Справа № 472/703/25
Провадження №2/472/57/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 року селище Веселинове

Миколаївської області

Веселинівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді - Орленко Л.О.,

з участю секретарів

судового засідання - Чорної О.В., Дівульської А.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 у с-щі Веселинове Миколаївської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Міністерство оборони України, про встановлення факту перебування на утриманні батька та визнання права на отримання одноразової грошової допомоги після смерті батька,

ВСТАНОВИВ:

18 червня 2025 року до Веселинівського районного суду Миколаївської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Міністерство оборони України, про встановлення факту перебування на утриманні батька та визнання права на отримання одноразової грошової допомоги після смерті батька.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що її батько - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був військовослужбовцем і загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Гусарівка Ізюмського району Харківської області. На момент його загибелі, вона знаходилася на утриманні свого батька, оскільки була студенткою на контрактній основі і стипендією не забезпечувалася. За її навчання сплачував батько. Також батько надавав їй матеріальну допомогу, з якої вона купувала продукти харчування, одяг, канцелярські приладдя, зошити, необхідні для навчання, оскільки вона навчалася та не працювала.

Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 2/д від 10.02.2023 року, їй було повернуто на доопрацювання документи для призначення одноразової грошової допомоги як дочці загиблого ОСОБА_6 , з метою надання документів, які підтверджують факт перебування на його утриманні на дату загибелі, а саме судового рішення.

В зв`язку із цим, позивач звернулась за захистом своїх прав до суду та просить встановити факт перебування на утриманні батька та визнати за нею право на отримання одноразової грошової допомоги після смерті батька.

В судовому засіданні 03 грудня 2025 року позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, зокрема, зазначила, що її батько - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був військовослужбовцем і загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Гусарівка Ізюмського району Харківської області. На момент його загибелі вона знаходилася на утриманні свого батька, оскільки була студенткою на контрактній основі і стипендією не забезпечувалася. За її навчання сплачував батько. Також батько надавав їй матеріальну допомогу, з якої вона купувала продукти харчування, одяг, канцелярські приладдя, зошити, необхідні для навчання, оскільки вона навчалася та не працювала. Таким чином, позивач зазначає, що перебувала на повному утриманні свого батька ОСОБА_6 та отримувала допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, що підтверджується доказами, які долучені до справи.

В судове засідання 22 січня 2026 року позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. До суду 22 січня 2026 року подала заяву про підтримання позовних вимог та завершення розгляду справи у її відсутність.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 17.07.2025 року вказані відповідачі подали до суду заяви, в яких визнали позовні вимоги в повному обсязі, повністю підтверджують обставини, які зазначені в позовній заяві, та вказують, що позивач ОСОБА_1 дійсно перебувала на повному утриманні свого батька ОСОБА_6 .

В судове засідання ОСОБА_5 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відзиву на позовну заяву не подала, про причини неявки не повідомила суд.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Також представники третіх осіб ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_6 07.07.2025 року та 10.07.2025 року через підсистему Електронний суд подали до суду письмові пояснення третіх осіб, в яких заперечували щодо задоволення позовних вимог, вказуючи, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачкою не доведено факт перебування на утриманні свого батька.

Суд, заслухавши вступне слово позивача ОСОБА_1 , показання свідка ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що батько позивача - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був військовослужбовцем і загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Гусарівка Ізюмського району Харківської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , копією лікарського свідоцтва про смерть № 307 від 08.06.2022 року, копією військового квитка серії НОМЕР_2 .

Факт того, що позивач ОСОБА_1 дочка - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .

Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 2/д від 10.02.2023 року, позивачу ОСОБА_1 було повернуто на доопрацювання документи для призначення одноразової грошової допомоги як дочці загиблого ОСОБА_6 , з метою надання документів, які підтверджують факт перебування на його утриманні на дату загибелі, а саме судового рішення.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частин першої, другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту перебування на утриманні батька до смерті останнього необхідне позивачу для оформлення виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою КМУ № 168, і саме у зв`язку з тим, що позивач не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує такий факт, вона звернулася до суду з позовом про встановлення такого факту і подала відповідні докази.

Позивач обґрунтовує позов тим, що спільно проживала із батьком, мала спільний побут та перебувала на його утриманні на час смерті.

Водночас хоч позивач і була повнолітньою дієздатною особою, проте не мала самостійного доходу чи інших власних джерел доходу, крім тих, якими її забезпечував батько, оскільки не досягнула ще 23 років, була студенткою на контрактній основі і стипендією не забезпечувалася, а за її навчання сплачував батько, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Отже, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання позивачем заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для позивача допомога з боку особи, яка надавала їй утримання.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до статті 16-1 цього Закону право на призначення та отримання грошової допомоги мають: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Відповідно до частини першої статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

В ході судового розгляду судом встановлено факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженки с. Покровка Веселинівського району Миколаївської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на утриманні свого батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на момент його смерті, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Гусарівка Ізюмського району Харківської області, що підтверджується дослідженою сукупністю доказів, а саме:

- копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , відповідно до якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є дочкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- копією договору про надання освітніх послуг № 262/19 від 01.09.2019 року, копією контракту про військову підготовку № 191302/1 від 04.05.2019 року, копією договору про навчання № 262121 від 31.08.2021 року, копією диплома магістра № НОМЕР_5 від 30.06.2023 року, копією трудової книжки НОМЕР_6 , довідкою про доходи позивача, відповідно до яких позивач ОСОБА_1 навчалася з 2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_8 (в тому числі і на момент загибелі ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_9 ) у Чорноморському національному університеті імені Петра Могили, ІНФОРМАЦІЯ_10, Міжнародному класичному університеті імені Пилипа Орлика, а отже перебувала на повному фінансовому забезпеченні у свого батька ОСОБА_6 , оскільки все навчання проходило на контрактній основі, вона не працювала (що підтверджується копією трудової книжки), доходів не мала (що підтверджується довідкою про доходи) і сама сплачувати такі суми не мала змоги, а тому позивач фінансово залежала повністю від свого батька ОСОБА_6 , та основним і постійним джерелом засобів до існування була для позивача допомога з боку батька, який надавав їй утримання;

- відповідно до довідки, сформованої 14 січня 2024 року засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України у Реєстрі застрахованих осіб за період до 2023 року, відсутні відомості про страховий стаж, заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) та інші дані, необхідні для обчислення та призначення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування за параметрами - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ;

- відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 1 від 29.06.2022 року, який виданий Покровським старостинським округом, завірений Виконавчим комітетом Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 з 23.10.1995 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_9 ;

- довідкою від 20.09.2022 року, виданою Виконавчим комітетом Веселинівської селищної ради гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , встановлено, що місце проживання ОСОБА_1 дійсно зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ;

- з Витягу із Наказу № 140 від 15.07.2022 року вбачається інформація про сержанта ОСОБА_6 та його доньку - ОСОБА_1 , яка свідчить про те, що батько надавав її контактні дані для командування його військової частини, де він безпосередньо проходив службу;

- також підтвердженням фактичного місця проживання ОСОБА_1 є Сповіщення № 33 від військової частини НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_1 та на адресу їх спільного проживання: АДРЕСА_1 ;

- нотаріально завіреним свідченням ОСОБА_8 , який зазначив, що особисто знав ОСОБА_9 (батько позивачки ОСОБА_10 ) та разом з ним проходив службу у військовій частині НОМЕР_7 в період з березня 2022 року до 05.06.2022 року. Вони підтримували дружні стосунки, часто спілкувались не тільки на службові, а й на особисті теми. ОСОБА_9 багато розповідав про свою сім`ю. У нього дружина ОСОБА_11 та троє дітей: старший син ОСОБА_12 , донька ОСОБА_13 та наймолодша донька ОСОБА_14 . Особливо часто він згадував саме найменшу доньку - ОСОБА_14 . Він ніжно називав її " ОСОБА_15 " і після телефонних розмов із нею під час служби завжди говорив з усмішкою: "ОСОБА_15 моя, ОСОБА_15" Він особисто чув, як ОСОБА_6 неодноразово говорив, що для нього важливо допомагати своїм дітям, щоб вони мали гідну освіту та майбутнє. Зокрема про ОСОБА_14 йшла мова, бо на той час він ще оплачував саме її навчання. Він казав, що поки донька навчається, він її забезпечує всім необхідним. Він ділився цим з гордістю та відчуттям батьківської відповідальності. Особливо підкреслював, що саме він наполіг, аби вона навчалась на юриста та закінчила військову кафедру, хотів аби вона завершила те, що він не зміг, і що він повністю фінансує її навчання, забезпечує її життєві потреби, допомагає матеріально. Він неодноразово казав, що весь її побут і освіта повністю на його плечах, адже вона ще навчається і не має власного заробітку. Казав буквально: "Як не я - то хто? Вона ж ще дитина, студентка. Поки я живий - вона ні в чому не матиме потреби." Він забезпечував ОСОБА_14 не лише оплатою навчання, а й витратами на житло, харчування, одяг, інші потреби. Це звучало від нього не як обов`язок, а як свідома та відповідальна позиція батька, який піклується про свою доньку. Він постійно ділився її успіхами, підтримував її, пишався її досягненнями у навчанні та особистому житті. Він неодноразово чув від нього, що вона - його особлива надія та гордість. Ці слова та розмови він пам`ятає чітко, бо вони були щирими й постійними під час нашого спілкування на службі. Його любов до дітей, особливо до " ОСОБА_15 ", завжди була помітною і дуже зворушливою. Ці обставини йому достеменно відомі з особистого спілкування з ним під час їх служби і він підтверджує, що ОСОБА_9 , з його ж слів, фактично утримував своїх доньок, особливо в період навчання, зокрема свою доньку ОСОБА_14 , надаючи їй постійну матеріальну допомогу під час її навчання, кажучи, що допомагати буде стільки, скільки того потребує час і як завгодно, аби дітям облегшити шлях до свого успіху. Він підтверджує, що ОСОБА_9 дійсно утримував свою доньку ОСОБА_14 , систематично надавав їй фінансову допомогу, опікувався її життям та навчанням, що особисто неодноразово йому розповідав;

- показаннями свідка ОСОБА_7 , яка показала, що проживає в с. Покровка Вознесенського району Миколаївської області та добре знає сім`ю ОСОБА_6 , та від нього неодноразово чула, що йому треба багато працювати, оскільки його дочка ОСОБА_16 навчається, та їй потрібна його допомога, а тому він повністю займається її утриманням. Також свідок підтвердила, що до мобілізації ОСОБА_6 постійно працював у місцевому фермерському господарстві трактористом;

- заявами відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в яких вони визнали позовні вимоги в повному обсязі, повністю підтверджують обставини, які зазначені в позовній заяві, та вказують, що позивач ОСОБА_1 дійсно перебувала на повному утриманні свого батька ОСОБА_6 ;

- рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 14.03.2025 року, яке набрало законної сили 15.04.2025 року, яким, зокрема, встановлено, що відповідно до Акту № 1 від 29.06.2022 року обстеження матеріально - побутових умов сім`ї матері позивачки - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , зазначено, що ОСОБА_2 веде догляд за особою з інвалідністю внаслідок психічного захворювання за сином ОСОБА_3 , а також встановлено, що відповідно до Акту № 1 від 09.12.2022 року обстеження матеріально - побутових умов сім`ї ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , зазначено, що ОСОБА_2 проживає разом з сином ОСОБА_3 - особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок психічного захворювання.

Таким чином, судом встановлено, що на період з 2021 року по 12.04.2023 року (поки було дистанційне навчання, а вже згодом і повномасштабне вторгнення РФ на територію України) позивач ОСОБА_1 , якій на момент смерті батька ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ) було 22 роки, проживала за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , постійно навчалася, не працювала, заміжньою не була, стипендію не отримувала, а тому перебувала на повному утриманні свого батька ОСОБА_6 , та отримувала допомогу від батька, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Її батько ОСОБА_6 був єдиний, хто займався її утриманням, оскільки її матір - ОСОБА_2 не могла працювати, так як вела та нині веде догляд за особою з інвалідністю внаслідок психічного захворювання за сином ОСОБА_3 , що свідчить про те, що позивач ОСОБА_1 повністю перебувала на утриманні свого батька ОСОБА_6 на момент загибелі останнього.

Встановивши зазначені обставини, суд дійшов висновку, що наданих позивачем доказів достатньо для встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні свого батька ОСОБА_6 .

Отже, позивач ОСОБА_1 вважається особою, яка має право на отримання компенсації у разі загибелі батька відповідно до приписів Постанови КМУ № 168, та відповідно вважається утриманцем згідно з вимогами статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Крім того, з рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 року, яке набрало законної сили 16.01.2025 року, вбачається, що ОСОБА_5 не визнає право позивача ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги після смерті батька ОСОБА_6 . Вказане також підтверджується і тим, що ОСОБА_5 єдина з відповідачів, хто не подала заяву про визнання позовних вимог.

Ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

Таким чином, оскільки право позивача ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги після смерті батька ОСОБА_6 оспорюється, з врахуванням того, що судом встановлено факт перебування ОСОБА_1 на утриманні свого батька ОСОБА_6 на момент його смерті, то за такого суд вважає за можливе визнати за позивачем вказане право на отримання одноразової грошової допомоги після смерті батька ОСОБА_6 .

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що позивач не просила стягнути з відповідачів на свою користь сплачений нею судовий збір, то суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача сплаченого нею судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 259, 263-265, 268, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Міністерство оборони України, про встановлення факту перебування на утриманні батька та визнання права на отримання одноразової грошової допомоги після смерті батька, - задовольнити повністю.

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженки с. Покровка Веселинівського району Миколаївської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на утриманні свого батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на момент його смерті, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Гусарівка Ізюмського району Харківської області.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженкою с. Покровка Веселинівського району Миколаївської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, після смерті батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Гусарівка Ізюмського району Харківської області.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції покласти на позивача ОСОБА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області Л.О. Орленко