Справа № 345/380/25
Провадження № 22-ц/4808/166/26
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Девляшевського В.А., Луганської В.М.,

секретар Гудяк Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2025 року, постановлену судом у складі головуючого судді Кардаш О.І., у справі за заявою ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення Калуського міськрайонного суду по справі №345/380/25 від 21.08.2025 року,

у с т а н о в и в:

23 жовтня 2025 року боржник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про розстрочку виконання судового рішення.

В обґрунтування заяви вказував, що 21.08.2025 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області винесено рішення по справі №345/380/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, заподіяної внаслідок ДТП. Судом постановлено стягнути з нього на користь позивача відшкодування в розмірі 140 369,69 грн. матеріальної шкоди, 80 44,94 грн. витрат за проведення звіту про оцінку вартості матеріального збитку, 6 400 грн. витрат за надання правової допомоги, 1 403,69 грн. сплаченого судового збору, а всього 156 218,32 грн.

На даний час виконати дане рішення суду він не має можливості, оскільки тимчасово не працює та жодного доходу не отримує. На утриманні у нього перебуває троє неповнолітніх дітей. Тому, враховуючи складні життєві обставини, а також те, що він має намір в повному обсязі виконати свої боргові зобов`язання, просив суд розстрочити виконання рішення суду терміном на 24 місяці рівними частинами.

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочку виконання судового рішення відмовив.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою. Вважає, що дана ухвала є необґрунтованою, оскільки судом першої інстанції не було повно з`ясовано всіх обставин справи, що мають значення для її вирішення, тому постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що до заяви про розстрочку виконання рішення суду долучив докази неможливості одноразово сплатити суму коштів в розмірі 156 218,32 грн, оскільки тимчасово не працює та не отримує доходу, а на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки зазначеним фактам та вказав, що не надано доказів випадку винятковості, які відповідно до вимог ст. 435 ЦПК України є обов`язковою умовою для розстрочення виконання рішення суду, а матеріальне становище не має характеру особливої або виняткової обставини.

Вказує, що право сторони звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Тому зазначає, що враховуючи складні життєві обставини, а також намір в повному обсязі виконати свої боргові зобов`язання, розстрочення виконання рішення Калуського міськрайонного суду по справі №345/380/25 від 21.08.2025 року терміном на 24 місяці є необхідним.

Просить скасувати ухвалу Калуського міськрайонного суду від 17 листопада 2025 року по справі та ухвалити нове рішення, яким заяву про розстрочення виконання рішення Калуського міськрайонного суду по справі №345/380/25 від 21.08.2025 року задовольнити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу.

Зазначає, що обґрунтовуючи підстави для розстрочки виконання судового рішення, заявник посилався на те, що у нього скрутне матеріальне становище, на його утриманні знаходяться діти, а сам він не працює.

ОСОБА_2 вказує, що будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження тяжкого майнового стану, витрат, які заявник несе на утримання своїх дітей, витрат на своє лікування суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою надано не було. Крім того, заявником не наведено обставин, які мають характер особливих або виняткових, оскільки обставини, на які посилається, такого характеру не носять, тому не можуть бути прийняті до уваги для надання розстрочки виконання рішення суду.

Отже, апелянт намагається за допомогою даної заяви уникнути виконання рішення у даній справі щодо сплати заборгованості.

Просить відхилити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 у повному обсязі, а ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2025 року залишити без змін.

Заявник ОСОБА_1 до апеляційного суду не явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, заперечення проти апеляційної скарги стягувача ОСОБА_2 , вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, вимоги та доводи апеляційної скарги апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За матеріалами справи суд встановив, що 21 серпня 2025 року Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області ухвалив рішення по справі №345/380/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості заподіяної внаслідок ДТП. Стягнув з ОСОБА_1 на користь позивача відшкодування в розмірі 140 369,69 грн. матеріальної шкоди, 80 44,94 грн. витрат за проведення звіту про оцінку вартості матеріального збитку, 6 400 грн. витрат за надання правової допомоги, 1 403,69 грн. сплаченого судового збору, а всього 156 218,32 грн (а.с. 151-153).

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд вважав, що заявником не надано доказів випадку винятковості, який відповідно до вимог ст. 435 ЦПК України є обов`язковою умовою для розстрочення виконання рішення суду, а матеріальне становище не має характеру особливої або виняткової обставини.

Таким чином, заявником не обґрунтовано винятковості випадку, у зв`язку з яким варто б було розстрочити виконання вказаного рішення суду, не зазначено достатніх обставин та не надано доказів, які б свідчили про істотне ускладнення виконання рішення, а відтак, і про необхідність розстрочення такого. Складне матеріальне становище не свідчить ні про винятковість, ні про поважність причин невиконання рішення суду, а тому не може бути підставою для розстрочки виконання рішення суду

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.

У розумінні практики Європейського суду ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

В силу положень ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення визначеному законом порядку. Контроль за виконанням рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Також в цьому рішенні зазначено, що розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Згідно з ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України - і за її межами.

У відповідності до змісту ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом) - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що розстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду шляхом сплати загальної суми боргу частинами, що не може перевищувати одного року з дня ухвалення спірного рішення.

Строки такого відтермінування та сума щомісячних платежів знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду.

Надання розстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Розстрочення або відстрочення виконання рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Під час вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

У постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року по справі № 2а-25767/10/0570 дотримана позиція суду касаційної інстанції про те, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд із певною свободою розсуду повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору, наявність надзвичайних непереборних подій, інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини.

Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення або розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення (подібний висновок наведено в постанові Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі № 910/1180/19).

Згідно з правовою позицією, що викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. ст. 78, 81, 435 ЦПК України, саме заявник зобов`язаний довести зазначений предмет доказування, тобто виняткові підстави для відстрочки виконання судового рішення.

Суд оцінює надані заявником докази у сукупності як такі, що підтверджують обставини, які ускладнюють виконання рішення суду, та які є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними, тобто такими, які не залежать від волі відповідача, а отже, мають виключний характер.

Заявник просив розстрочити виконання рішення Калуського міськрайонного суду по справі №345/380/25 від 21.08.2025 року терміном на 24 місяці рівними частинами.

В обґрунтування заяви зазначив, що виконати дане рішення суду він не має змоги, оскільки тимчасово не працює та жодного доходу не отримує. У нього на утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей, а виконання рішення суду може поставити його сім`ю у скрутне матеріальне становище.

На підтвердження підстав для відстрочення виконання вказаного рішення суду ОСОБА_1 надав:виписку руху коштів по карті за період 01.09.2025-10.09.2025 (а.с. 158); копії свідоцтв про народження дітей (а.с.159-161); копію посвідчення багатодітної сім`ї (а.с.162).

Проте вказані обставини не є достатньою підставою для розстрочення виконання судового рішення, оскільки не надають можливість встановити дійсний майновий стан заявника. Належних доказів на підтвердження свого майнового стану ОСОБА_1 не надав.

Відповідно до положень ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Частинами 3, 4 ст. 435 ЦПК України визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п. 10 Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розстрочення виконання рішення можливе лише у виключних випадках наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Під час вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявником не наведено у заяві про розстрочення виконання рішення суду обставин, які мають характер особливих або виняткових. Оскільки обставини, на які посилається заявник, такого характеру не носять, то вони не можуть бути взяті судом до уваги для розстрочення виконання рішення суду.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність виняткових обставин, які б перешкоджали належному виконанню боржником рішення суду, ускладнювали б його виконання або робили виконання неможливим.

Суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а тому підстави для скасування ухвали відсутні.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до незгоди з постановленою ухвалою, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, тому не приймаються до уваги колегією суддів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2025 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 13 січня 2026 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.А. Девляшевський

В.М. Луганська