Провадження №2-н/522/47/26
УХВАЛА

05 січня 2026 року м.Одеса

Суддя Приморського районного суду м.Одеси Домусчі Л.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей з ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м.Одеси 26.12.2025 року через систему Електронний суд надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей з ОСОБА_2 .

Зазначена заява надійшла до судді 29.12.2025 року.

Відповідно до ст.160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Як встановлено ст.162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.1 ст.28 ЦПК України, позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача

Відповідно до вимог ч.5 ст.165 ЦПК України, у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Згідно матеріалів справи боржник ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь №2191016 від 29.12.2025 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , знятий з реєстрації 24.12.2025 року.

У відповідності до вимог чинного цивільного-процесуального законодавства України 29.12.2025 року судом було направлено запити до Відділу адресно-довідкової роботи Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, для встановлення місця реєстрації як заявниці, так й боржника.

До суду 02.01.2026 року надійшла відповідь з ВОМІРМП УПРЕ ГУДМС в Одеській області за №5188/33708 від 30.12.2025 року щодо місця реєстрації боржника, в якій зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , знятий з реєстрації 24.12.2025 року, підстава заява власника житла.

Зазначену відповідь суддя отримала 05.01.2025 року.

Отже, місце реєстрації боржника не підтверджене належним чином.

Відповідно до ч.9 ст.165 ЦПК України, у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Аналіз зазначених норм процесуального закону дає підстави для висновку, що приписи ч.9 ст.165 ЦПК України є спеціальною нормою, якою встановлена окрема імперативна підстава для відмови у видачі судового наказу, що не суперечить положенням ст.162 ЦПК України, оскільки йдеться не про порушення правил підсудності (п.9 ч.1 ст.165 ЦПК України), а про неможливість отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) боржника (фізичної особи).

Наказне провадження - це особливий спрощений вид цивільного процесу, спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу, що одночасно є судовим рішенням та виконавчим документом.

Отже, зважаючи на визначений процесуальним законом порядок розгляду та звернення до виконання судового наказу, обов`язковою умовою для його видачі є встановлення зареєстрованого місця проживання фізичної особи - боржника.

Розглянувши надані матеріали, суд приходить до висновку про необхідність відмови ОСОБА_1 у видачі судового наказу щодо стягнення аліментів на утримання дітей з ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання боржника.

Відповідно до ч.1 ст.166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст.4, 19, 27, 160, 162, 163, 165, 166 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу щодо стягнення аліментів на утримання дітей з ОСОБА_2 .

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою, після усунення її недоліків, або має право звернутися до суду з тими самими вимогами у позовному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена у п`ятнадцятиденний строк шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Суддя Домусчі Л.В.