УХВАЛА

28 січня 2026 року

м. Київ

справа № 727/3547/25

провадження № 61-330ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідачка), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 10 вересня 2025 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 26 вересня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 17 грудня 2025 року та касаційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 26 вересня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 17 грудня 2025 року та за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 17 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Чернівецький слідчий ізолятор», треті особи: Міністерство юстиції України, Головне управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи

1. ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним вище позовом до Державної установи «Чернівецький слідчий ізолятор» (далі - ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор»), треті особи: Міністерство юстиції України, Головне управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області про відшкодування моральної шкоди.

Посилався на те, що відбував покарання у вигляді довічного позбавлення волі в

ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» у період з 10 квітня 2022 року по 20 грудень

2023 року, куди був евакуйований із Запорізької області.

Перебуваючи в ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор», він неодноразово звертався до адміністрації ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» щодо невідповідності необхідних житлово-побутових умов його утримання вимогам статті 115 КВК України. Вказані обмеження негативно впливали на його моральний стан, створювали зазначений дискомфорт, глибокі моральні страждання та переживання внаслідок нелюдського поводження.

Проте, адміністрація ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» відмовлялась вживати будь-які заходи щодо покращення необхідних житлово-побутових умов.

Позивач із метою захисту своїх законних прав був змушений 01 липня 2022 року заявити голодний протест. Адміністрацією ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» без будь-яких підстав та досліджень з метою завдання йому психологічного насильства було ініційовано засідання комісії щодо організації роботи з профілактики та попередження членоушкоджень та самогубства.

Відповідно до Протоколу засідання комісії щодо організації роботи з профілактики та попередження членоушкоджень та самогубства від 04 липня 2022 року № 8, комісія вирішила поставити ОСОБА_1 на профілактичний облік, як особу схильну до членоушкоджень та самогубства.

Як особу, яка схильна до членоушкоджень та самогубства, його знято з обліку адміністрацією ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» лише після його звернення до Чернівецького окружного суду 11 липня 2023 року.

Також він із метою захисту своїх прав був змушений звернутися до Чернівецької обласної прокуратури, яка надала вказівку від 14 липня 2022 року

ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» невідкладно вжити заходів щодо усунення виявлених порушень законодавства, причин та умов, що їм сприяли. Встановлено, що умови утримання в цих камерах не відповідають встановленим нормам, оскільки такі приміщення не обладнанні належною вентиляцією, через що в них відчувається задуха та підвищена вологість.

Окрім того, Департаментом з питань реалізації національного превентивного механізму Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини було здійснено моніторинг ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор». Під час моніторингу виявлено: порушення права засуджених на захист від катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність поводження та покарання (статті З Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 21, 28 Конституції України, стандарти КЗК); порушення права на гідні умови тримання (статті 25 Загальної декларації прав людини); порушення права на життя (статті 27 Конституції України, статті 2 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статті 3 Загальної декларації прав людини); порушення права на інформацію (статей 34, 57 Конституції України, статей 3, 5 Закону України «Про інформацію»); порушення права на підтримання контактів із зовнішнім світом (Стандарти КЗК, Мінімальні стандартні правила поводження з в`язнями). Представниками групи НПМ зафіксовано незадовільний стан даху режимного корпусу, що експлуатується вже понад 200 років, а також його конструктивних елементів. У ході спілкування з керівництвом установи встановлено, що основною проблемою в установі залишається незадовільний стан водостічної системи та даху режимного корпусу, внаслідок чого спостерігається затікання стін, руйнування кроквяної системи даху, стін і ураження їх грибком.

Спеціалістами Чернівецького управління ГУ Держпродспоживслужби в Чернівецькій області за результатами перевірки встановлено порушення вимог статей 20 та 25 Закону України «Про основні вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» в частині відсутності державної реєстрації їдальні установи».

Чернівецький окружний адміністративний суд 29 січня 2024 року по справі

№ 600/4168/23-а, задовольнив позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до

ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» щодо незабезпечення належних житлових, побутових та санітарно-гігієнічних умов утримання засудженого ОСОБА_1 у відповідності до вимог чинного законодавства, які визначають умови відбування покарання засуджених до довічного позбавлення волі.

Перебуваючи в Замковій виправній колонії №58, ОСОБА_1 у лютому 2024 року був змушений звернутися за медичною допомогою, оскільки в ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» на погіршення стану його здоров`я адміністрація не звертала будь-якої уваги. Фельдшер Замкової виправної колонії діагностувала у нього бронхіальну астму.

Тому вважає, що у нього виникло право звернутися за захистом своїх порушених прав та відшкодування завданої моральної шкоди, розмір відшкодування якої оцінив у 500 000,00 гривень.

2. Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 10 вересня

2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн. Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 26 вересня 2025 року стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 400,00 грн.

3. Постановою від 17 грудня 2025 року Чернівецький апеляційний суд апеляційні скарги ОСОБА_1 , Міністерства юстиції України, Головного управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області залишив без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Чернівців

від 10 вересня 2025 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Чернівців від 26 вересня 2025 року - без змін.

Узагальнені доводи касаційної скарги Міністерства юстиції України

4. 08 січня 2026 року через підсистему «Електронний суд» Міністерство юстиції України звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, поданою

Лунгою І. О. , у якій просило скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 10 вересня 2025 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 26 вересня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 17 грудня 2025 року.

5. Міністерство юстиції України зазначило, що касаційна скарга подається на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку).

6. Так, Міністерство юстиції України зазначило, що судами не враховано висновки щодо застосування норми права, викладені у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20, від 01 березня 2021 року у справі №180/1735/16-ц, від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, від 23 січня

2019 року в справі № 674/1666/14-ц, від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19, від 12 вересня 2019 року в справі № 9901/120/19, від 24 березня 2020 року у справі № 818/607/17, від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17.

7. Також Міністерство юстиції України зазначало, що суди попередніх інстанцій не врахували всіх обставин справи.

Узагальнені доводи касаційної скарги Головного управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області

8. 15 січня 2026 року через підсистему «Електронний суд» Головне управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просило скасувати додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 26 вересня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 17 грудня 2025 року у частині стягнення витрат на правничу допомогу та відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

9. Головне управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області послалося, що суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права, також просило звільнити його від сплати судового збору.

Узагальнені доводи касаційної скарги ОСОБА_1

10. 19 січня 2026 року засобами поштового зв`язку до Верховного Суду звернувся ОСОБА_1 з касаційною скаргою, у якій просив скасувати постанову Чернівецького апеляційного суду від 17 грудня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також заявник у прохальній частині просив повернути справу на розгляд до суду апеляційної інстанції.

11. Заявник зазначив, що не погоджується з рішенням суду апеляційної інстанції, вважає його необґрунтованим, незаконним та таким, що ухвалено без всебічного дослідження доказів та з неправильно застосованими нормами матеріального права.

Позиція Верховного Суду

12. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

13. Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

14. Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до

ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах, слугувати суспільним інтересам щодо забезпечення єдності судової практики й розвитку права.

15. Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року

№ 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України, який встановлює один з «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбаченим за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК України також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.

16. Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята

статті 19 ЦПК України).

17. Ціна позову у цій справі становить 500 000,00 грн, яка станом на 01 січня

2026 року не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328,00 грн * 250 = 832 000,00 грн).

18. Отже ця справа, виходячи з ціни позову, за загальним правилом належить до категорії справ, рішення у яких відповідно до пункту 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню.

19. Щодо оскарження додаткового рішення, Верховний Суд зазначає таке.

20. Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас, додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. У разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року в справі № 756/4441/17 (провадження № 61-17081св18)).

21. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у cправі № 911/956/17(361/6664/20), від 07 березня 2023 року у справі № 922/3289/21.

22. Оскільки оскаржуване додаткове рішення, як невід`ємна частина рішення у справі № 727/3547/25, ухвалено у справі, з ціною позову що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за загальним правилом таке судове рішення також не підлягає касаційному оскарженню.

23. Повторюючи, що згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково, у цій справі Верховний суд звертає увагу на те, що касаційні скарги не містять обґрунтованих посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

24. Обставин, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

25. Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що в цій справі відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

26. Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

27. Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

28. Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

29. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

30. Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

31. З урахуванням наведеного, оскільки касаційні скарги подані на судові рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, які не підлягають касаційному оскарженню, а підстав, визначених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, Судом не встановлено, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

32. Оскільки Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження, то клопотання Головного управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області про звільнення від сплати судового збору не вирішується.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої

статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 10 вересня 2025 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 26 вересня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 17 грудня 2025 року та касаційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 26 вересня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 17 грудня 2025 року та за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 17 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Чернівецький слідчий ізолятор», треті особи: Міністерство юстиції України, Головне управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак О. М. Осіян Н. Ю. Сакара