Справа № 758/2567/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Захарчук С. С.,

за участю секретаря судового засідання - Омельченко К. С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначало, що 22.07.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 100130, відповідно до умов якого банк надав позичальнику в кредит грошові кошти у розмірі 6 667 грн.

Свої зобов`язання за договором ОСОБА_1 належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за кредитним договором, а саме: 6 667 грн. - заборгованість по кредиту, 4 344 грн. 44 коп. - заборгованість за несплаченими відсотками, 300 грн. - комісія за кредитним договором, загальний розмір - 11 311 грн. 44 коп.

28.06.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» було укладено договір факторингу № 28062023-1, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 100130 від 22.07.2022, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» 11 311 грн. 44 коп. заборгованості за кредитним договором, а також судовий збір.

Крім того, просив стягнути витрати на професійну правову допомогу у розмірі 7 000 грн.

Відповідно до ухвали судді Подільського районного суду м. Києва від 31.03.2025 було відкрито провадження у цивільній справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Від відповідача відзив не надходив.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка надсилається разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Суд направляв на зареєстровану адресу відповідача лист з копіями ухвали про відкриття провадження, позовної заяви та доданих до неї документів.

Відповідач кореспонденцію суду не отримав, надіслана судом кореспонденція повернулася до суду.

Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасника справи про її розгляд.

Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до статті 55 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (надалі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.

Однак, з гарантій статті 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження.

Суд звертає увагу на те, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу.

Вказане передбачено пунктами 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.

Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи.

Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за місцем реєстрації), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії статті 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що 22.07.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 100130 (далі - договір).

Відповідно до п. 2.1 договору типом кредиту є кредитна лінія. Ліміт кредитної лінії (загальний розмір кредиту) не може перевищувати 62223.00 грн. (шістдесят дві тисячі двісті двадцять три грн. 00 кол.),

Відповідно до п. 2.2. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника, не пов?язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов?язків найманого працівника та інші не заборонені законодавством цілі, окремими траншами (частинами).

Відповідно до п. 2.2.1 Перший транш в сумі 6667.00 грн. (шість тисяч шістсот шістдесят сім грн. 00 коп.) надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в дастувному порядку: у розмірі 5000.25 грн. на № рахунку/картки Позичальника № НОМЕР_1 , у національній валютіПозичальника); у розмірі 1666.75 грн. шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини.

Відповідно до п. 2.2.2. Другий транш, в сумі, що не може перевищувати 55556.00 грн. (П?ятидесяти п?яти тисяч п?ятсот п?ятидесяти шести грн. 00 коп), надається не пізніше наступного дня після погодження Кредитодавцем заяви/звернення Позичальника про отримання другого траншу. Погодження Кредитодавцем заяви Позичальника в розумінні ст. 212 ЦК України вважається настанням відкладальної обставини. Надання другого траншу засвідчує погодження Кредитодавцем заяви Позичальника про отримання другого траншу. Позичальник може подати та/або підтвердити заяву про отримання другого траншу в будь-який момент загального строку кредитування, згідно п.2.6 цієї індивідуальної частини будь-яким зручним для нього способом, в письмовій, електронній формі або за допомогою телефонного зв?язку. Другий транш може надаватися шляхом переказу коштів на рахунок Позичальника та/або шляхом погашення заборгованості Позичальника перед, згідно т.1.2,1 публічної частини Договору.

Позичальник уповноважує Кредитодавця після погодження його заяви на отримання другого траншу, скласти та за вибором Позичальника надати Графік платежів Йому особисто в паперовій формі або направити його Позичальнику, в тому числі в електронну вигляді, з використанням контактних даних на які було відправлено публічну частину Договору. Зазначений графік платежів може візуально та за формою відрізнятись від наведеного в графіку платежів за першим траншем, проте має відображати погоджені умови кредитування за другим траншем, у тому числі кількість платежів, їх розмір та періодичність внесення. Надання другого траншу не вимагає будь-якого іншого оформлення.

Відповідно до п. 2.3 Проценти за користування першим траншем кредиту нараховуються за ставкою 430,00% річних. Проценти за користування друтим траншем кредиту нараховуються за ставкою, що не може перевищувати 550.00% річних. Тип процентної ставки - фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту (траншу) Позичальником протягом строку кредитування, зазначений в п. 2.б. цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний.

Відповідно до п. 2.4. Знижений тариф комісії за управління та обслуговування першого траншу складає 1,00 гривень. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування першого траншу складає 100,00 гривень. Знижений тариф комісії за управління та обслуговування другого траншу не може перевищувати 1.00 грн.

Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування другого траншу не може перевищувати 200.00 грн. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено.

Відповідно до п. 2.5. Комісія за надання першого траншу складає 1 666,75 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору за ставкою 25,00% від загальної суми першого траншу за рахунок власних коштів Позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2,2.1. цієї індивідуальної частини. Комісія за надання другого траншу не може перевищувати 7500.00 грн. (сім тисяч п?ятсот грн.) що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день отримання другого траншу за ставкою, що не може перевищувати 25.00% від загальної суми другого траншу за рахунок власних коштів Позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено умовами заяви/звернення Позичальника, згідно п.2.2.2. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено.

Відповідно до п. 2.6. Загальний строк кредитування за цим Договором складає 816 днів з 22.07.2022 р. (дата надання кредиту) по 14.10.2024 р. і складається з строків на які надаються перший та другий транш.

Відповідно до п. 2.6.1. Строк на який надається перший транш складає 84 днів (строк кредитування за першим траншем). Строк на який надається окрема частина кредиту за першим траншем встановлюється Графіком платежів. Періодичність виплат кредиту, процентів та комісії за першим траншем: 1 раз на два тижні. Конкретні дати вказані в графіку платежів.

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти, в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18).

Судом установлено, що договір підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 22.07.2022 правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Отже, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

А тому доданий до позову договір є належним та допустимим доказом на підтвердження правовідносин між сторонами у справі.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20) від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20 (провадження № 61-154св21). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у нього утворилась заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № 100130 від 22.07.2022 а саме: 6 667 грн. - заборгованість по кредиту, 4 344 грн. 44 коп. - заборгованість за несплаченими відсотками, 300 грн. - комісія за кредитним договором, загальний розмір - 11 311 грн. 44 коп.

Ураховуючи те, що факт отримання кредитних коштів ОСОБА_1 не спростований, вказаний кредитний договір є чинним, в установленому законом порядку недійсним не визнавався, а тому позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором № 100130 від 22.07.2022 у розмірі 1 6 667 грн. підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у загальному розмірі 4 344 грн. 44 коп.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказаний висновок підтверджено Верховним Судом у постанові від 18.01.2023 у справі № 686/13446/15 (провадження № 61-18379св21).

За змістом п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Відповідно до п. 5 Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених постановою Правління НБУ від 08.06.2017 №49 (далі - Правила) банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Ураховуючи те, що умови щодо сплати відсотків були погоджені сторонами у договорі, відсотки нараховані у межах строку виконання зобов`язання за договором, поданий позивачем розрахунок заборгованості є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям, даних на його спростування матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам у розмірі 4 344 грн. 44 коп.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача комісію за договором у розмірі 300 грн.

Ураховуючи те, що умови щодо сплати комісії були погоджені сторонами у договорі, розмір комісії нарахований у межах строку виконання зобов`язання за договором, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача комісії у розмірі 300 грн.

Судом установлено, що 28.06.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» було укладено договір факторингу № 28062023-1, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 100130 від 22.07.2022, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» набуло прав вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 100130 від 22.07.2022.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 7 000 грн.

Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Ураховуючи те, що позивачем надано суду обгрунтований розрахунок суми витрат, понесених на правову допомогу, суд дійшов висновку про відстутність правових підстав для стягнення з відповідача 7 000 грн. витрат на професійну правову допомогу.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 526, 549, 610, 612, 633, 634, 1054 ЦК України, ст. ст. 76-81, 89, 128, 141, 258, 259, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (79013, м. Львів, вул. С. Бандери, 87, оф. 54, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 42655697) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» 11 311 (одинадцять тисяч триста одинадцять) грн. 44 коп. заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення - 28.01.2026.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. С. Захарчук