Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 2/733/165/26
Єдиний унікальний №733/2593/25
Рішення

Іменем України

28 січня 2026 року м.Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

у складі: головуючого судді Вовченка А.В.,

секретар судового засідання Мошенець Л.М.,

розглянувши без участі сторін в залі суду в м.Ічня цивільну справу за позовомАкціонерного товариства "Сенс банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року до суду надійшов вищезазначений позов, яким представник позивача просить про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості в розмірі 73 091,34 грн., та судових витрат в розмірі сплаченого позивачем судового збору 2422,40 грн., посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідач добровільно не виконує зобов`язань за кредитним договором, надавши відповідні докази, а також докази оплачених судових витрат.

Представник позивача надав суду заяву, якою підтримав позовні вимоги, просив суд розглянути справу без його участі, задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою, в судове засідання не з`явилась, відзиву на позов не надала, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, за наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. А, згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а, ст.81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, з вимог позову вбачається, що 31.01.2023 року через Інтернет-сервіс «Мій

Альфа-банк» звернулась до АТ «Сенс Банк» з метою отримання банківських послуг відповідно до Публічної пропозиції АТ «Альфа- Банк» на укладення угоди про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» .31,01.2023 року підписанням оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту №500746537 відповідач запропонувала Банку укласти Угоду про надання споживчого кредиту, Банк прийняв пропозицію. У Додатку №1 до угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Також сторонами підписано Паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказано основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача.

Таким чином 31,01.2023 року між Банком та відповідачем з дотриманням приписів чинного законодавства України було укладено кредитний договір із наступними умовами:

тип кредиту «Кредит готівкою», сума кредиту- 50561,07 грн., процентна ставка -12,99 % річних, тип ставки фіксована, строк кредиту -52 місяці, дата повернення кредиту -31.05.2027 року, для повернення заборгованості за Угодою визначено використовувати рахунок « НОМЕР_1 , відкритий у банку.

Банк виконав взяті на себе зобов`язання, надавши позичальнику кредит відповідно до узгоджених умов., що підтверджується меморіальним ордером № від 31.01.2023 року

Проте позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним.

Загальна заборгованість згідно з Угодою №500746537 від 31.01.2023 року становить 73 091,34 грн., з яких: за кредитом: 50 033,05 грн., по відсотках : 16367,88 грн., по комісії 6690,41 грн.

Позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і судової. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від22.07.2020 року у справі №210/1504/13-ц , від 03.12.2020 у справі №569/16767/16-ц, від 07.12.2022 року у справі №159/3607/15-ц.

Банк направив позичальнику вимогу про усунення порушень та погашення заборгованості в розмірі простроченого боргу, однак ОСОБА_1 не відреагувала на вимогу та борг не погасила.

Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Зокрема, ст.13 ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено, що Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). А, відповідно до ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12

цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 цього Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч.1 цієї статті, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до ст.ст.627,629 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим до виконання сторонами. А, згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа Банк» на АТ «СЕНС БАНК». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом, у ОСОБА_1 станом на 07.08.2025р. існує заборгованість за кредитом №500746537 від 31.01.2023 в сумі 73 091,34 грн., яка складається з 50 033,05 грн. заборгованості за тілом кредиту, 16367,88 грн. - за відсотками та 6 690,41 грн. за відсотками за комісією.

На твердження позивача, фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ «СЕНС БАНК» не повернуті, а за змістом ч.2ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд вважає, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів; ч.1 статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а ч.1ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.ч.1-3,5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11 ЗУ «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит,

безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит; а, відповідно до ч.5 ст.12 цього ж ЗУ, - умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Відповідно до ч.4ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19 вирішувала питання: чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна /нікчемна/оспорювана, та вказала, що ЗУ«Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з п.3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку; комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладений після набуття чинності ЗУ «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року),- щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць - є нікчемною відповідно до ст.ст.11ч.ч.1,2,12ч.5 цього Закону.

Зокрема, оскільки позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду має бути врахований під час розгляду даної справи.

У пунктах 74,75 постанови ВП ВС від 04.06.2019 (спр. №916/3156/17, провадж. №12-304гс18) сформульовано висновки про те, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд має розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

А у постанові від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19 (провадж. №14-44цс21) ВП ВС знов наголосила, що судовий захист має бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18 (провадж. №12-204гс19), пункт 6.13 постанови ВП ВС від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20). Судове рішення щодо правових наслідків недійсного правочину, в якому суд у мотивувальній частині робить висновки щодо дійсності чи нікчемності правочину, відповідає зазначеному принципу.

З матеріалів справи вбачається, що у п. 1 Оферти визначено, що під час користування кредитом відповідач пропонує Банку надавати йому послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та Договором, за надання яких пропонує встановити комісійну винагороду, а саме: а) за надання Кредиту 0,00% від суми кредиту, зазначеної в цій Оферті на укладення Угоди без ПДВ; б) за обслуговування Кредиту: за період з 1 по 12 місяць користування кредитос -0,1% від від суми кредиту, за період з 13 по 24 місяць користування кредитос -0,5% від від суми кредиту, за період з 25 по 52 місяць користування кредитос -1% від від суми кредиту, зазначеної в Оферті без ПДВ». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку сплачується згідно діючих Тарифів Банку. Тарифи є невід`ємною частино. Договору, та розміщені на сайті Банку.

Разом із тим, незрозуміло, за які саме послуги з обслуговування кредиту Відповідач має сплачувати вказані відсотки від суми кредиту. Позивач не надав суду ті Тарифи, які діяли станом на дату підписання договору, та були розміщені на сайті Банку. В матеріалах справи відсутні докази, що позичальник ознайомився та підписав Договір та Угоду, в яких детально роз`яснюється, що входить до послуг Банку за розрахунково-касового обслуговування у відповідній редакції.

В свою чергу, згідно висновків ВП ВС у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17: «…у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Як роз`яснив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 11.07.2013№ 7-рп/2013 «… з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту».

Тобто, в правовому полі споживач за кредитним договором є більш слабшою стороною в порівнянні з кредитором, та відповідно потребує встановлених законом гарантій захисту її прав. Натомість, кредитор повинен дотримуватися встановлених законодавством положень та добросовісно користуватися своїми правами.

З врахуванням вищевказаного, аналізуючи зміст кредитного договору, укладеного між АТ «Сенс Банк» та ОСОБА_1 суд дійшов висновку про те, що відповідачу встановлено щомісячну комісію за послуги банку, які чітко не визначені в кредитних документах, підписаних відповідачем, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, не доведено належними і допустимими доказами про їх надання, відтак такі положення договору є нікчемними в силу ч.ч.1,2 ст.11 та ч.5 статті 12 ЗУ «Про споживче кредитування».

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, тому суд відмовляє у стягненні з відповідача заборгованість по процентах комісії у розмірі 6 690,41 грн.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, з відповідача на користь АТ «СЕНС БАНК», слід стягнути загальний залишок заборгованості за наданим кредитом, в розмірі 66400,93 грн., який складається із заборгованості за тілом кредиту 50 033,05 грн. та заборгованості по відсотках за користування кредитом 16 367,88 грн.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги № 1006 від 28.01.2025р., укладений між адвокатським об`єднанням «СмартЛекс» та АТ «Сенс Банк» /а.с. 36-39/, копія довіреності /а.с. 42/ та копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю /а.с. 43/, однак на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивачем не надано жодних доказів (як-то квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), що свідчать про їх понесення, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На

підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Слід зазначити, що даний договір про надання послуг №1006 від 28.01.2025р. наданий позивачем частково, не в повному обсязі, що унеможливлює дослідження всіх його умов.

У порушення ч. 3 ст. 137 ЦПК України, у матеріалах справи відсутній акт виконаних робіт та розрахунок заявлених витрат на правничу допомогу в даній справі.

Тож будь-яких інших доказів того, що позивач поніс або має понести витрати на правничу допомогу у зв`язку зі зверненням до суду саме з даним позовом і розглядом даної справи, та у заявленому розмірі 6 337,67 грн, матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлених у встановленому законом порядку, які б засвідчували факт того, що позивач дійсно поніс витрати на правничу допомогу в указаному розмірі, суд не вбачає підстав для відшкодування позивачу заявлених ним витрат на правову допомогу.

Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп., з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості, а саме у розмірі 66400,93 грн, що становить 90,8% від заявлених позовних вимог, з відповідача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2199,54 грн.(2422,40/100 х 90,8%).

Керуючись ст.ст.3,11,15,207,526,549,551,626,628,633-634,638,1048-1050,1054-1055,1056-1 ЦК України, ст.ст.2,4,12,76-81,89,133,141,206,223,247,259,263-265,273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Сенс банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП- НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 )на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенс банк" (03150 м.Київ, вул.Велика Васильківська,100, ), - заборгованість за кредитним договором №500746537 від 31.01.2023р. в розмірі 66 400,93 грн. та судові витрати в розмірі сплаченого судового збору 2199,54 грн., а всього 68 600 (шістдесят вісім тисяч шістсот) грн. 47 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги до

Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення його повного тексту, а відповідачем - в той же строк після отримання ухвали за результатами розгляду його заяви про перегляд заочного рішення, після чого рішення набирає законної сили. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин

Повний текст судового рішення виготовлено 28 січня 2026 року.

Суддя А. В. Вовченко