншою особою: ОСОБА_3 , на підставі Договору дарування, посвідченого 21.04.2003р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Беседою Т.Д. за реєстровим № 2-743.
З даного приводу суд дійшов висновку, що надані позивачем документи поза розумним сумнівом підтверджують його твердження про наявність двох окремих житлових будинків з надвірними будівлями зареєстрованих за однією адресою: АДРЕСА_1 , які належать різним особам.
Так, ДовідкоюКП «Харківське МіськБТІ» про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна №1138443 від 03.10.2023 року вказано, що « ОСОБА_6 (мовою оригіналу)» згідно інформації з паперових носіїв станом на 31.12.2012 року на праві власності належить 59/400 часток житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 (підстава права власності дублікат Свідоцтва про на спадщину, виданого Дванадцятою Харківською держнотконторою 13.04.1982р. за реєстровим № 1-797, дублікат видано 01.03.1988) (а.с. 12).
При цьому, позивачем як до нотаріусу, та до суду було надано вказаний вище дублікат Свідоцтва про на спадщину, виданого Дванадцятою Харківською держнотконторою 13.04.1982р. за реєстровим № 1-797, який видано 01.03.1988 (а.с.11).
Суд зазначає, що здійснивши державну реєстрацію в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» права власності на 59/400 часток житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 на підставі дублікату Свідоцтва про на спадщину, виданого Дванадцятою Харківською держнотконторою 13.04.1982р. за реєстровим № 1-797, який видано 01.03.1988, держава цим самим визнала право власності матері позивача ОСОБА_2 на вказану часткужитлового будинку з надвірними будівлями, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 міститься висновок про те, що добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.
Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.
Главою 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, передбачені обставини, при наявності яких нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.
Відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження; про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
З наданою нотаріусом письмової відповіді від 29.08.2024 року №1247/02-14/П вбачається, що вона фактично є відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину. Оформлення відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді відповіді на заяву, а не постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, не змінює суті такого документу нотаріуса і зводиться до відмови заявнику у видачі свідоцтва.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
У рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що норма 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 141, 206, 247, 258-259, 268, 280-282 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 59/400 часток у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;
Представник позивача адвокат Головко Ігор Вячеславович , свідоцтво про право на зайняття адвокатської діяльності №1776 від 29.08.2012 р.
Повний текст рішення складено 29.01.2026 року
Головуючий суддя О.В. Спесивцев