ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року

м. Київ

справа № 186/1156/24

провадження № 61-11733св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд):головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. (суддя-доповідач)

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»

на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 09 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Гапонова А. В., Новікової Г. В., Никифоряка Л. П.

у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» або позивач)

до

відповідачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі - відповідачі)

простягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання,

ухвалив постанову про таке:

І. Короткий зміст позовної заяви, судових рішень і вимог заяви

1. У липні 2024 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

2. Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 17 липня 2020 року по 23 лютого 2022 року в сумі 1 516,44 доларів США. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з відповідачів на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 009,24 грн в рівних частках, тобто по 504,62 грн з кожного.

3. Додатковим рішенням Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2025 року стягнуто з відповідачів на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 500,00 грн в рівних частках, тобто по 4 250,00 грн з кожного.

4. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідачі подали апеляційну скаргу.

5. 19 червня 2025 року позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідачів, у якому зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу), які він поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, становить 5 000,00 грн. Вказав, що докази щодо розміру понесених витрат будуть подані ним у строки, передбачені частиною восьмою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК).

6. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2025 року апеляційну скаргувідповідачів залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

7. 24 липня 2025 року позивач подав заяву, у якій просив поновити йому строк на подання доказів понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, ухвалити додаткове рішення та стягнути у рівних частках з відповідачів на його користь понесені витрати на професійну правничу допомогу з урахуванням частини першої статті 141 ЦПК у розмірі 5 000,00 грн. До заяви позивач додав копії договору про надання правової допомоги від 02 січня 2024 року № 02/01-24, додатку № 1 до цього договору від 02 січня 2024 року, акта про надання правничої допомоги від 24 липня 2025 року № 2407-25 до цього договору.

IІ.Короткий зміст оскарженої ухвали суду апеляційної інстанції

8. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 вересня 2025 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відмовлено в ухваленні додаткового рішення у справі.

9. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не надано документів (квитанції, прибуткового касового ордеру тощо), що свідчать про оплату гонорару.

ІІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

10. У касаційній скарзі позивач просить оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

11. Касаційна скарга мотивована таким:

- суд апеляційної інстанції в оскарженій ухвалі застосував норми права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20, від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, від 04 червня 2021 року у справі № 160/13273/19, від 28 вересня 2021 року у справі № 160/12268/19, від 10 листопада 2021 року у справі № 329/766/18, від 25 січня 2023 року у справі № 753/818/21, від 23 березня 2023 року у справі № 320/6512/19, від 17 січня 2024 року у справі № 752/18246/21, від 23 січня 2024 року у справі № 870/94/20, від 24 січня 2024 року у справі № 357/13634/21, від 30 січня 2024 року у справі № 910/10936/23, від 31 січня 2024 року у справі № 359/240/21, від 29 травня 2024 року у справі № 760/23770/19;

- витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено;

- висновки щодо надання необхідних документів для вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу викладені також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 357/8277/19.

ІV. Рух справи в суді касаційної інстанції

12. У вересні 2025 року позивач звернувся із касаційною скаргою на ухвалу суду апеляційної інстанції.

13. Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження.

14. 24 листопада 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

15. Ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

16. Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

V. Позиція Верховного Суду

17. Переглянувши оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції в межах розгляду справи судом касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК), Верховний Суд зазначає таке.

18. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

19. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК).

20. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК).

21. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 137 ЦПК для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

22. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК).

23. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).

24. Частиною першою статті 246 ЦПК визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

25. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК).

26. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною або третьою особою, чи тільки має бути сплачено (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18).

27. Коли йдеться про розподіл витрат, понесених на професійну правничу допомогу, то ініціювати це питання має сторона, яка понесла ті витрати, й для цього треба щонайменше заявити/повідомити суду апеляційної інстанції про необхідність їх розподілу за наслідками розгляду справи. Власне з об`єктивованою формою вираження наміру сторони щодо розподілу витрат ще до завершення розгляду справи (чи то в порядку письмового провадження, чи в судовому засіданні) - пов`язується можливість як потім подати протягом п`яти днів докази на підтвердження цих витрат, так і ухвалення на цій підставі додаткового судового рішення (див. постанову Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 600/752/22-а).

28. Під час розгляду цієї справи в суді апеляційної інстанції позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, щопопередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і очікує понести, становить 5 000,00 грн, що є витратами на професійну правничу допомогу, та вказав, що відповідні докази будуть подані у строки, передбачені частиною восьмою статті 141 ЦПК (див. пункт 5).

29. 22 липня 2025 року за результатами розгляду справи судом апеляційної інстанції ухвалено постанову, якою апеляційну скаргу відповідачів залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін (див. пункт 6).

30. 24 липня 2025 року позивач надіслав заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. До заяви позивач додав копії договору про надання правової допомоги від 02 січня 2024 року № 02/01-24, додатку № 1 до цього договору від 02 січня 2024 року, акта про надання правничої допомоги від 24 липня 2025 року № 2407-25 до цього договору (див. пункт 7).

31. Відмовляючи у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ним не надано документів (квитанції, прибуткового касового ордеру тощо), що свідчать про оплату гонорару.

32. Проте колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції помилково послався у якості аргументу для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення на відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

33. Апеляційний суд, постановляючи ухвалу, не врахував, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною або третьою особою, чи тільки має бути сплачено (див. пункт 26).

34. Разом з тим, колегія суддів враховує, що акт про надання правничої допомоги № 2407-25 до договору про надання правової допомоги від 02 січня 2024 року № 02/01-24, в якому був зафіксований обсяг наданих послуг і кінцева їх вартість, був складений 24 липня 2025 року, тобто після ухвалення судом апеляційної інстанції постанови, тому не міг бути поданий позивачем до закінчення судових дебатів у справі.

35. Якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, то вона може подати ці докази разом з відповідною заявою протягом п`яти днів після прийняття рішення по суті позовних вимог (див. постанову Верховного Суду від 05 серпня 2025 року у справі № 359/9012/23).

36. Таким чином, оскільки позивач до закінчення судових дебатів у справі зробив відповідну заяву щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат та подав докази, які підтверджують такі витрати, протягом п`яти днів після ухвалення апеляційним судом постанови, як це визначено частиною восьмою статті 141 ЦПК, суд апеляційної інстанції неправильно відмовив йому у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

37. Тому касаційний суд скасовує ухвалу суду апеляційної інстанції та задовольняє заяву позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

38. Ураховуючи додані до заяви позивача докази, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат в суді апеляційної інстанції, Верховний Суд вважає можливим стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

VІ. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

39. Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

40. З огляду на викладене колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Із цих підстав,

керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 412, 415, 416, 419 ЦПК, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» задовольнити.

2. Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 09 вересня 2025 рокускасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

3. Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції, у розмірі 5 000,00 грн, тобто по 2 500,00 з кожного.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. І. Крат Д. А. Гудима І. О. Дундар Є. В. Краснощоков П. І. Пархоменко