УХВАЛА

14 січня 2026 року

м. Київ

справа № 943/2142/21

провадження № 61-9192св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В.,

Ситнік О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Задвір`янський опорний заклад середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -директор Задвір`янського опорного закладу середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області ОСОБА_4,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Буського районного суду Львівської області від 29 листопада 2022 року, ухвалене у складі судді Шендрікової Г. О., та постанову Львівського апеляційного суду від 15 травня 2023 року, ухвалену колегією у складі суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Задвір`янського опорного закладу середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області (далі - Задвір`янська ОЗЗСО І-ІІІ ступенів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - директор Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ступенівОСОБА_4, про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказувала, що з серпня 1995 року вона працює на посаді вчителя української мови та літератури з повним педагогічним навантаженням у школі села Полоничі, яка починаючи з 2019 року стала філією Задвір`янського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області.

Зазначала, що 1 січня 2020 року її призначено завідувачем Полоницької філії Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ступенів.

29 вересня 2021 року директор Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ОСОБА_4 видав наказ № 78-к про оголошення догани позивачу як завідувачу Полоницької філії за порушення трудової дисципліни. За змістом цього наказу догану позивачу оголошено за порушення трудової дисципліни, а саме відсутність на робочому місці без поважних причин більше трьох годин.

За змістом акта від 29 вересня 2021 року, складеного директором

Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ОСОБА_4 та його заступниками

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який став підставою для винесення наказу № 78-к, ОСОБА_1 була відсутня на роботі без поважних причин 14 вересня 2021 року з 14 год10хв до 18 год.

Позивач зазначала, що викладені у вказаному акті обставини не відповідають дійсності, оскільки вона не порушувала трудову дисципліну, а особи, які його підписали, не відвідували 29 вересня 2021 року Полоницьку філію Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ступенів.

Наказом відповідача від 1 жовтня 2021 року № 79-к позивача звільнено з посади завідувача Полоницької філії Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ступенів із залишенням її на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаженням

(9 годин) з 1 жовтня 2021 року. У наказі про звільнення не зазначено підставу звільнення.

Вказані накази їй вручені 21 жовтня 2021 року.

Позивач вважала протиправними дії відповідача щодо її звільнення із залишенням на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаженням, оскільки вона була прийнята на посаду вчителя з повним завантаженням, до виконання своїх трудових обов`язків відносилася добросовісно і дисциплінарних стягнень не мала.

Вважаючи себе звільненою без законної підстави, позивач просила стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду, завдану незаконним звільненням, розмір якої оцінила у 20 000 грн.

За таких обставин просила визнати незаконними та скасувати накази відповідача від 29 вересня 2021 року № 78-К (про накладення дисциплінарного стягнення) та

від 1 жовтня 2021 року № 79-К (про звільнення з посади завідувача філії із залишенням на посаді вчителя української мови і літератури з неповним навантаженням (9 годин)), стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та 20 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 29 листопада 2022 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ від 29 вересня 2021 року № 78-К про накладення дисциплінарного стягнення - оголошення догани.

Відмовлено у задоволенні позову в іншій частині.

Ухвалюючи рішення в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним та скасування наказу від 29 вересня 2021 року № 78-К, суд першої інстанції зазначив, що 29 вересня 2021 року позивач була на своєму робочому місці і підстав для видання наказу у директора ОСОБА_4 не було. Місцевий суд вважав сумнівними складені акти, які відповідач надав на підтвердження своєї позиції, та врахував, що перед зверненням з позовом відповідач не надав позивачу зазначені акти на запит її адвоката. За таких обставин суд дійшов висновку про недодержання відповідачем норм трудового законодавства під час накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді догани.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вирішення позову про визнання недійсним та скасування наказу від 1 жовтня 2021 року № 79-К, суд першої інстанції керувався тим, що позивач звернулась до Буського районного суду Львівської області з іншим позовом (справа № 943/1117/22), в якому просила визнати недійсним та скасувати наказ від 19 січня 2022 року № 5а-К, яким оспорюваний у цій справі наказ від 1 жовтня 2021 року № 79-К викладено у новій редакції. Місцевий суд зазначив, що позивач одночасно оскаржує по суті один і той же наказ у цій справі та у справі № 943/1117/22, що в розумінні процесуального закону є недопустимим.

Постановою Львівського апеляційного суду від 3 березня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та задоволено апеляційну скаргу Надвір`янського опорного закладу середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 29 листопада 2022 року скасовано в частині визнання незаконним та скасування наказу від 29 вересня

2021 року № 78-К про накладення дисциплінарного стягнення, ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Буського районного суду Львівської області

від 29 листопада 2022 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідачем не порушено порядок, визначений статтею 149 КЗпП України, при застосуванні до позивача дисциплінарного стягнення, оскільки таке було застосовано уповноваженою посадовою особою, перед його застосуванням позивачу запропоновано надати пояснення щодо відсутності на робочому місці, однак вона відмовилась їх надавати, про що складено відповідний акт. Апеляційний суд зазначив, що на підставі актів про відсутність на роботі та акта про відмову від надання пояснень до позивача застосовано дисциплінарне стягнення, вид якого відповідає тяжкості вчиненого порушення трудової дисципліни, тому під час притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани відповідачем дотримані вимоги трудового законодавства.

Також апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про відмову

у задоволенні позову в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу від 1 жовтня 2021 року № 79-К, оскільки такий наказ викладено у новій редакції згідно з наказом від 19 січня 2022 року № 5-а-К, який оспорюється в іншій справі (№ 943/1117/22).

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У червні 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення процесуального права, просить скасувати рішення Буського районного суду Львівської області від 29 листопада 2022 року в частині відмови у задоволенні позову, та постанову Львівського апеляційного суду від 3 березня 2022 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами першої та апеляційної інстанцій висновків Верховного Суду щодо застосування статті 82 ЦПК України,

викладених у постанові від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17 (провадження № 61-19719св19), в якій зазначено, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу, навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Суди першої та апеляційної інстанцій помилково не врахували обставини, встановлені постановою від 3 березня 2022 року у справі № 943/9/22, якою притягнено до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 41 КУпАП та встановлено обставини щодо незаконності притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та подальшого її звільнення.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Підставою відкриття касаційного провадження у цій справі були доводи заявника про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17 (провадження № 61-19719св19).

Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що наказом Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ступеніввід 29 вересня 2021 року № 78-К ОСОБА_1 оголошено догану за порушення трудової дисципліни.

14 вересня 2021 року складено акт про те, що в цей день ОСОБА_1 відсутня на робочому місці.

Згідно з графіком роботи працівників Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ступенів

на 2021-2022 навчальний рік робочий час завідувача філії встановлено з 9 год до 18 год (обідня перерва з 13 до 14 год).

З актів від 29 вересня 2021 року апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 була відсутня на роботі без попередження 14 вересня 2021 року з 14 год10 хв до 18 год; ОСОБА_1 відмовилась давати письмові пояснення про причини відсутності на робочому місці 14 вересня 2021 року та ознайомлюватися з наказом від 29 вересня 2021 року № 78-К про оголошення їй догани.

Наказом відповідача від 1 жовтня 2021 року № 79-К ОСОБА_1 звільнено з посади завідувача Полоницької філії Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ступенів із залишенням на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаженням (9 годин) з 1 жовтня 2021 року.

Суди встановили, що наказ від 1 жовтня 2021 року № 79-к прийнятий з урахуванням наказу про оголошення догани від 29 вересня 2021 року № 78-К

за порушення трудової дисципліни, порушення пунктів 12.15, 2.26, 2.31,

7.1, 7.2 посадової інструкції завідувача філії та невиконання постанови головного санітарного лікаря України від 6 вересня 2021 року № 10.

Наказом директора Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ступенів від 19 січня 2022 року

№ 5-К внесено зміни в наказ від 1 жовтня 2021 року № 79-к та викладено його в такій редакції: «Звільнити ОСОБА_1 з посади завідувача Полоницької філії Задвір?янського ОЗЗСО І-Ш ступенів у зв?язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на неї

трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку (пункт 3 частини першої статті 40 КЗпП України), залишивши її на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаженням (9 годин) з 1 жовтня 2021 року».

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, якими керується суд

Відповідно до статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою

статті 411 цього Кодексу.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційне провадження підлягає закриттю з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень (res judicata), фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Рішенням від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023 Конституційний Суд України визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Конституційний Суд України керувався тим, що у касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених ЦПК України (абзац четвертий пункту 7.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України

від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду

в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Конституційний Суд України наголосив, що унормування процесуальних відносин у спосіб визначення в ЦПК України підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовчої практики (абзац другий пункту 7.8 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачуваним за наслідками застосування. Зазначений припис

Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)).

Встановлений у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України такий «фільтр» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, як малозначність справи, не є непереборною перешкодою для доступу особи до суду касаційної інстанції. Тому пункт 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України містить домірні засоби законодавчого унормування процесуальних правовідносин щодо відкриття касаційного провадження

у малозначних справах (абзац третій пункту 7.10 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)).

Конституційний Суд України Рішенням від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023 визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), пункти 1 та 5 частини шостої статті 19 ЦПК України. Разом з тим, вказаним рішенням не визнано неконституційними пункти 2, 3, 4 частини шостої

статті 19 ЦПК України, які застосовуються при кваліфікації справи як малозначної.

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин (пункт 2 частини першої статті 274 ЦПК України).

Частиною четвертою статті 274 ЦПК України встановлено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору в цій справі є вимоги про визнання протиправними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани та про звільнення особи.

Верховний Суд вважає цю справу малозначною, оскільки доходить висновку про її незначну складність у цій частині. Справа не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, та не відноситься до переліку справ, передбаченого частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Касаційна скарга не містить обґрунтувань випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення, ухвалене у справі незначної складності з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню. При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

При цьому в малозначній справі та у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі.

У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 5 квітня 2018 року).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року

у справі № 761/10509/17 (провадження № 14-53цс19) зазначила, якщо касаційна скарга прийнята до проваджена суду касаційної інстанції помилково, касаційне провадження у справі належить закрити.

Вказаний правовий висновок підлягає застосуванню до процесуальних правовідносин, які, з огляду на викладене, виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.

Оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, ухвалене у малозначній справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявник не довів, а суд касаційної інстанції таких випадків не встановив, відповідно до пункту 1

частини другої статті 394 ЦПК України касаційне провадження підлягає закриттю.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Буського районного суду Львівської області від 29 листопада 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 травня 2023 року

у справі № 943/2142/21 за позовом ОСОБА_1 до Задвір`янського опорного закладу середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -директор Задвір`янського опорного закладу середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області ОСОБА_4, про визнання незаконними та скасування наказів про накладення дисциплінарного стягнення, про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. В. Сердюк О. М. Ситнік