СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 8/759/6/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Бабич Н.Д., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25.11.2024 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за борговою розпискою,-

В С Т А Н О В И В :

09.10.2024 р. до суду надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за борговою розпискою на суму 10 000 доларів США.

Рішенням суду віл 25.11.2024 р. позовні вимоги задоволено.

Постановою Київського апеляційного суду від 21.05.2025р. рішення суду першої інстанції було залишено без змін.

30.12.2025 р. до суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25.11.2024 . В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначив, що нововиявленою обставиною, яка є істотною, і не була встановлена судом та про яку був позбавлений можливості повідомити відповідач, те, що грошові кошти він не отримував, та боргової розписки не писав.

Ознайомившись із матеріалами заяви суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (ч. 4 ст. 423 ЦПК України).

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами", нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Для визначених у ч. 1, ч. 2 ст.423 ЦПК України, нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі, спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Разом з тим, відповідно до частини першої, пункту 6 частини третьої статті 426 ЦПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами за формою і змістом повинна відповідати вимогам цього Кодексу щодо оформлення заяв до суду першої інстанції. До заяви додається, зокрема у разі пропуску строку на подання заяви, клопотання про його поновлення.

Як зазначалось судом вище, ЦПК України визначено, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подана протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення (пункт 1 частини першої статті 424 ЦПК України), але не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили (пункт 1 частини другої статті 424 ЦПК України).

Встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25.11.2024 р., яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 21.05.2025 р., стянуто борг. При поданні апеляційної скарги, яка була подана 03.07.2025 р.(а.с. 83) ОСОБА_3 було відомо про прийняте рішення суду та було відомо про існування обставин, що могли стати підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Звернувся заявник з заявою лише 30.12.2025, тобто з пропуском встановленого п.1 ч. 1 ст. 424 ЦПК України строку на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Заяви про поновлення строку не подавав.

Частиною другою статті 424 ЦПК України визначено, що з урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана: з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Строки, передбачені цією частиною, не можуть бути поновлені, крім строку, передбаченого для перегляду судового рішення за виключними обставинами у зв`язку з рішенням міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною, яке набуло статусу остаточного, після спливу десяти років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили, за умови що заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами подана протягом тридцяти днів з дня, коли така особа дізналася або могла дізнатися про набуття цим рішенням статусу остаточного.

Разом з тим, слід зауважити, що, окрім іншого, принцип правової визначеності вимагає, щоб, у разі винесення судами остаточного судового рішення, воно не підлягало перегляду. Власне, сталість та незмінність остаточного судового рішення, що вступило в законну силу, забезпечується через реалізацію відомого принципу res judicata («вирішена справа» лат.). Інакше кажучи, застосування поняття res judicata означає, що справа вирішена по суті, усунута спірність чи невизначеність ситуації і рішення є остаточним та незмінним. Керуючись цим усталеним підходом, остаточні рішення судів національної системи не повинні бути предметом оскарження. Принцип правової визначеності передбачає повагу до вирішеної справи і не припускає повторного її розгляду або екстраординарного перегляду без вагомих на те підстав.

Неможливість скасування остаточного судового рішення, яке набрало чинності, є однією з головних гарантій стабільного правового становища особи, адже судові вердикти повинні бути зрозумілі, чіткі та стабільні в часі. Європейський суд з прав людини, розкриваючи принцип правової визначеності при перегляді остаточного рішення, неодноразово вказував, що правова визначеність передбачає повагу до принципу res judicata. Цей принцип підкреслює, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання та нового вирішення справи. Перегляд справи не повинен розглядатися як замаскована апеляція, а сама лише можливість існування двох точок зору на предмет не є підставою для повторного розгляду справи. Відхилення від цього принципу виправдане лише в тому разі, коли воно здійснене як зумовлене обставинами значного та непереборного характеру (справа «Васильєв проти України», рішення від 21 червня 2007 року, заява № 11370/02, п. 61, 63; справа «Рябих проти Росії», рішення від 24 липня 2003 року, заява № 52854/99, п. 52).

У своїй практиці ЄСПЛ також зазначав, що процедура перегляду судового рішення за нововивченими обставинами сама по собі не суперечить вимозі щодо юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя (див. рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia), заява № 69529/01, пп. 2728, та рішення від 6 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v. Moldova № 2), заява № 19960/04, п. 46). Однак така процедура має застосовуватись у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції.

Отже, саме для належного забезпечення дотримання Україною своїх зобов`язань з гарантування та дотримання прав і свобод людини, визначених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, в національному цивільно-процесуальному законодавстві було запроваджено строкові обмеження максимального періоду часу, протягом якого учасниками справи може бути ініційоване питання про перегляд рішення суду з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України.

Суд зауважує, що обрання способу захисту порушеного права є суб`єктивним правом кожної особи, на яку покладається тягар відповідальності за неправильно обраний спосіб захисту і за всі наслідки пов`язані з цим. А тому обрання ОСОБА_3 неналежного способу захисту порушеного права у спірних правовідносинах не є поважною причиною пропущення строку для звернення до суду.

Аналізуючи наведене, суд доходить висновку, що заявником пропущений строк звернення до суду з вищезазначеною заявою без поважних причин, клопотання про поновлення строку ОСОБА_1 не подавав.

На підставі викладеного, керуючись ст.4, 19, 423, 426, 427, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25.11.2024 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за борговою розпискою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду у строки, встановлені статтею 354 ЦПК України.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Суддя Бабич Н.Д.