Справа № 646/623/26
Провадження № 2/646/1954/2026
У Х В А Л А

28.01.26 м. Харків

Суддя Основ`янського районного суду міста Харкова Серпутько Д.Є., розглянувши матеріали позовної заяви ПрАТ "Харківенергозбут" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2026 року справу передано для розгляду судді Серпутько Д.Є.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку про необхідність залишення позовної заяви без руху з таких підстав.

У ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Водночас право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року. Відтак, у кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований ЦПК України. Подання позовної заяви має відбуватись з дотриманням певних умов, які в цьому кодексі встановлені.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 4 ст. 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, розмір судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» встановлено у 2026 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі на 01.01.2026 року складає 3328 грн, за подання цього позову підлягало б сплаті 3328 грн судового збору.

Однак відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, а тому судовий збір за подання до суду вищевказаної позовної заяви сплачувався б у розмірі 2662,40 грн.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що представником позивача долучено до позову копію квитанції про сплату судового збору на суму 2662,40 грн.

Указана квитанція не містить відомості про те, за яку саме позовну заяву (до якого відповідача пред`явлено позов) сплачується судовий збір, а тому платіжна інструкція № 1256 не може слугувати доказом належної оплати судового збору саме за позовом до ОСОБА_1 .

У п. 26 Постанови «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року за № 10 Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 3674-VI суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв`язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення (п. 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року за № 22 (зі змінами).

Судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі, включно з використанням платіжних систем через мережу Інтернет у режимі реального часу (ч. 1 ст. 6 Закону № 3674-VI).

Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року за № 22 затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція), якою встановлено загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків. Положеннями Інструкції встановлено вимоги про заповнення розрахункових документів.

Відповідно до п. 3.1 Інструкції платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладено в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, який обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Згідно з додатками 2, 8 до Інструкції одним із реквізитів платіжного доручення є «Призначення платежу», який заповнюється з урахуванням вимог, установлених гл. 3 Інструкції.

Положеннями п. 3.8. Інструкції визначено, що реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, які зазначено в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу».

Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.03.2018 у справі №914/1542/17, від 16.01.2019 у справі №905/1057/18, від 10.05.2018 року у справі № 613/372/16-ц, та ухвалах Верховного Суду від 26.03.2018 у справі № 907/892/15, від 16.04.2018 року у справі № 922/3137/17, від 20.04.2018 року у справі № 910/12031/17, від 21.02.2019 року у справі № 910/8880/18, від 13.02.2020 року № 910/4557/18.

Частиною 1 ст. 185 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, внесе у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

При цьому суддя зауважує, що залишення позовної заяви без руху не є обмеженням права позивача на доступ до правосуддя.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, сформульованою, зокрема, в рішеннях від 20.05.2010 року у справі «Пелевін проти України» (п. 27), від 30.05.2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (п. 31), в яких зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою; регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у пункті 55 справи «Креуз проти Польщі», про те, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти («Kreuz v. Poland» № 28249/95).

Водночас встановлено, що місцем проживання відповідача, зареєстрованим у встановленому законом порядку згідно з відповіді № 2278942 від 27.01.2026 року є адреса: АДРЕСА_1 . При цьому позивачем здійснено направлення копій документів, що подані до суду за іншою адресою.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Таким чином, позивачу необхідно направити відповідні копії документів поданих до суду відповідачу за належною адресою.

Отже, встановлюючи конкретні вимоги до змісту та форми позовної заяви, а також до документів, які мають бути до неї додані, ЦПК України при цьому покладає обов`язок на суд перевірити виконання позивачем цих вимог та прийнятності позовної заяви на стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі.

З огляду на недотримання позивачем вимог чинного законодавства щодо надання доказів сплати судового збору із призначенням платежу, що дало б змогу встановити сплату судового збору саме у справі за позовом до ОСОБА_1 , а також за відсутності належного направлення відповідачу копій документів поданих до суду, суддя вважає за необхідне позовну заяву залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків відповідно до цієї ухвали в п`ять днів з дня її вручення і роз`яснити, що інакше позовна заява буде вважатися неподаною і повертається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 260, 261 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ПрАТ "Харківенергозбут" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність усунення зазначених в ухвалі недоліків позовної заяви, протягом п`яти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що якщо у встановлений судом строк, не буде усунуто зазначені в ухвалі недоліки, позовна заява буде вважатись неподаною та повернута позивачу.

Повернення позовної заяви у такому випадку не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д.Є. Серпутько