Справа № 729/34/26
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 січня 2026 р. Суддя Бобровицького районного суду Чернігівської області Бойко В.І., вирішуючи питання про відкриття провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

До Бобровицького районного суду Чернігівської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В позовній заяві позивачка зазначає своє місце реєстрації: АДРЕСА_1 та додає до матеріалів справи довідку відділу «ЦНАП» Бобровицької міської ради Чернігівської області № 01-13/551 від 26.11.2025 в якій вказано, що ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своїми синами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Таким чином, позивачка посилаючись на ч. 1 ст. 28 ЦПК України (підсудність справ за вибором позивача), подає позовну заяву до Бобровицького районного суду Чернігівської області.

Відповідно до правових норм ЦПК України існує загальна підсудність справ за місцезнаходженням відповідача (ст. 27 ЦПК України), альтернативна підсудність за вибором позивача (ст. 28 ЦПК України) та виключна підсудність (ст. 30 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Так, згідно із ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання позивача.

Отже, в нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення.

Використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня. Крім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване може бути лише одне місце проживання. Таких правових висновків дійшла ОП Верховного Суду суд у постанові від 24 червня 2024 року у справі № 554/7669/21.

Виходячи із змісту вказаних норм, підсудність визначається за зареєстрованою адресою проживання.

Відповідно до ч. 8 ст. 187 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Як вбачається із відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 2235390 від 13.01.2026 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

В позовній заяві місце реєстрації відповідача ОСОБА_2 визначене за адресою: АДРЕСА_3 .

За даними відповіді №2235467 від 13.01.2026 року з Єдиного державного демографічного реєстру відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Отже, зареєстроване місце проживання позивачки і відповідача розташоване в межах адміністративно-територіальної одиниці, яка не входить до юрисдикції Бобровицького районного суду Чернігівської області.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності. Суди утворюються, реорганізуються і ліквідуються законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Згідно з частиною 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду виявилося, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності, суд передає справу на розгляд належному суду.

Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним незалежним і неупередженим.

Відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Тобто, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є безумовною підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Враховуючи вищенаведене, положення ст. 28 ЦПК України, суд дійшов переконання, що справу слід передати для розгляду за підсудністю до Деснянського районного суду міста Києва, за місцем реєстрації місця проживання позивача.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи викладене, вважаю, що справа не підсудна Бобровицькому районному суду Чернігівської області та її слід передати за підсудністю до Деснянського районного суду міста Києва.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 28, 31, 32, 258, 260 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Цивільну справу № 729/34/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів передати за територіальною підсудністю до Деснянського районного суду міста Києва (02225, м. Київ, Червоної Калини, 5-В).

Копію ухвали направити позивачу до відома.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.І. Бойко