ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року

м. Київ

справа № 369/5748/23

провадження № 61-16266св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Пархоменка П. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Дочірнє підприємство «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргуОСОБА_1 , підписаною адвокатом Сидоренко Дариною Олександрівною, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 лютого 2024 року у складі судді Фінагеєвої І. О. та постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Мережко М. В., Нежури В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконними наказів про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення премії з нагоди Дня працівника нафтової, газової та нафтопереробної промисловості, компенсацію моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що 22 лютого 2019 року її переведено на посаду начальника управління по роботі з персоналом ДП «Укравтогаз». Наказом ДП «Укравтогаз» від 02 лютого 2023 року № 280к «З кадрових питань» її звільнено з роботи 07 лютого 2023 року у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та скороченням чисельності і штату працівників (пункт 1 статті 40 КЗпП України). Наказом ДП «Укравтогаз» від 07 лютого 2023 року № 298к «З кадрових питань» перенесено дату звільнення з 07 лютого 2023 року на перший робочий день, який є наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеному у документі про тимчасову непрацездатність. З 20 лютого 2023 року наказом ДП «Укравтогаз» від 20 лютого 2023 року № 328к її звільнено.

Вважає своє звільнення незаконним, оскільки воно відбулося з порушенням чинного трудового законодавства, а саме, не виконано обов`язок щодо подальшого її працевлаштування на вакантні посади підприємства, незважаючи на те, що на підприємстві новим штатним розписом вводилися нові посади. Крім того, на підприємстві фактично відбулися зміни організаційної структури, водночас не відбулося скорочення штату працівників, що не може бути підставою для звільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Також всупереч положень галузевої угоди, не зважаючи на те, що мало місце вивільнення більше 40 % працюючих, відсутня згода президії Центральної Ради Профспілки працівників нафтової і газової промисловості на її звільнення.

Тому на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 лютого 2023 року по день ухвалення рішення.

Внаслідок незаконних дій відповідача їй завдано моральних страждань, оскільки після розірвання трудових відносин, які тривали більше 19 років, вона пережила сильний психоемоційний стрес, занепала духом, з`явилось почуття пригніченості. Звільнивши її в незаконний спосіб, у період дії правового режиму військового стану, коли знайти роботу важко, особливо в передпенсійному віці, її позбавлено законного заробітку. Відповідні обставини призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагають докладання зусиль для організації свого життя.

У зв`язку з її незаконним звільненням вона також була позбавлена можливості на отримання премії з нагоди Дня працівників нафтової, газової та нафтопереробної промисловості.

ОСОБА_1 просила суд:

визнати незаконними накази ДП «Укравтогаз» від 02 лютого 2023 року № 280к, від 07 лютого 2023 року № 298к, від 20 лютого 2023 року № 328к «Про звільнення»;

поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Управління по роботі з персоналом ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» з 21 лютого 2023 року;

стягнути з ДП «Укравтогаз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 лютого 2023 року по день ухвалення судового рішення про поновлення на роботі, виходячи з середньоденної заробітної плати у розмірі 2 463,97 грн на день;

стягнути з ДП «Укравтогаз» на користь ОСОБА_1 премію з нагоди Дня працівників нафтової, газової та нафтопереробної промисловості у 2022 році у розмірі 33 159,00 грн;

стягнути з ДП «Укравтогаз» на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн;

вирішити питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 лютого 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за загальним правилом, передбаченим статтею 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації для визначення переваги в залишенні на роботі роботодавець користується критеріями, визначеними в абзаці другому статті 42 КЗпП України. Матеріали справи підтверджують той факт, що роботодавець, скориставшись своїм дискреційним правом надання переваги певному працівнику на роботі, визначив осіб, які зайняли аналогічні посади згідно з новим штатним розписом. Такі дії роботодавця відповідають законодавству, а позивачем в контексті принципу змагальності цивільного судочинства не надано доказів на спростування такого висновку.

Оскільки на підприємстві відповідача відбувалися зміни організації виробництва та праці, внаслідок чого відбулося чисельне скорочення посад та працівників, то вимоги частин першої-третьої статті 49-2 КЗпП України не застосовувалися, зокрема, до ОСОБА_1 , що спростовує посилання позивачки на те, що їй не пропонувалися всі наявні посади відповідно до її освітньо-кваліфікаційного рівня. ОСОБА_1 не було подано заяву про переведення на будь-яку із запропонованих їй посад.

Як вбачається із довідки Первинної профспілкової організації працівників апарату ДП «Укравтогаз» від 07 червня 2023 року № 12, позивач не є членом профспілки з грудня 2021 року, профспілкові внески нею з вказаного часу не сплачувались. Відтак, доводи позивача про незаконність її звільнення в зв`язку з відсутністю згоди на те профспілкового органу не заслуговують на увагу.

За таких обставин позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказів ДП «Укравтогаз» «Про звільнення» не знайшли свого підтвердження. За умови визнання вказаних позовних вимог необґрунтованими, відсутні підстави для розгляду позовних вимог про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Щодо невиплати премії з нагоди Дня працівників нафтової, газової і нафтопереробної промисловості суд зауважив, що в матеріалах справи міститься копія наказу ДП «Укравтогаз» від 30 грудня 2022 року, за змістом якого нарахування та виплату премії з нагоди професійного свята за 2022 рік перенесено на 2023 рік після затвердження фінансового плану на 2023 рік. Суд на підставі доказів, наявних в матеріалах справи встановив, що шляхом прийняття відповідного наказу виконання умови щодо виплати премії працівникам з нагоди професійного свята, яка згідно з пунктом 4.9.2 належить до заохочувальних виплат та не знаходиться в площині імперативно передбачених законодавством виплат, було відтерміновано на 1 рік. Таким чином, наказ про відтермінування такого роду премії було прийнято 30 грудня 2022 року, тобто до звільнення позивача. Зміні порядку виплати вказаної премії передувало прийняття відповідного наказу в межах адміністративних повноважень роботодавця та чинного трудового законодавства, що свідчить про те, що у товариства не виник обов`язок з виплати вказаного виду премії, чим спростовуються доводи відповідної позовної вимоги.

Оскільки за результатами розгляду позовних вимог по суті суд дійшов висновку про відсутність порушень трудових прав позивача її роботодавцем, то відповідно відсутні підстави для компенсації моральної шкоди.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року апеляційну скаргу Сидоренко Д. О. задоволено частково. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 лютого 2024 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення премії з нагоди Дня працівника нафтової, газової та нафтопереробної промисловості скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення таких вимог. Стягнуто з ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» на користь ОСОБА_1 премію з нагоди Дня працівника нафтової, газової та нафтопереробної промисловості у розмірі 33 159,00 грн. В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 лютого 2024 року залишено без змін. Стягнуто з ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 828,00 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що установивши, що позивач була належним чином повідомлена про скорочення своєї посади та наступне звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, а також повідомлена про наявні посади підприємства, а заяви на переведення на будь-яку іншу із запропонованих їй посад не подала, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Щодо посилань скаржника про невиконання обов`язку роботодавцем у її працевлаштуванні на посади: прибиральника службових приміщень відділу господарського забезпечення ДП «Укравтогаз», робітника з комплексного обслуговування та ремонту будинків відділу господарського забезпечення ДП «Укравтогаз», начальника групи документування та контролю виконання доручень ДП «Укравтогаз», провідного інженера з обліку доручень ДП «Укравтогаз», помічника керівника групи документування та контролю виконання доручень ДП «Укравтогаз», провідного інженера з кадрових питань групи управління людськими ресурсами ДП «Укравтогаз», провідного інженера з діловодства групи документування та контролю виконання доручень ДП «Укравтогаз», колегія суддів виходить з такого. Згідно з наказу ДП «Укравтогаз» № 661-к від 06 грудня 2022 року «Про переведення» на посади прибиральника службових приміщень відділу господарського забезпечення ДП «Укравтогаз», робітника з комплексного обслуговування та ремонту будинків відділу господарського забезпечення ДП «Укравтогаз», провідного інженера з обліку доручень ДП «Укравтогаз», помічника керівника групи документування та контролю виконання доручень ДП «Укравтогаз», провідного інженера з кадрових питань групи управління людськими ресурсами ДП «Укравтогаз», провідного інженера з діловодства групи документування та контролю виконання доручень ДП «Укравтогаз» переведено працівників підприємства, отже указані вакансії не були вільними, а отже не могли бути запропоновані позивачу. Посаду начальника групи документування та контролю виконання доручень ДП «Укравтогаз» позивачу було запропоновано згідно з розпорядження № 6-р від 26 січня 2023 року, однак ОСОБА_1 , будучи обізнаною про вказану вакантну посаду, не повідомила роботодавця про бажання бути переведеною на згадану посаду. Окрім цього, з наказу № 667к від 06 грудня 2022 року вбачається, що на посаду начальника групи документування та контролю виконання доручень ДП «Укравтогаз» з 07 грудня 2022 року переведено працівника ДП «Укравтогаз». Водночас, будучи начальником управління по роботі з персоналом, а отже посадовою особою, на яку покладено виконання функціональних обов`язків щодо реалізації політики з питань кадрової роботи, позивач повинна була розуміти алгоритм дій працівника, який підлягає вивільненню. Ураховуючи викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо недотримання відповідачем вимог трудового законодавства в частині запропонування позивачу усіх наявних вакантних посад, які існували за час скорочення.

Аналізуючи положення Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, НАК «Нафтогаз України» і профспілкою працівників нафтової і газової промисловості України на 2012-2014 роки у сфері гарантій оплати праці та регулювання рівня заробітної плати, колективного договору ДП «Укравтогаз» на 2019-2021 роки колегія суддів вважає, що премія з нагоди Дня працівників нафтової, газової і нафтопереробної промисловості є постійною, має систематичний характер та має лише три чітких підстави для її ненарахування та невиплати працівникам. Згідно з копією наказу НАК «Нафтогаз України» № 329 від 30 грудня 2022 року нарахування та виплату вказаної премії за 2022 рік перенесено на 2023 рік після затвердження фінансового плану підприємства на 2023 рік. Згідно з витягом з протоколу від 09 лютого 2023 року № 11 засідання правління АТ «НАК «Нафтогаз України» затверджено фінансовий план ДП «Укравтогаз» на 2023 рік, яким передбачено здійснення преміювання працівників згідно з умовами контрактів. З указаного вбачається, що роботодавцем взято на себе обов`язок з виплати премії з нагоди Дня працівників нафтової, газової і нафтопереробної промисловості (галузеве свято) за 2022 рік. Отже, ОСОБА_1 , яка протягом 2022 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, мала обґрунтовані та законні сподівання на отримання такої премії за 2022 рік, а її невиплата є дискримінаційними діями щодо неї. Судом ураховується, що фінансовий план ДП «Укравтогаз» на 2023 рік затверджено 09 лютого 2023 року, тобто до звільнення позивача, тому доводи відповідача щодо відсутності фінансової можливості здійснити виплату премії колегією суддів не приймається до уваги.

Колегією суддів враховано, що обґрунтування позовних вимог про компенсацію моральної шкоди зводилось до її заподіяння внаслідок незаконного звільнення. Отже, враховуючи те, що позовні вимоги про визнання незаконними наказів про звільнення та поновлення на роботі залишені судом без задоволення, суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про компенсацію моральної шкоди.

Аргументи учасників справи

06 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» Сидоренко Д. О. подала касаційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржені судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, а також стягнути з відповідача судові витрати на сплату судового збору (за подання позовної заяви - 1 073,60 грн, за подання апеляційної скарги - 1 288,32 грн, за подання касаційної скарги - 1 717,76 грн) та на професійну правничу допомогу (у суді першої інстанції - 88 000,00 грн, у суді касаційної інстанції - 20 000,00 грн).

Касаційну скаргу мотивовано тим, що при вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати усі вакантні на день звільнення на підприємстві посади за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, у тому числі і у новоутворених структурних підрозділах підприємства. Разом з тим, відповідні положення трудового законодавства та відповідні висновки Верховного Суду не були враховані судами. У ДП «Укравтогаз» підлягали скороченню абсолютно всі існуючі на той час посади, у тому числі її посада, у зв`язку із затвердженням нової організаційної структури. 02 грудня 2022 року її повідомлено, що відповідно до наказу ДП «Укравтогаз» від 30 листопада 2022 року № 302 «Про затвердження штатного розпису ДП «Укравтогаз» вводиться в дію штатний розпис керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців та робітників ДП «Укравтогаз», зі складу якого скорочено посаду начальник управління по роботі з персоналом, яку вона обіймає. Отже, саме з 02 грудня 2022 року (з моменту повідомлення про скорочення її посади) роботодавець мав пропонувати їй всі вакантні посади, які існували на підприємстві. Наказом від 30 листопада 2022 року № 302 затверджено штатний розпис ДП «Укравтогаз» в кількості 70 штатних одиниць, який вводиться з 07 грудня 2022 року. Тобто, відповідач мав запропонувати їй і ці посади. Проте в повідомленні від 02 грудня 2022 року зазначено, що в ДП «Укравтогаз» відсутні вакантні посади, які б відповідали її професії та спеціальності та жодна з 70 посад, які введені на підприємстві, не були запропоновані. Також в матеріалах справи не міститься жодних доказів, що станом на дату її повідомлення про скорочення її посади, зазначені 70 посад були вже не вакантними.

Відповідно до документів про її освіту та стаж роботи, з урахуванням аналізу посадових інструкцій посад, які вводилися відповідно до нового штатного розпису, вбачається, що відповідач зобов`язаний був запропонувати їй посади, такі як, наприклад: прибиральника службових приміщень відділу господарського забезпечення, робітника з комплексного обслуговування та ремонту будинків відділу господарського забезпечення, начальника групи документування та контролю виконання доручень, провідного інженера з обліку та зберігання документів групи документування та контролю виконання доручень, помічника керівника групи документування та контролю виконання доручень, провідного інженера з кадрових питань Групи управління людськими ресурсами, провідного інженера з діловодства групи документування та контролю виконання доручень. Апеляційний суд вказав, що вказані вакансії не були вільними, а тому не могли бути запропоновані позивачу, проте не звернув увагу, що станом на 02 грудня 2022 року нововведені посади були вакантними. Крім того, на підставі наказів від 31 січня 2023 року, від 14 грудня 2022 року з 01 лютого 2023 року внесено зміни до штатного розпису, а саме введено в штатний розпис нові структурні підрозділи - відділ юридичного забезпечення з 3 посадами: начальник відділу та 2 посади провідного юрисконсульта; Групу охорони праці, екологічної та виробничої безпеки з 2 посадами провідного інженера; Групу управління людськими ресурсами з посадою провідного інженера з кадрових питань, провідного інженера з організації праці, провідного економіста з праці. При цьому, новостворений підрозділ - Група управління людськими ресурсами та підрозділ, в якому вона працювала, є абсолютно однаковими.

Відповідно до затвердженої НАК «Нафтогаз України» організаційної структури та штатної чисельності працівників апарату ДП «Укравтогаз», у структурний підрозділ - Група управління людськими ресурсами ДП «Укравтогаз» відповідач зобов`язаний був ввести 4 посади, зокрема, посаду начальника вказаного підрозділу. Наведене підтверджується й Положенням про Групу управління людськими ресурсами ДП «Укравтогаз», затвердженим 01 лютого 2023 року директором ДП «Укравтогаз», в п. 1.5 якого визначено, що керівник функціонального напряму HR призначається на посаду в установленому порядку за погодженням уповноваженого керівника корпоративної функції. Проте, вказана посада станом на день її звільнення не введена в штатний розпис відповідача та не запропонована їй.

Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин. При обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід виходити з середньоденної заробітної плати, розмір якої становить 2 463,97 грн.

Після розірвання з нею трудового договору, вона пережила сильний психоемоційний стрес, сильно занепала духом, у неї з`явилося відчуття меншовартості та пригніченості, вона втратила авторитет та повагу серед колег, змушена постійно виправдовуватися, відчуваючи почуття власного приниження. Внаслідок незаконних дій ДП «Укравтогаз» щоло розірвання з нею трудового договору їй заподіяно моральної шкоди, яка полягає у душевних та навіть фізичних стражданнях, оскільки вона відчуває постійну тривогу, страх, розчарування, несправедливість, яких вона зазнала та продовжує зазнавати у зв`язку з порушенням конституційного права на працю.

В позовній заяві було заявлено про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу. За результатами надання їй правової допомоги під час розгляду справи у суді першої інстанції, було надано послуг на загальну суму 88 000,00 грн, на підтвердження чого надається договір про надання правової допомоги від 01 березня 2023 року, додаткова угода № 1 від 22 січня 2024 року та акт надання послуг від 29 лютого 2024 року. Крім того, під час касаційного провадження адвокатом надано правову допомогу на суму 20 000,00 грн, що підтверджується додатковою угодою № 3 від 10 листопада 2024 року та актом надання послуг від 06 грудня 2024 року.

27 січня 2025 року ДП «Укравтогаз» надіслало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якій просило у задоволенні касаційної скарги відмовити.

Відзив мотивовано тим, що при виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури. При звільненні позивача було повністю дотримано всі процедурні вимоги законодавства, що підтверджується доказами. В силу частини другої статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» отримання згоди профспілкового органу при звільненні позивача не вимагалося. Позивачу пропонувалися інші роботи на підприємстві, які відповідають її професії (кваліфікації), що підтверджується наявними у справі доказами. Наказом ДП «УКРАВТОГАЗ» від 20 лютого 2023 року № 328к з дотриманням двомісячного строку після попередження про майбутнє вивільнення позивача було звільнено з роботи у зв`язку з скороченням штату. З огляду на це, ДП «Укравтогаз» належно виконало всі законодавчі вимоги при звільненні позивача за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

У касаційній скарзі позивач наводить перелік посад, які їй не були запропоновані, проте такі посади не були вакантними, оскільки на підставі відповідних наказів від 06 грудня 2022 року на вказані посади переведено інших працівників, а, зокрема, посада начальника групи документування та контролю виконання доручень (0,5 ставки) була запропонована повідомленням про ймовірне майбутнє вивільнення, у тому числі й позивачу, у розпорядженні № 6-р від 26 січня 2023 року. Водночас роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, не будь-які вакансії, а лише ті, що відповідають кваліфікації працівника. При цьому рівень кваліфікації працівника включає не тільки його освітній рівень і стаж роботи, але також здатність виконувати конкретні доручення.

Не відповідають дійсним обставинам справи посилання позивача на те, що штатний розпис ДП «Укравтогаз» не відповідає затвердженій засновником підприємства штатній чисельності працівників апарату, оскільки відповідно до положень статуту НАК «Нафтогаз України» як засновник ДП «Укравтогаз» затверджує лише граничну штатну чисельність працівників, а керівник ДП «Укравтогаз» самостійно в межах затвердженої власником граничної штатної чисельності затверджує штатний розпис підприємства.

Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 лютого 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року. Відкрито касаційне провадження у справі.

В зазначеній ухвалі вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підставу, передбачену пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 22 вересня 2020 року у справі № 161/7196/19, від 21 червня 2023 року у справі № 564/1124/22, від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17, від 27 липня 2021 року у справі № 756/7222/18, від 14 лютого 2024 року у справі № 755/12428/22, від 17 жовтня 2019 року у справі № 341/437/18, від 16 жовтня 2019 року у справі № 242/4180/18-ц).

Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Рішення судів оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконними наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсацію моральної шкоди. В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються.

Фактичні обставини

Суди встановили, що з червня 2010 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» та на підставі наказу відповідача № 275к від 22 лютого 2019 року переведена на посаду начальника управління по роботі з персоналом.

Рішенням правління НАК «Нафтогаз України» 19 жовтня 2022 року (протокол № 324) погоджено остаточне зупинення здійснення основного напряму діяльності ДП «Укравтогаз» (експлуатацію АГНКС) шляхом припинення виробництва стисненого природного газу на АГНКС, які обліковуються на балансі підприємства.

Наказом ДП «Укравтогаз» від 03 листопада 2022 року № 224 «Про затвердження організаційної структури та штатної чисельності працівників апарату ДП «Укравтогаз» затверджено граничну штатну чисельність працівників апарату ДП «Укравтогаз» у кількості 88 штатних одиниць та скасовано чинність попереднього наказу, зокрема, виключено «Управління по роботі з персоналом».

Наказом ДП «Укравтогаз» від 30 листопада 2022 року № 301 «Про забезпечення виконання наказу НАК «Нафтогаз України» від 03 листопада 2022 № 224» введено в дію з 07 грудня 2022 року організаційну структуру ДП ««Укравтогаз». Пунктом 3 наказано повідомити до 06 грудня 2022 року працівників ДП «Укравтогаз», які займають посади, зазначені у додатку 2 до цього наказу, про скорочення їх посад та можливе наступне вивільнення згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України. До зазначеного переліку працівників, що містяться у додатку 2 до наказу, за пунктом 36 також включено посаду начальника управління по роботі з персоналом.

Згідно з наказом від 30 листопада 2022 року № 302 «Про затвердження штатного розпису ДП «Укравтогаз» затверджено штатний розпис у кількості 70 штатних одиниць.

Наказом від 14 грудня 2022 року № 310 «Про внесення змін до наказу від 30 листопада 2022 року № 302» розширено штат до 73 одиниць. Внесено з 14 грудня 2022 року зміни до штатного розпису, а саме введено в штатний розпис 3.5 штатні одиниці: начальник групи та провідний інженер групи інформаційних технологій та комп`ютерного забезпечення, фахівець з закупівель та фахівець ризиків та комплаєнсу (0.5 штатні одиниці).

Згідно з повідомлення ДП «Укравтогаз» про заплановане вивільнення від 02 грудня 2022 року № 000557 ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно до наказу ДП «Укравтогаз» від 30 листопада 2022 року № 302 вводиться в дію штатний розпис керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців та робітників, зі складу якого скорочено посаду начальника управління по роботі з персоналом, яку обіймає позивач. Також повідомлено про відсутність вакантних посад, які б відповідали професії та спеціальності ОСОБА_1 , що наступне вивільнення відбудеться 07 лютого 2023 року. З указаним повідомленням ОСОБА_1 ознайомилась 02 грудня 2022 року.

Розпорядженнями від 26 січня 2023 року № 6-р керівників структурних підрозділів та керівників АГНКС, або осіб, які виконують обов`язку керівника АГНКС, зобов`язано: забезпечити ознайомлення з повідомленням про наявні посади, що є додатком 1 до цього розпорядження, підпорядкованих працівників, включених до списку працівників, щодо яких можливе вивільнення, що є додатком 2 до цього розпорядження; надіслати в термін до 27 січня 2022 року засобами електронних комунікацій до відділу кадрового адміністрування управління по роботі з персоналом докази ознайомлення з повідомленням про наявні вакантні посади підпорядкованих працівників; надіслати в термін, до настання дати вивільнення працівників, засобами електронних комунікацій, до відділу кадрового адміністрування управління по роботі з персоналом погодження (заяву) або відмову від запропонованих вакантних посад.

У вказаному розпорядженні зазначено, що управлінню по роботі з персоналом ДП «Укравтогаз» ( ОСОБА_1 ) необхідно забезпечити надання необхідної інформації в частині кваліфікаційних вимог, закріплення робочого місця працівникам, які виявлять бажання на переведення на запропоновані вакантні посади, контроль за виконанням даного розпорядження покладено на начальника управління по роботі з персоналом ОСОБА_1 .

Відповідно до Додатку 1 до розпорядження від 26 січня 2023 року № 6р ДП «Укравтогаз» запропоновано працівникам, що підлягають можливому вивільненню, надати свою відповідь, а саме заяву на переведення на одну із запропонованих посад (начальник відділу безпеки та охорони заходів, медична сестра, відділ документування та контролю доручень) або відмову від запропонованих посад, враховуючи кваліфікацію працівників та їх спеціальність.

Факт ознайомлення позивача із розпорядженням № 6-р від 26 січня 2023 року підтверджується її електронним цифровим підписом в системі електронного документообігу підприємства.

Наказом від 31 січня 2023 року № 21 «Про внесення змін до наказу ДП «Укравтогаз» від 14 грудня 2022 року № 310» з 01 лютого 2023 року розширено штат до 80 одиниць, до штатного розпису введено нові структурні підрозділи відділ юридичного забезпечення з 3 посадами: начальник відділу та 2 посади провідного юрисконсульта; Групу охорони праці, екологічної та виробничої безпеки з 2 посадами провідного інженера; Групу управління людськими ресурсами з посадою провідного інженера з кадрових питань, провідного інженера з організації праці, провідного економіста з праці.

Наказом ДП «Укравтогаз» від 02 лютого 2023 року № 280к позивача звільнено з роботи 07 лютого 2023 року, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та скороченням чисельності і штату працівників (пункт 1 статті 40 КЗпП України).

Відповідно до відкритого листка непрацездатності ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці у період з 07 лютого 2023 року по 17 лютого 2023 року.

Розпорядженням від 06 лютого 2023 року № 12-р керівників структурних підрозділів або осіб, які виконують обов`язки керівника структурного підрозділу зобов`язано забезпечити ознайомлення з повідомленням про наявні посади, що є додатком 1 до цього розпорядження (начальник відділу юридичного забезпечення, сестра медична групи автотранспортного забезпечення), підпорядкованих працівників, включених до списку працівників, щодо яких можливе вивільнення, що є додатком 2 до цього розпорядження; надіслати в термін до 08 лютого 2023 року засобами електронних комунікацій до кадрової служби ДП «Укравтогаз» факт підтвердження ознайомлення з повідомленням про наявні вакантні посади підпорядкованих працівників.

ОСОБА_1 ознайомлено з переліком вакантних посад, що підтверджується її електронним цифровим підписом в системі електронного документообігу підприємства. Також, додатково роботодавцем направлено повідомлення про наявні посади, згідно з розпорядженням від 06 лютого 2023 року № 12-р на поштову адресу позивача, яке нею отримано 08 лютого 2023 року.

Наказом ДП «Укравтогаз» від 07 лютого 2023 року № 298к перенесено дату звільнення ОСОБА_1 , зазначену у наказі ДП «Укравтогаз» від 02 лютого 2023 року № 280к, з 07 лютого 2023 року на перший робочий день, який є наступним за днем закінчення її тимчасової непрацездатності, зазначеному у документів про тимчасову непрацездатність.

Наказом ДП «Укравтогаз» від 20 лютого 2023 року № 328к ОСОБА_1 звільнено 20 лютого 2023 року у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та скороченням чисельності і штату працівників (пункт 1 статті 40 КЗпП України). Копію наказу про звільнення та письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні ОСОБА_1 отримала 20 лютого 2023 року.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників (частини перша - третя стаття 49-2 КЗпП України).

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення (див. постанову Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року в справі № 6-40цс15).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Процедура звільнення працівника у разі скорочення має відбуватися на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП, відповідно до якого скорочення чисельності або штату працівників - одна з підстав для розірвання трудового договору. Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією. При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 725/3265/18).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2023 року у справі № 564/1124/20, на яку посилається заявник, зазначено, що вирішуючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17, на яку є посилання в касаційній скарзі, зроблено висновок, що «за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цих висновків».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2020 року у справі № 161/7196/19, на яку посилається позивач у касаційній скарзі, зазначено, що «власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 липня 2021 року у справі № 756/7222/18, яку заявник зазначає як підставу касаційного оскарження, вказано, що працівникам, які підлягають звільненню у зв`язку із скороченням чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, роботодавець зобов`язаний запропонувати усі вакантні на день звільнення на підприємстві посади за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, у тому числі і у новоутворених структурних підрозділах підприємства.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).

Отже, вимогами процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частини перша, друга та третя статті 367 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням, зокрема мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

У справі, що переглядається:

при зверненні із позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що при її звільненні на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України ДП «Укравтогаз» не виконало обов`язок щодо подальшого її працевлаштування на вакантні посади підприємства, незважаючи на те, що на підприємстві новим штатним розписом вводилися нові посади. Вказувала, що їй мали бути запропоновані всі наявні вакантні посади на підприємстві, які відповідали її освіті та кваліфікації;

при відмові у задоволенні позову суди послалися на те, що ДП «Укравтогаз» не порушило трудових прав позивача під час її звільнення, оскільки про майбутнє звільнення її було повідомлено за два місяці до дати фактичного звільнення. На момент такого повідомлення - 02 грудня 2022 року вакантні посади були відсутні. Відповідно до Додатку 1 до розпорядження від 26 січня 2023 року № 6р, ДП «Укравтогаз» запропоновано працівникам, що підлягають можливому вивільненню, надати свою відповідь, а саме заяву на переведення на одну із запропонованих посад (начальник відділу безпеки та охорони заходів, медична сестра, відділ документування та контролю доручень), або відмову від запропонованих посад, враховуючи кваліфікацію працівників та їх спеціальність. Відповідно до додатку 1 до розпорядження від 06 лютого 2023 року № 12-р, ДП «Укравтогаз» запропоновано працівникам, що підлягають можливому вивільненню, надати свою відповідь, а саме заяву на переведення на одну із запропонованих посад (начальник відділу юридичного забезпечення, сестра медична групи автотранспортного забезпечення). ОСОБА_1 ознайомлено з переліком вакантних посад, проте заяви на переведення на будь-яку іншу із запропонованих їй посад не подала. Апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що їй не було запропоновано наступні посади: прибиральника службових приміщень відділу господарського забезпечення, робітника з комплексного обслуговування та ремонту будинків відділу господарського забезпечення, начальника групи документування та контролю виконання доручень, провідного інженера з обліку доручень, помічника керівника групи документування та контролю виконання доручень, провідного інженера з кадрових питань групи управління людськими ресурсами, провідного інженера з діловодства групи документування та контролю виконання доручень, так як згідно з наказом ДП «Укравтогаз» № 661-к від 06 грудня 2022 року «Про переведення» на ці посади переведено інших працівників підприємства, тобто ці посади не були вільними;

разом з тим, апеляційний суд не врахував, що власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Водночас за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав обов`язок щодо працевлаштування працівника, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення;

проте апеляційний суд не з`ясував, чи існували на підприємстві відповідача вакантні посади (інша робота) у період з 02 грудня 2022 року по 20 лютого 2023 року (включно на день звільнення) та чи запропоновано ОСОБА_1 всі вакантні посади, які були наявні на підприємстві в цей період та на день її звільнення - 20 лютого 2022 року. Тому передчасними є висновок, що відповідачем дотримано порядок вивільнення позивача, передбачений статтею 49-2 КЗпП України. Апеляційний суд вказаних недоліків при вирішенні справи судом першої інстанції не усунув, на доводи апеляційної скарги в цій частині уваги не звернув.

Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

За таких обставин апеляційний суд зробили передчасний висновок про залишення рішення суду першої інстанції в оскарженій частині без змін, тому постанову апеляційного суду в цій частині слід скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Оскільки встановлено підстави для скасування постанови апеляційного суду, то суд касаційної інстанції інші підстави відкриття касаційного провадження та доводи касаційної скарги не аналізує.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду в оскарженій частині ухвалена без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацію моральної шкоди належить скасувати і направити справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Порядок розподілу судових витратвирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат (див. висновок у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18)).

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про визнання наказів незаконними, поновлення на посаді, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та компенсацію моральної шкоди скасувати, а справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції постанова Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року в скасованій частині втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко