Справа № 185/79/24
Провадження № 2/185/1351/26
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 січня 2026 року Павлоградський міськрайонний суд в Дніпропетровській області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Преображенської К.О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Циба Д.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Рубіжанська центральна міська лікарня» Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання незаконним та скасування наказу керівника

В С Т А Н О В И В

Позивач 03.01.2024 року звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Рубіжанська центральна міська лікарня» Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання незаконним та скасування наказу керівника.

Позивач просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Комунального некомерційного підприємства «Рубіжанська центральна міська лікарня» Рубіжанської міської ради Луганської області про припинення трудового договору з ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що з 01 серпня 2019 року він працював у КНП « Рубіжанська центральна міська лікарня» Рубіжанської міської Ради Луганської області», на посаді лікаря-анестезіолога у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії. У зв`язку з воєнною агресією рф та введенням воєнного стану в Україні і прямою загрозою бойових дій у місті Рубіжне, підприємство було переведено в режим дистанційної роботи, частина робітників переведена в режим простою. Безпосередньо позивача було переведено в режим простою, а так він вимушено виїхав до міста Вінниця.

01.12.2023 року наказом в.о. директора лікарні з ним було призупинено дію трудового договору з 01.12.2023 року на строк не більше ніж період воєнного стану.

Позивач вважає даний наказ незаконним і просить суд задовольнити його позовні вимоги.

Відповідач звернувся до суду з відзивом на позов у якому просить суд відмовити ОСОБА_1 у позовних вимогах до Комунального некомерційного підприємства «Рубіжанська центральна міська лікарня» Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання незаконним та скасування наказу керівника у повному обсязі.

Обґрунтовуючи свої заперечення зазначив, що наказ керівника лікарні є законним та обґрунтованим, таким що відповідає вимогам діючого законодавства.

05.02.2024 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження по справі.

23.02.2024 року ухвалою суду здійснено перехід зі спрощеного провадження без виклику повідомлення сторін на спрощене позовне провадження з повідомленням викликом сторін.

01.07.2024 року ухвалою суду задоволено самовідвід судді Юдіної С.Г.

02.07.2024 року ухвалою суду справа прийнята до провадження суддею Головіним В.О., призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні з викликом повідомленням сторін.

Позивач та його представник, кожен окремо, в судовому засіданні позов визнали і просили його задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні встановлено.

Позивач з 01 серпня 2019 року він працював у КНП «Рубіжанська центральна міська лікарня» Рубіжанської міської Ради Луганської області», на посаді лікаря-анестезіолога у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії.

01.12.2023 року наказом в.о. директора лікарні з ним було призупинено дію трудового договору 0 01.12.2023 року на строк не більше ніж період воєнного стану.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Разом з тим, відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Як вбачається ст. 43 Конституції України до цього переліку не входить.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згідно з пунктом 3 Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Указами Президента України від 14 березня 2022 року за №133/2022, від 18 квітня 2022 року за №259/2022, від 17 травня 2022 року за №341/2022, від 12 серпня 2022 року за №573 та від 07 листопада 2022 року за №757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні, в тому числі, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб та в подальшому продовжувалося неодноразово до цього часу. Згідно із вказаними вище Указами Президента України, воєнний стан введено на всій території України.

Статтею 1 Закону України від 15 березня 2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно із пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

З огляду на вищевикладене положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем. Частиною 1 статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що призупинення дії трудового договору це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що про призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Згідно із частиною 3 статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Таким чином, Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам.

Разом з тим, як вбачається з аналізу положень частини 1 статті 13 Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», таке право роботодавця настає за певних умов. Такими умовами призупинення трудового договору з працівником є абсолютна неможливість через збройну агресію: роботодавцем надати роботу, а працівником виконувати її. До того ж побудова цієї норми закону вказує на те, що законодавець передбачив одночасне настання як неможливості роботодавцем надати роботу, так і неможливість виконувати цю роботу працівником. Отже, спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. При цьому, роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, а працівник не може виконати роботу. Лише наявність правової норми яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права. Щодо абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, то роботодавець має перебувати в таких обставинах коли він не може надати роботу працівнику, в свою чергу, працівник не може виконати роботу. Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору може свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Як вбачається з викладеного вище в Україні введено воєнний стан на всій території України з 22 лютого 2022 року, місто Рубіжне було окуповано 13 травня 2022 року, що підтверджується даними Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 року (зі змінами) код UA00062828.

Позивач по справі самовільно без будь-якого наказу та повідомлення роботодавця залишив місце роботи і місце проживання ще у березні 2022 року і виїхав до Вінницької області. Даний факт підтверджується довідкою ВПО № 529- яка видана на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 28 березня 2022 року. У довідці зазначено зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Під час бойових дій військами рф було зруйновано нерухоме майно КНП «РЦМЛ» РМР Луганської області, а саме 15 будівель в яких були розміщені відділення лікарні, рухоме майно (чотири автомобілі), майно, матеріальні цінності (медичне обладнання, оргтехніка, запаси медикаментів, будь-які документи тощо).

При цьому протягом окупації м. Рубіжного військовослужбовцями рф зазначена лікарня була пограбована. З лікарні викрадено комп`ютерну техніку, документи з бухгалтерського обліку (первинна документація, документи по розрахунку заробітної плати, кадрові документи, документи обліку з контрагентами, договори, акти звіряння, акти приймання-передачі, та всі інші документи які стосуються господарської діяльності КНП «РЦМЛ» РМР, Луганської області) медичне обладнання, автомобілі які були зареєстровані за лікарнею. Зазначені обставини підтверджуються заявою адміністрації КНП «РЦМЛ» РМР Луганської області до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення №105 від 18 листопада 2022 року за ч.1 статті 438 КК України, витягом з ЄРДР від 21.11.2022 року за №0001367, заявою про вчинення кримінального правопорушення від 05.04.2023 року, витягом з ЄРДР від 05.04.2023 року за №0001094, копії яких додаються до відзиву на позовну заяву.

Відповідно до копії Витягу відомостей з Ліцензійного реєстру МОЗ з медичної практики від 21.02.2024 року №17-05/17/685/ЗПІ-24//698 Комунальному некомерційному підприємству «Рубіжанська центральна міська лікарня» Рубіжанської міської ради Луганської області визначено місце провадження діяльності Дніпропетровська область, м. Дніпро, проспект Олександра Поля, 22, Харківська область, м. Харків, вул. Георгія Тарасенка, 92а, Дніпропетровська область, м. Дніпро, проспект Олександра Поля, 98Д. Таким чином у КНП «Рубіжанська центральна міська лікарня» Рубіжанської міської ради Луганської області після 13 травня 2022 року до 21.02.2024 року не було можливості забезпечувати працівників підприємства роботою оскільки всі необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій і їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин стали неможливими.

Відповідачем по справі було здійснено кроки щодо відновлення роботи підприємства у м. Харкові, а також здійснювалися кроки щодо збереження колективу підприємства, тому у приміщенні поліклінічного відділення «Центру відновного лікування та реабілітації» КНП «РЦМЛ» РМР у м. Харків, відповідач здійснив спробу відкрити палату інтенсивної терапії, де потрібен був лікар-анестезіолог, а тому позивачу по справі був направлений лист про можливість забезпечення його роботою.

Але забезпечити роботою позивача не представилося можливим з підстави відмови позивача від роботи у Центрі відновного лікування та реабілітації у місті Харкові на посаді лікаря-анестезіолога повну ставку з окладом згідно штатного розпису. Залучення позивача до роботи за дистанційною формою організації праці на цій посаді не можливо. Відмова позивача від роботи у Центрі відновного лікування та реабілітації у місті Харкові на посаді лікаря-анестезіолога повну ставку з окладом згідно штатного розпису підтверджується скріншотом переписки позивача з інспектором відділу кадрів КНП «РЦМЛ» РМР, Луганської області 03 жовтня 2023 року.

Наказом від 01.06.2022 року № 2/3 «Про застосування спрощеного обміну кадровими документами через засоби телекомунікаційного зв`язку» встановлено, що з 01 червня 2022 року, на час дії воєнного стану обмінюватись з працівниками кадровими документами (наказами, повідомленнями, заявами з працівниками кадровими документами (наказами, повідомленнями, заявами, пояснювальними та доповідними записками тощо) через засоби електронного зв`язку (Viber, Telegram, WhatsApp) та заявою позивача.

Вбачається, що за умови, що працівник не бажає та не може виконувати роботу, а роботодавець не може залучати працівника за дистанційною формою організації праці, з метою збереження колективу лікарні у роботодавця були всі підстави для призупинення дії трудового договору. Звертає на себе увагу той факт, що позивачу по справі після його заяв до роботодавця, щодо того, що він готовий та бажає працювати за фахом, йому було повторно направлено лист від 12.02.2024 року за № 105 з повідомленням позивача про те, що КНП «РЦМЛ» РМР, Луганської області потрібен анестезіолог та у повідомленні було зазначено графік роботи.

Але позивач відмовився від роботи посилаючись на те, що в нього немає грошей на переїзд до міста Харкова, при цьому у позовній заяві він зазначає, що заплатив представнику за його послуги 10000 грн.

З вищевикладеного вбачається, що внаслідок руйнувань, втрати обладнання, приміщень, основних засобів та вимушеного переміщення до іншого міста відповідач об`єктивно не мав можливості забезпечити роботою позивача. В свою чергу позивач без повідомлення покинув робоче місце та місце проживання, ще до окупації міста Рубіжного та надалі не виявив бажання продовжити роботу на новому місці. Більш того постійно відмовлявся від продовження виконання своїх обов`язків та вимагав якихось додаткових компенсацій. В зв`язку із особливостями роботи лікаря анестезіолога лікарня не мала можливості надати для виконання обов`язків такого роду спеціаліста за фахом, адже для цього необхідні спеціальні умови та обладнання. Неможливість визначена знищенням такого роду обладнання з причин військових дій та окупацією міста де воно знаходилося.

За вказаних обставин суд дійшов висновку про те, що Наказ від 01.12.2023 року в.о. директора Комунального некомерційного підприємства «Рубіжанська центральна міська лікарня» Рубіжанської міської ради Луганської області про призупинення дії трудового договору з 01.12.2023 року на строк не більше ніж період воєнного стану є законим тобто таким, що відповідає вимогам діючого законодавства України.

Таким чином підстав для задоволення позовних вимог позивача в судовому засіданні не встановлено.

Судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.81, 89, 263, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Рубіжанська центральна міська лікарня» Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання незаконним та скасування наказу керівника відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 30 січня 2026 року.

Суддя: В. О. Головін