Провадження № 22-ц/812/383/26
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 січня 2026 року м. Миколаїв

справа № 470/930/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області

на рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області, ухваленого 24 листопада 2025 року під головуванням судді Лусти С.А., в приміщенні цього ж суду, повне судове рішення складене того ж дня, у цивільній справі

за позовом

Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених сум житлової субсидії,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

В жовтні 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - ГУ ПФУ в Миколаївській області) звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених сум житлової субсидії.

Позивач зазначав, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області та отримувала житлову субсидію відповідно до Положення № 848. 19 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ із заявою про призначення житлової субсидії, подавши декларацію про доходи та витрати осіб.

З 01 вересня 2023 року по 30 квітня 2024 року відповідачці було призначено житлову субсидію на житлово-комунальні послуги, що підтверджується рішенням про призначення житлової субсидії від 19 жовтня 2023 року № 14001-23-1 та від 02 листопада 2023 року № 14001-23-4.

09 квітня 2024 року було проведено перевірку достовірності та повноти інформації домогосподарства про доходи (майновий стан). За результатами верифікації, проведеної Міністерством фінансів України, 22 лютого 2024 року, отримано інформацію про здійснення ОСОБА_1 або членами її родини протягом 12 місяців перед місяцем звернення за призначенням житлової субсидії, призначенням житлової субсидії без звернення, купівлі земельної ділянки, квартири (будинку), іншого нерухомого майна на суму, яка на дату проведення операції перевищує 50 000 грн. Дата реєстрації нерухомого майна 12 червня 2023 року, тип об`єктів нерухомого майна: 2-житловий будинок, тип документів: договір купівлі-продажу.

Листом від 17 квітня 2024 року № 1400-0308-8/33724 відповідачку було повідомлено про припинення виплати житлової субсидії та порядок поновлення виплати субсидії у випадку отримання недостовірної інформації під час проведення верифікації Міністерством фінансів України.

Відповідачка була ознайомлена з обов`язком повідомити позивача про обставини, які можуть вплинути на виплату житлової субсидії, про що зазначено в заяві про призначення та надання житлової субсидії від 19 вересня 2023 року.

Таким чином, відповідачкою був порушений обов`язок щодо повідомлення про проведення операції з купівлі нерухомого майна на суму, яка на дату проведення операції перевищує 50000 грн, внаслідок чого ГУ ПФУ надміру виплачено відповідачці житлової субсидії за період з 01 вересня 2023 року по 30 квітня 2024 року в сумі 12130,56 грн.

Листом від 02 липня 2024 року № 1400-0403-8/56545 відповідачку було повідомлено про необхідність повернути на розрахунковий рахунок ГУ ПФУ надміру виплачену суму житлової субсидії у розмірі 12130,56 грн.

Посилаючись на те, що відповідачкою у добровільному порядку суму переплати не повернуто, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 надміру виплачену суму житлової субсидії в розмірі 12130,56 грн за період з 01 вересня 2023 року по 30 квітня 2024 року.

Узагальнені доводи інших учасників

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачка через свого представника адвоката Терлецьку Т.О. подала відзив на позовну заяву, у якому просила у задоволенні позову відмовити.

Зазначала, що невірної інформації у заяву про призначення субсидії №38 від 19 вересня 2023 року відповідачка ОСОБА_1 не зазначала, тому що ніякого нерухомого майна вартістю, що перевищує 50 тисяч грн, у період часу, а саме 12 місяців перед зверненням за призначенням субсидії, ні вона, ні члени її родини, не купували, договорів купівлі продажу нерухомого майна не укладали. Інформація про придбання нею або її родиною нерухомого майна не відповідає дійсності та не чим, окрім зазначення у позові, не підтверджується. У даному позові лише зазначено, що 12 червня 2023 року був зареєстрований житловий будинок за договором купівлі продажу. Однак, у позові ГУ ПФУ у Миколаївській області повністю відсутня інформація щодо зазначеного об`єкта нерухомості, адреса його розташування, ким саме з членів родини відповідачки ОСОБА_1 даний об`єкт було придбано, дата укладання договору купівлі продажу та інше. Відсутні відповідні документи, які підтверджують придбання даного об`єкта у власність у період часу протягом 12 місяців перед місяцем звернення за призначення житлової субсидії.

А отже посилання позивача у даній справі щодо придбання житла відповідачкою ОСОБА_1 або членами її родини є голослівним та таким, що не підтверджується належними та допустимими доказами, як того вимагає закон.

Вказувала, що родина відповідачки ОСОБА_1 складається з чоловіка ОСОБА_2 та двох неповнолітніх дітей, які зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначала, що ніяких листів щодо повернення виплачених субсидій відповідачка ОСОБА_1 не отримувала, докази про надіслання таких листів, у справі відсутні. Ніхто з них ніяких покупок, нерухомості у тому числі, у зазначений у позові період часу не робив, що є підставою для відмови у задоволенні позовної заяви ГУ ПФУ у Миколаївській області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 24 листопада 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на думку суду, наявність у матеріалах справи однієї лише Картки рекомендацій Міністерства фінансів без проведення додаткової перевірки інформації, що містить дані про купівлю членами родини відповідачки нерухомого майна на суму, яка на дату проведення операції перевищує 50 тис. гривень, протягом 12 місяців перед місяцем звернення за призначенням житлової субсидії, не є належним та достовірним доказом, що підтверджує недобросовісність з боку особи як набувача субсидії.

Враховуючи необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідачки, суд дійшов висновку, що примусове повернення наданої державою субсидії може призвести до покладення на відповідачку надмірного тягаря.

Враховуючи недоведеність позивачем належними та допустимими доказами придбання членами родини відповідачки нерухомого майна протягом 12 місяців перед місяцем звернення за призначенням житлової субсидії, відсутність недобросовісності з боку відповідачки при поданні заяви про призначення субсидії у 2023 році, виплату відповідачці житлової субсидії позивачем добровільно на підставі необхідних для цього документів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду, ГУ ПФУ в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не береться до уваги той факт, що верифікація державних виплат здійснюється в інформаційно-аналітичній платформі шляхом застосування комплексу заходів із збору, проведення аналізу та порівняння параметрів інформації, отриманої від суб`єктів надання інформації, за кожним реципієнтом з подальшим визначенням відповідності інформації визначеним законодавством вимогам, що впливають на визначення права на отримання та розмір державних виплат, а також виявлення невідповідності даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних.

За результатами верифікацій, проведених Мінфіном 22 лютого 2024 року виявлено, що відповідачка або члени її родини протягом 12 місяців перед місяцем звернення за призначенням житлової субсидії, призначенням житлової субсидії без звернення здійснила операцію з купівлі земельної ділянки, квартири (будинку), іншого нерухомого майна на суму, що перевищує 50 тис. гривень.

Апелянт зазначає, що відповідачка була ознайомлена з обов`язком повідомити позивача про обставини, які можуть вплинути на виплату житлової субсидії, про що зазначено в заяві про призначення та надання житлової субсидії від 19 вересня 2023 року. Між тим, відповідачкою був порушений обов`язок щодо повідомлення про проведення операції з купівлі нерухомого майна на суму, яка на дату проведення операції перевищує 50 тис. грн, внаслідок чого Головним управлінням було надміру виплачено відповідачці житлову субсидію за період з 01 вересня 2023 року по 30 квітня 2024 року в розмірі 12130,56 грн. Відповідачкою в добровільному порядку вказану суму коштів не повернуто.

Узагальнені доводи інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом, від відповідачки до апеляційного суду не надходив.

2.Мотивувальна частина

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України та враховуючи, що рішення суду постановлене у справі з ціною позову, яка є меншою ніж 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, оскільки рішення у цій справі ухвалене за відсутності учасників справи, повне судове рішення складене 28 січня 2026 року, датою ухвалення рішення є 28 січня 2026 року.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що 19 вересня 2023 року відповідачка звернулася до Пенсійного фонду України із заявою про призначення та надання житлової субсидії у грошовій формі для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива. В цій же заяві зазначила, що зобов`язана у разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання житлової субсидії (зміна у складі осіб, які зареєстровані (фактично проживають) у житловому приміщенні, зміна в переліку отримуваних житлово-комунальних послуг, придбання майна, товарів або оплата послуг на суму, що перевищує 50000 гривень, заборгованість понад три місяці за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів), протягом місяця повідомити про це уповноважений орган (а.с.15-16).

Також 19 вересня 2023 року ОСОБА_1 подала до Пенсійного фонду України декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, у якій зазначила, що усвідомлює, що в разі неподання інформації або подання неповних чи недостовірних відомостей про осіб, які входять до складу домогосподарства, їх доходи, майновий стан і витрати, їй може бути відмовлено у призначенні житлової субсидії або припинено її надання, та в такому разі вона зобов`язується повернути надміру перераховану (виплачену) суму житлової субсидії (а.с.17-19).

Відповідно до Рішення про призначення житлової субсидії від 02 листопада 2023 року №14001-23-4 ОСОБА_1 призначено субсидію на ЖКП/придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива за адресою: АДРЕСА_1 . У рішенні наведено розрахунок субсидії: розмір плати за ЖКП в межах норм з урахуванням пільг у грн 3178,60 грн; середньомісячний сукупний дохід сім`ї, грн. 9730,44 грн; середньомісячний дохід на одного члена сім`ї грн 3243,48 грн; частка середньомісячного сукупного доходу грн. 609,77 грн.; частка середньомісячного сукупного доходу % 9,4. Житлову субсидію призначено та її розмір на неопалювальний сезон становить 0,00 грн. та на опалювальний сезон складає з 01 жовтня 2023 року до 31 жовтня 2023 року 810,86 грн, з 01 листопада 2023 року до 31 березня 2024 року 2263,94 грн, а з 01 квітня 2024 року до 30 квітня 2023 року 762,42 грн. (а.с.21).

У витягу з Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України "Реєстр застрахованих осіб" "Обробка рекомендацій Міністерства фінансів", "Картка рекомендацій" зазначено наступне: номер запису 7523793; дата завантаження 09.04.2024; дата здійснення верифікації 22.02.2024; дата опрацювання рекомендації, прийняття рішення 13.06.2024; джерело надходження інформації Міністерство юстиції України Держаний реєстр речових прав на нерухоме майно; виявлена невідповідність протягом 12 місяців перед місяцем звернення за призначенням ЖС без звернення купівлі зем. ділянки, квартири (будинку), іншого нерух. майна на суму, яка на дату проведення операції перевищує 50 тис. грн. Зміст виявленої невідповідності: реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 020, тип об`єкту нерухомого майна - житловий будинок, дата реєстрації 12 червня 2023 року, тип документу договір купівлі-продажу, площа 73,7 кв.м., дата реєстрації звернення на призначення житлової субсидії 19.09.2023., дата отримання даних Мінюсту 15.06.2023. (а.с.22).

Начальником відділу з питань відрахувань Кацубо Н. складено довідку про надміру виплачені кошти ОСОБА_1 , у якій зазначено, що останній виплачено: у жовтні 2023 року 810,86 грн; у листопаді 2023 року 2263,94 грн; у грудні 2023 року 2263,94 грн; у січні 2024 року 2263,94 грн, у лютому 2024 року 2263,94 грн, у березні 2024 року 2263,94 грн. Всього виплачено у вказаний період 12130,56 грн. (а.с.14).

До позовної заяви позивачем долучено лист на ім`я відповідачки від 02 липня 2024 року, у якому позивач повідомляв останню про наявність у неї переплати за житловою субсидією, в розмірі 12130,56 грн за період з 01 вересня 2023 року до 30 квітня 2024 року, у зв`язку зі здійсненням фінансової операції на суму, яка перевищує 50000 грн та про необхідність повернення на рахунок Пенсійного фонду України надміру отриманих коштів (а.с.25).

Згідно з відповіддю №1969336 від 04 листопада 2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на запит суду першої інстанції, встановлено, що 12 червня 2023 року приватним нотаріусом Бондар Н.В. було зареєстровано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 73,7 кв.м., за чоловіком відповідачки ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного ще 13 червня 2007 року та посвідченого приватним нотаріусом Алексєєвою Н.В. (а.с.43,57-58).

Позиція апеляційного суду

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Не підлягають поверненню безпідставно набуті, зокрема, заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17.

При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц.

Умови призначення та порядок надання громадянам житлових субсидій визначає Положення про порядок призначення житлових субсидій, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 № 848 (далі Положення № 848).

Пунктом 1 Положення № 848 обумовлено, що це Положення визначає умови призначення та порядок надання громадянам таких житлових субсидій, крім іншого, житлової субсидії на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива один раз на рік.

Згідно пункту 3 Положення № 848 житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою вразливим споживачам житлово-комунальних послуг - мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком, витрати на комунальні послуги, витрати на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива в такому будинку. Суми призначеної, але не виплаченої у зв`язку із смертю одержувача житлової субсидії виплачуються одному із членів домогосподарства, з урахуванням яких призначалася субсидія, за письмовим зверненням такої особи, поданим протягом трьох місяців після смерті одержувача.

Відповідно до пункту 4 Положення № 848 право на отримання житлової субсидії мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (далі - громадяни), що проживають у житлових приміщеннях (будинках).

Згідно пункту 5 Положення № 848 житлові субсидії призначаються за наявності різниці між розміром плати за житлово-комунальні послуги та/або скраплений газ, тверде та рідке пічне побутове паливо, за абонентське обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем про надання комунальних послуг, внеску/платежу об`єднанню на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком у межах соціальної норми житла, соціальних нормативів житлово-комунальних послуг, скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, витрат на управління багатоквартирним будинком (далі - соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування) і розміром обов`язкового відсотка платежу, установленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 року № 1156 "Про новий розмір витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива у разі надання житлової субсидії".

Житлові субсидії на придбання твердого та рідкого пічного побутового палива призначаються у разі, коли домогосподарство не отримує комунальну послугу з постачання теплової енергії для централізованого опалення (теплопостачання) та не використовує природний газ або електричну енергію для індивідуального опалення (пункт 6 Положення № 848).

Пунктом 9 Положення № 848 визначено, що контроль за правильністю призначення і виплати житлових субсидій здійснює Нацсоцслужба та її територіальні органи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 14 Положення № 848 (в редакції на час звернення відповідача за призначенням субсидії) житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо:

будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства протягом 12 місяців перед місяцем звернення за призначенням житлової субсидії, призначенням житлової субсидії без звернення здійснив на суму, яка на дату проведення операції, перевищує 50 тис. гривень;

купівлю земельної ділянки, квартири (будинку) (крім житла, отриманого або придбаного за рахунок державного чи місцевого бюджету), іншого нерухомого майна, транспортного засобу (механізму), цінних паперів та інших фінансових інструментів, віртуальних активів (у значенні, наведеному в Законі України Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення), будівельних матеріалів, інших товарів довгострокового вжитку або оплатив (одноразово) будь-які роботи або послуги (крім медичних, освітніх та житлово-комунальних послуг згідно із соціальною нормою житла (в тому числі понаднормової площі житла у випадку, зазначеному в пункті 10 цього Положення) та соціальними нормативами житлово-комунального обслуговування);

платіж (платежі), що випливає з правочинів, за якими передбачено набуття майнових прав на нерухоме майно та/або транспортні засоби (механізми) (крім об`єктів спадщини та дарування);

внески до статутного (складеного) капіталу товариства, підприємства, організації;

благодійну діяльність (виключно у вигляді сплати коштів);

надання поворотної/безповоротної фінансової допомоги, позики.

Житлові субсидії призначаються у разі купівлі квартири (будинку) протягом шести місяців після продажу іншої квартири (будинку), що були єдиним житловим приміщенням у власності особи, на підставі підтвердних документів, і доходи від такого продажу не враховуються у сукупний дохід домогосподарства.

В силу пункту 24 Положення № 848 житлова субсидія розраховується на всіх членів домогосподарства. До складу домогосподарства включаються всі особи, що зареєстровані в житловому приміщенні (будинку) (для орендарів, внутрішньо переміщених осіб - особи, які фактично проживають). На таких осіб розраховуються соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування і їх доходи враховуються під час призначення житлової субсидії.

Приписами пункту 56 Положення №848 визначено, що уповноважені органи мають право робити запити та безоплатно отримувати у строк до 10 календарних днів від інших підприємств, установ і організацій інформацію, необхідну для призначення житлових субсидій та проведення перевірок достовірності даних, отриманих від осіб, які звертаються за їх призначенням.

Згідно абз.3, 4 пункту 119 Положення № 848 за рішенням уповноваженого органу надання раніше призначеної житлової субсидії припиняється, у тому числі за поданням управителів, об`єднань, виконавців комунальних послуг у разі, коли: у заяві та/або декларації громадянин зазначив недостовірні дані, що вплинуло на встановлення права на житлову субсидію або визначення її розміру на суму, яка перевищує 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день призначення житлової субсидії; громадянин не повідомив уповноваженому органу про обставини, зазначені у пункті 90 цього Положення, протягом 30 календарних днів з дня їх виникнення.

Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат» органи, які здійснюють державні виплати, мають право проводити додаткові перевірки інформації, наданої реципієнтами під час звернення за державними виплатами та опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, а також приймати рішення щодо припинення або продовження державних виплат реципієнтам за результатами опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року в справі № 727/5743/15-ц у пунктах 19-21 виснувала, «…що сума надмірно перерахованої (виплаченої) субсидії є майном, збереженим без достатньої правової підстави. А тому на правовідносини з повернення цієї суми поширюються приписи глави 83 ЦК України. Суди першої й апеляційної інстанцій дійшли необґрунтованого висновку про те, що надмірно перерахована (виплачена) субсидія є шкодою. Застосування до спірних правовідносин приписів статей 1166 і 1231 ЦК України є помилковим. Не підлягають поверненню безпідставно набуті, зокрема, пенсії, допомоги, інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України). Отже, не може бути повернута сума надмірно перерахованої (виплаченої) субсидії зокрема тоді, якщо позивач не доведе, що виплату здійснив добровільно, але внаслідок рахункової помилки з його боку чи недобросовісності з боку особи як набувача субсидії. Така недобросовісність може проявлятися у несумлінному ставленні до виконання власних обов`язків, зловживанні правом у власних інтересах або в інтересах третіх осіб тощо…».

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

За змістом частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язок із доказування належить розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Добросовісність як презумпція матеріального права має процесуальне значення та впливає на розподіл доказування.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Rysovskyy v. Ukraine» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» від 05 січня 2000 року, «Oneryildiz v. Turkey» від 18 червня 2002 року, «Megadat. Com SRL v. Moldova» від 08 квітня 2008 року, «Moskal v. Poland» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Lelas v. Croatia» від 20 травня 2010 року і «Toscuta and Others v. Romania» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Oneryildiz v. Turkey» від 18 червня 2002 року та «Beyeler v. Italy» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставинам не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

В постанові від 08 квітня 2025 року у справі № 753/14677/23 Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Відповідачка у відзиві до позову зазначала, що невірної інформації у заяву про призначення субсидії №38 від 19 вересня 2023 року не вказувала, тому що ніякого нерухомого майна вартістю, що перевищує 50 тисяч грн, у період часу, а саме 12 місяців перед зверненням за призначенням субсидії, ні вона, ні члени її родини, не купували, договорів купівлі продажу нерухомого майна не укладали.

Вказувала, що її родина складається з чоловіка ОСОБА_2 та двох неповнолітніх дітей, які зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначала, що ніяких листів щодо повернення виплачених субсидій вона не отримувала, докази про надіслання таких листів, у справі відсутні.

Ніхто з них ніяких покупок, у тому числі нерухомості, у зазначений у позові період часу, не робив.

З відповіді №1969336 від 04 листопада 2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на запит суду, вбачається, що 12 червня 2023 року приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Бондар Н.В. було зареєстровано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 73,7 кв.м., за чоловіком відповідачки ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 13 червня 2007 року та посвідченого приватним нотаріусом Алексєєвою Н.В.

Отже, позивачем не доведено, що у відповідачки відбулися матеріальні зміни.

Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів купівлі відповідачкою або членами її сім`ї нерухомого майна, а саме житлового будинку, оскільки 12 червня 2023 року за чоловіком відповідачки було лише зареєстроване право власності на житловий будинок, яке виникло у нього на підставі договору купівлі-продажу від 13 червня 2007 року.

Отже зі сторони відповідача відсутня недобросовісність, а відтак і підстави відповідно до статті 1215 ЦК України для стягнення з неї незаконно призначеної державної соціальної допомоги.

Грошові кошти у вигляді державної соціальної допомоги надані позивачем відповідачці добровільно та на підставі необхідних для цього документів, тому підстави для стягнення з відповідачки надмірно отриманих коштів відсутні.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 5 липня 2023 року (справа №912/2797/21) виснувала, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Належить зазначити, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідачка, подаючи заяву про призначення субсидії мала на меті навмисно подати недостовірні відомості або приховати відомості щодо здійснення ОСОБА_1 або членами її родини 12 червня 2023 року купівлі нерухомого майна (будинку) на суму, що перевищує 50000 грн, що вплинули на встановлення права на призначення субсидії, тобто відсутній прямий умисел щодо введення в оману органу державної влади.

Подаючи заяву та декларацію про надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу ОСОБА_1 була ознайомлена, зокрема, з пунктом, де зазначено: «У разі виникнення обставин, які можуть вплинути на отримання житлової субсидії (зміна у складі осіб, які зареєстровані (фактично проживають) у житловому приміщенні/будинку; зміна переліку отриманих житлово-комунальних послуг, придбання майна, товарів або оплата послуг на суму, що перевищує 50 тисяч гривень, заборгованість понад три місяці за виконавчим провадженням про стягнення аліментів ), а також у разі отримання одноразового доходу в сумі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб, зобов`язується протягом 30 календарних днів письмово повідомити про це уповноваження органу».

Саме на ознайомлення відповідачки з її обов`язком повідомити позивача про обставини, що можуть вплинути на виплату житлової субсидії, посилається позивач, стверджуючи про недобросовісність набувача житлової субсидії, мотивуючи тим, що відповідачка не повідомила про обставину придбання нерухомого майна, що сталася протягом 12 місяців до звернення. Такі доводи містяться й у апеляційній скарзі.

Між тим, зміст тексту зазначеного пункту свідчить про те, що особа, яка звернулася за отриманням житлової субсидії, у справі, що переглядається ОСОБА_1 повинна повідомити про перелічені обставини, які виникнуть після нарахування такої субсидії.

Отже, в цьому спорі відсутня обов`язкова умова для застосування пункту 119 Положення № 848 зазначення заявником недостовірних відомостей.

З урахуванням викладених вище обставин справи та норм матеріального права колегія суддів вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили факт недобросовісності з боку ОСОБА_1 при подачі заяви про призначення субсидії, внаслідок чого їй було надміру виплачена субсидія, а тому визначена до стягнення позивачем сума поверненню не підлягає, що свідчить про законність рішення суду першої інстанції.

Вирішуючи спір між сторонами у справі суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами придбання членами родини відповідачки нерухомого майна протягом 12 місяців перед місяцем звернення за призначенням житлової субсидії, відсутність недобросовісності з боку відповідачки при поданні заяви про призначення субсидії у 2023 році, виплату відповідачці житлової субсидії позивачем добровільно на підставі необхідних для цього документів, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Такий висновок також узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 234/9643/19.

Доводи апеляційної скарги фактично є ідентичними тим, що були викладені в позовній заяві і вони були предметом перевірки судом першої інстанції, який дійшов обґрунтованого та законного висновку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 24 листопада 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий І.В. Лівінський
Судді: Т.М. Базовкіна Т.Б. Кушнірова

Повне судове рішення складено 28 січня 2026 року.