К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 року місто Київ

справа № 755/6898/25

апеляційне провадження № 22-ц/824/1326/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогосудді - Саліхова В.В.,

суддів:Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Галаган В.І., у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2025 року позивач КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 . За цією квартирою закріплений відокремлений особовий рахунок № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) по якому проводяться нарахування за надані житлово-комунальні послуги. Окрім цього, в даній квартирі зареєстрований є споживачем житлово-комунальних послуг члени сім`ї, а саме ОСОБА_2 .

Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13 лютого 2015 року №61 за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» закріплено на праві господарського відання об`єкти житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва переданого до сфери управління Дніпровської в місті Києві державної адміністрації. Зокрема, вул. Князя Романа Мстиславовича, буд. 4 в м. Києві, наведено в додатку до вказаного розпорядження.

Пунктом 4 розпорядження, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» забезпечує належне утримання та експлуатаційне обслуговування житлового і нежитлового фонду та елементів зовнішнього благоустрою.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не оплачують житлово-комунальні послуги, а саме: послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які позивачем надаються в повному обсязі. Актів-претензій від відповідача щодо ненадання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій позивачем чи будь-яких зауважень до позивача щодо їх якості чи кількості не надходило.

Послуги з утримання будинку та прибудинкової території згідно з типовим переліком, який затверджено постановою КМУ від 1 червня 2011 року №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово - комунальні послуги» та постановою КМУ №712 «Про затвердження правил надання послуг з управління багатоквартирними будинками та Типового договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком».

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 668 від 6 червня 2017 року «Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та внесення змін до деяких розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» затверджено тарифи та структуру тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

У відповідачів виникла заборгованість перед позивачем за надані послуги з утримання будинку і прибудинкової території за період з 01 червня 2015 року по 28 лютого 2025 року на загальну суму 30 170 грн. 01 коп., з яких 26 384 грн. 34 коп. - основна заборгованість; 1322 грн. 45 коп. - 3% річних; 2 663 грн. 22 коп. - інфляційні збитки.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 травня 2025 року позов КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Позов КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території за період з 01 липня 2018 року до 01 квітня 2025 року у розмірі 30 170 грн. 01 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» судовий збір у розмірі 1 514,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» судовий збір у розмірі 1 514,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в який просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.В апеляційній скарзі зазначає про те, що рішення не відповідає принципам цивільного судочинства, що призвело до неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що 20 травня 2025 року звертався до суду першої інстанції для продовження процесуального строку на підготовку відзиву, також звертав увагу, що отриманий поштовий лист з ухвалою суду та копією позову був адресований одночасно двом особам, але містив лише одну копію позову та ухвали від 25 квітня 2025 року, також у даному клопотанні зазначав, що не є представником ОСОБА_2 .

Вказує, що разом із ОСОБА_2 приймали участь у заходах з забезпечення відсічі військової агресії рф в складі добровольчого батальйону ветеранів морської піхоти «Штурм», після чого апелянт 29 квітня 2022 року був мобілізований до лав ЗСУ. Після демобілізації 29 лютого 2024 року по повернення в місто Київ переїхав проживати до своєї матері ОСОБА_3 .

Вважає, що, так як зареєстровані особи не проживають у вказаній квартирі тривалий час, вони не можуть оцінювати якість наданих послуг та пред`являти претензії стосовно їх якості.

Зазначав, що як ветеран війни має пільги зі сплати комунальних послуг за зареєстрованим місцем проживання, а позивач не врахував даного факту при складанні висновку про заборгованість.

На думку апелянта, позивач не довів належними та допустимими доказами, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є належними відповідачами у вказаній справі, адже позивач не надав суду доказів того хто є власником (співвласником) квартири, або з ким був укладений Договір найму/користування вказаної квартири.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» - Ярмолицька О.А. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Крім того, у відзиві зазначив, щопозивач не володів та не міг володіти інформацією про наявність пільг для учасників бойових дій, апелянт повинен був звертатись до районного управління соціального захисту населення, яке на той час забезпечувало реалізацію права на отримання пільг із заявою для їх оформлення, оскільки виключно звернення особи із заявою є єдиною законодавчо передбаченою підставою для нарахування пільг громадянам при наявності підтверджуючих документів на їх отримання.

Звертала увагу, що відповідачами взагалі не сплачувались житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з 2018 року.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 травня 2025 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі є зареєстрованими у спірній квартирі АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим на них покладається обов`язок сплачувати вартість таких послуг відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 526 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні хододною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів у порядку встановленому законодавством.

Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV (редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що договір про надання комунальних послуг укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку. Частиною 5 статті 13 вище вказаного закону визначено, що відмова від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладення договору з виконавцем не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Відповідно до п.п.1, 5, 6 ч.1, п.п.1, 5, 9 ч.3 ст.20 Закону України №1875-IV споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; споживач зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; своєчасно проводити підготовку жилого будинку, помешкання (в якому він проживає або яке належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період.

Аналогічні за змістом положення закріплені і в п.п.1, 5, 6 ч.1, п.п.3, 5, 9 ч.2 ст.7 Закону України від 09 листопада 2017 року №2189-VІІІ.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13 лютого 2015 року за №61 «Про організаційно - правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київради від 09 жовтня 2014 року №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово - комунальним господарством міста Києва», з 16 лютого 2015 року за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» закріплено на праві господарського відання об`єкти житлового та нежитлового фонду територіальної громади м. Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, та елементи зовнішнього благоустрою згідно з додатками 1, 2, 3.

Пунктом 4 розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13 лютого 2015 року №61 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» забезпечує утримання та експлуатаційне обслуговування житлового та нежитлового фонду та елементів зовнішнього благоустрою.

Згідно акту приймання-передачі житлових будинків які передаються безоплатно, на праві господарського відання, з балансу КП «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва» на баланс КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» згідно розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 13 лютого 2015 року №61, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» передано на баланс на праві господарського відання будинок по АДРЕСА_3 .

Згідно з відповідей з Єдиного державного демографічного реєстру відповідачі зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 та є споживачами житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Отже, будучи споживачами житлово-комунальних послуг, згідно ст. 156, 162 ЖК України, відповідачі зобов`язані не тільки брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, а й своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги.

Комунальним підприємством долучено до матеріалів справи довідку про нарахування та сплату боргу по особовому рахунку № НОМЕР_1 за надані послуги з утримання будинку та прибудинкових територій за квартирою АДРЕСА_2 , де безпосередньо зазначено - заборгованість за період з 01 липня 2018 року по 01 квітня 2025 року на загальну суму 26384,34 грн. У зв`язку з простроченням оплати за житлово-комунальні послуги, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача 3% річних в сумі 1 322 грн. та інфляційні втрати в сумі 2 463 грн.

Суд першої інстанції задовольняючі позовні вимоги в повному обсязі, вважав, що з відповідачів підлягає солідарному стягненню нарахована заборгованість за період з липня 2018 року до 01 квітня 2025 року, а саме: 26 384,34 грн., - основної заборгованості, а також у порядку ч.2 ст. 625 ЦК України 2463,22 грн. - інфляційна складова, 1322,45 грн.-3% річних за період з 01.07.2018 до 01.03.2020 року.

Апеляційний суд не може погодитися в повній мірі із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Аналогічний правовий висновок міститься і у постанові Верховного Суду у постанові від 02 грудня 2020 року у справі №761/48615/18-ц.

Перевіривши надану довідку про нарахування боргу по особовому рахунку № НОМЕР_1 за надані послуги з утримання будинку та прибудинкових територій за квартирою по АДРЕСА_2 , встановлено, що заборгованість за період з липня 2018 року по 01 квітня 2025 року становить 22 106,66 грн.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки відповідачі прострочили сплату за житлово - комунальні послуги позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних також підлягають задоволенню.

Колегія суддів, здійснивши перерахунок, встановила, що 3% річних за період з 01 липня 2018 по 01 березня 2020 року складає 1 108,06 грн., інфляційні втрати за вказаний період складають 2 063,89 грн.

За наведених вище обставин, з відповідачів на користь позивача підлягає до солідарного стягнення заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з липня 2018 року по 01 квітня 2025 року у розмірі 22 106,66 грн., 3% річних у розмірі 1 108,06 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2 063,89 грн., всього - 25 278,61 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі тривалий час не проживають у квартирі по АДРЕСА_2 . Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Статтею 9 Закону України статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII унормовано, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини 3 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що відповідачі у розумінні положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII є споживачами послуг, відтак зобов`язані оплачувати послуги, надані позивачем до квартири, в якій вони зареєстровані.

Проживання в іншому місці не звільняє відповідачів від сплати отриманих послуг, оскільки матеріалами справи підтверджено їх реєстрацію у зазначеній вище квартирі в спірний період, а отже вважається користувачем наданих послуг.

З огляду на наведене, факт проживання ОСОБА_1 за іншою адресою не є підставою для звільнення його від обов`язку сплати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що апелянт як ветеран війни має пільги щодо сплати комунальних послуг, то таке не приймається колегією суддів до уваги, оскільки належних доказів на підтвердження звернення ОСОБА_1 у встановленому законом порядку із заявою про зменшення розміру плати за комунальні послуги на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до суду не надано.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII (який введений в дію щодо цієї статті у листопаді 2019 року), споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зобов`язання споживача житлово-комунальних послуг з оплати їх вартості є грошовим зобов`язанням, відповідно до правовідносин із споживання житлово-комунальних послуг підлягає застосуванню положення ч.2 ст.625 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що проценти нараховані відповідно до ст.625 ЦК України не підпадають під обмеження, передбачені п.15 ст.14 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки за своєю суттю, як і інфляційні втрати,мають компенсаційний, а не штрафний характер, виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає в отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року № 703/2718/16-ц; від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц; від 27 листопада 2019 року у справі № 340/385/17).

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач 2 ОСОБА_2 не отримував ухвали про відкриття провадження у справі разом із позовною заявою, у зв`язку із тим, що вона була адресовано одночасно двом відповідачам, суд не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_2 не подавав апеляційної скарги, а ОСОБА_1 не є представником відповідача 2.

Таким чином, встановивши в результаті повного, всебічного та об`єктивного з`ясування доказів, наявних в матеріалах справи, що позивач надавав послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_2 , а відповідачі в свою чергу належним чином не виконували обов`язок зі сплати вказаних послуг, у зв`язку з чим у відповідачів виникла заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з липня 2018 року по квітень 2025 року у розмірі 22 106,66 грн., заборгованість в зазначеному розмірі підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача.

Крім того, підлягають стягненню з відповідачів інфляційних втрат у розмірі 2 063,89 грн. та трьох процентів річних у розмірі 1108,06 грн. відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції частково не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті вимог позивача.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» сплатила судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідачів пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (84%), а саме у розмірі 2 543,54 грн. (3 028*84%), тобто по 1271,76 грн. з кожного.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 4 542 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги, сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з позивача пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (16%), а саме у розмірі 726,72 грн. (4 542 *16%).

Керуючись ст. 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 травня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (код ЄДРПОУ - 39606435) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКП - НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 (РНОКП - НОМЕР_4 ) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (код ЄДРПОУ - 39606435) заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території за період з 01 липня 2018 року до 01 квітня 2025 року у розмірі 25 278 грн. 61 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» судовий збір у розмірі 1271 грн. 76 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» судовий збір у розмірі 1271 грн. 76 коп.

Стягнути з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (код ЄДРПОУ - 39606435) на користьОСОБА_1 (РНОКП НОМЕР_3 ), понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 726 грн. 72 коп.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: