Справа № 2-2022/11
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Данко В.Й.,

за участю:

секретаря судового засідання Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заінтересована особи: відділ державної виконавчої служби у місті Ужгороді Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України

в с т а н о в и в:

до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла заява представника ОСОБА_2 , у якій він просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист, виданий Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 03.10.2012, про «стягнути з ОСОБА_2 , мешканця АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі філії ПАТ КБ «Надра» Ужгородського регіонального управління 1200365/один мільйон двісті тисяч триста шістдесят п`ять/ грн. 67коп. суму заборгованості за кредитним договором, а також сплачені позивачем судові витрати, з яких 120/сто двадцять/грн. витрат, пов`язаних зі сплатою судових витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в суді та 1700/тисяча сімсот/грн. 00коп. судового збору».

Заява обґрунтована тим, що станом на 19.09.2025 заборгованість та зобов`язання за Кредитним договором №106/02-2006 від 21.02.2006 та всіма забезпечувальними зобов`язаннями відсутні.

У судове засідання учасники процесу не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подали, від представника відповідача надійшла заява про розгляд питання визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, без участі.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, які мають юридичне значення для розгляду вирішення питання про наявність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд встановив таке.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.03.2012 по справі №2-2022/11 позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра`в особі філії ПАТ КБ «Надра`Ужгородського регіонального управління до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено.

Цим рішенням стягнуто з ОСОБА_2 , мешканця АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра`в особі філії ПАТ КБ «Надра`Ужгородського регіонального управління 1200365/один мільйон двісті тисяч триста шістдесят п`ять/ грн. 67коп. суму заборгованості за кредитним договором, а також сплачені позивачем судові витрати, з яких 120/сто двадцять/грн. витрат, пов`язаних зі сплатою судових витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в суді та 1700/тисяча сімсот/грн. 00коп. судового збору.

У подальшому 03.10.2012 Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області видам виконавчий лист, який став підставою для відкриття виконавчого провадження ВП №52487112, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження.

12.08.2021 у вказаному виконавчому провадженні проведено заміну стягувача, що підтверджується інформацією про виконавче провадження ВП №52487112, підстава: ухвала Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області №2-2022/11 від 27.05.2021.

В обґрунтування досліджуваної заяви представник заявника долучив, зокрема, договір факторингу №99-10-09/25 від 10.09.2025, укладений між ТОВ «ФК Форт» (Клієнт) і ТОВ «ІНКОМ-ФІНАНС» (Фактор).

За змістом п. 1.1. цього договору в порядку та на умовах визначених цим Договором, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові свої права грошової вимоги до боржників за Кредитним договором №106/02-2006 від 21.02.2006, що укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 , за яким ТОВ «ФК ФОРТ» набуло статус кредитора на підставі Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги Б/Н від 29.12.2020.

Згідно з п. 1.2. названого договору факторингу за основним договором відступаються наступні права:

-право вимоги щодо повернення заборгованості за основною сумою кредиту відповідно до Основного договору в сумі 556 132,91 грн.;

-право вимоги щодо сплати процентів за користування кредитом в розмірі, встановленому Основним договором нарахованих та несплачених станом на дату підписання цього Договору в сумі 724 436,17 грн.;

-право вимоги щодо повернення заборгованості за сумою нарахованої комісії відповідно до Основного договору в сумі 460 983,13 грн.

Відповідно до п. 3.1. договору факторингу №99-10-09/25 від 10.09.2025 загальна сума прав грошової вимоги, що відступаються відповідно до умов даного Договору становить 1 741 552,21 грн.

10.09.2025 між ОСОБА_2 (Новий кредитор) і ТОВ «ІНКОМ-ФІНАНС» укладено договір про відступлення прав вимоги.

Пунктом 1.1. цього договору передбачено, що за своєю природою даний Договір є правочином з передання Первинним кредитором шляхом відступлення прав вимоги, визначених у даному Договорі, Новому кредитору (відступлення права вимоги).

Відповідно до положень п. 1.2. означеного договору передбачається, що за цим договором Первинний кредитор відступає Новому кредиторові права вимоги Первинного кредитора до позичальників, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за кредитним договорами, договорами поруки, та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру в Додатку №1 до цього Договору. Первинний кредитор набуде право вимоги за Основними договорами на підставі договору факторингу №99-10-09/25, який укладений між Первісним кредитором і ТОВ «ФК ФОРТ» від 10.09.2025. За цим договором Новий кредитор набуває усі права кредитора за Основним договором після переходу права вимоги до Первинного кредитора та після здійснення оплати ціни договору. Права кредитора за Основними договорами переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги.

У реєстрі договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, який є Додатком №1 до Договору про відступлення прав вимоги від 10.09.2025, відображено, що до Нового кредитора переходять права вимоги до ОСОБА_2 за Кредитним договором №106/02-2006 від 21.02.2006 на загальну суму 1 741 552,21 гривень.

Суд, надаючи правову оцінку обґрунтованості поданої заяви, виходив із такого.

Правовідносини, які виникли у даній справі на стадії виконання судового рішення, регламентовані положеннями ЦПК України, нормами Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 (далі Закон №606-XIV), а також приписами Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі Закон №1404-VIII).

Суд звертає увагу на те, що відповідно до положень пунктів 4 та 8 частини 1 статті 49 Закону №606-XIV виконавче провадження підлягало закінченню у разі, зокрема, визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню або фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

За змістом частини 1 статті 28 Закону №606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова (частина 2 статті 25 Закону №606-XIV).

Поряд із цим, суд вказує на те, що до прийняття редакції ЦПК України від 15.12.2017 можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, передбачалася частиною 2 статті 369 ЦПК України, відповідно до якої суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

У свою чергу, механізм визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, після прийняття редакції ЦПК України від 15.12.2017 було врегульовано статтею 432 ЦПК України.

Частиною 2 названої норми встановлювалося, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» № 4094-IX від 21.11.2024 частину 2 статті 432 ЦПК України доповнено абзацом другим такого змісту: «Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, яке підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної або касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, передбаченої абзацом першим цієї частини, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження».

Аналіз наведених норм Закону №606-XIV дає підстави для висновку про те, що застосування конструкції визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у розумінні статті 49 цього Закону зумовлювалося добровільністю виконання за виконавчим документом, тобто, зокрема, самостійним виконанням боржником рішення майнового характеру протягом строку, відведеного для такого самостійного виконання.

У свою чергу, виконання відповідного рішення поза межами передбаченого строку позбавляє таке виконання ознак добровільності та є підставою для закінчення провадження згідно зі статтею 49 Закону №606-XIV.

Резюмуючи, суд вказує про те, що на час розгляду заяви боржника виконавче провадження регламентується приписами Закону №1404-VIII, статтею 39 якого персоніфіковано обставини, за яких виконавче провадження підлягає закінченню.

Суд зауважує, що підстави закінчення виконавчого провадження встановлюються в залежності від об`єктивних обставин та не мають альтернативного характеру.

Однією із підстав закінчення виконавчого провадження є фактичне виконання у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII).

Іншою підставою закінчення виконавчого провадження є визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню ( пункт 5 частини 1 статті 39 вказаного Закону).

Частиною 2 статті 432 ЦПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили ( крім тих, що підлягають негайному виконанню); помилкова видача виконавчого листа за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; видача виконавчого листа на підставі рішення, яке в подальшому було скасоване; помилкової видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

При цьому суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 24.06.2020 по справі №520/1466/14-ц та від 16.09.2020 по справі №308/6024/14.

Системний аналіз змісту положень статі 49 Закону №606-XIV, статті 39 Закон №1404-VIII та статті 432 ЦПК України свідчить про те, що добровільне виконання боржником зобов`язань за судовим рішенням поза межами процедури примусового виконання рішення органами виконавчої служби (для Закону №1404-VIII) чи в межах передбаченого строку (для Закону №606-XIV) є підставою для застосування механізму, передбаченого статтею 432 ЦПК України.

У свою чергу, фактичне виконання рішення на стадії примусового виконання (за наявності відкритого виконавчого провадження) чи поза строком, відведеним для добровільного виконання, позбавляє таке виконання ознак добровільності.

Із заяви вбачається, що правовою підставою для її задоволення представник заявника зазначає, з-поміж іншого, положення статей 598 та 599 ЦК України.

Таким чином, у даному випадку заявник вважає, що виконавчий лист підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з тим, що зобов`язання за Кредитним договором №106/02-2006 від 21.02.2006 припинилося шляхом його виконання.

Суд із наведеною позицією представника заявника не погоджується з огляду на таке.

У вимірі спірних обставин суд встановив, що представник заявника покликається на розписку б/н від 23.09.2025, видану ОСОБА_2 , про відсутність майнових зобов`язань заявника за Кредитним договором №106/02-2006 від 21.02.2006.

Перехід права вимоги за Кредитним договором №106/02-2006 від 21.02.2006 представник заявника обґрунтовує наявністю договору про відступлення прав вимоги від 10.09.2025.

Відповідно до розділів 2 та 4 цього договору сторонами обумовлено, що перехід права вимоги здійснюється після сплати ціни договору, а саме 116 500 гривень. Вказану суму ОСОБА_2 повинен був сплатити у строк до 25.09.2025.

Між тим, передусім суд звертає увагу на те, що будь-яких платіжних документів про сплату відповідної суми та переходу прав вимоги на час видачі розписки б/н від 23.09.2025 матеріали заяви не містять.

Не обмежуючись викладеним суд вказує на те, що з матеріалів заяви не слідує, що за обставин виконання виконавчого листа, який виданий 03.10.2012 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області та перебуває на виконання у межах виконавчого провадження ВП №52487112, мало місце добровільне погашення заборгованості за Кредитним договором №106/02-2006 від 21.02.2006, тобто погашення заборгованості поза межами процедури примусового виконання рішення.

За наведених обставин підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відсутні, у зв`язку з чим досліджувану заяву слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 258-260, 432 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні заяви представника боржника про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.Й. Данко