Єдиний унікальний номер 448/2412/25
Провадження № 2/448/171/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
23.01.2026 м.Мостиська
Мостиський районний суд Львівської області у складі:
головуючої судді Гіряк С.І.
за участі секретаря судового засідання - Рушеляк Г.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до
відповідача ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 )
предмет та підстави позову: про збільшення розміру аліментів на утримання дітей,
учасники справи не з`явилися,
І. Стислий виклад позиції позивача.
1. 26.11.2025 представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Улинець О.М. через систему "Електронний суд" звернулася з позовною заявою до ОСОБА_2 з вимогою про збільшення розміру аліментів на утримання дітей - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
2. Позовні вимоги представниця позивачки обґрунтовує тим, що позивачка перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, за час якого у них народилися донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 18.05.2018 шлюб між ними розірвано. 26.01.2023 позивачка зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 та змінила прізвище із « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».
3. Покликається на те, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 19.12.2017 у справі № 448/1073/17 вирішено стягувати з відповідача ОСОБА_2 в користь позивачки аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно ( по 1000 гривень на кожну дитину), починаючи з 23.08.2017 і до досягнення дітьми повноліття.
4. Вказує, що фінансова допомога є незначною та на даний час визначений судом розмір аліментів є недостатнім для утримання дітей, у зв`язку із збільшенням цін та оскільки в силу свого віку діти потребують більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток та навчання.
6. Відповідач відзиву на позов не надав.
ІІ. Позиція учасників процесу.
7. Позивачка ОСОБА_1 та її представниця адвокат Улинець О.М. в судове засідання не з`явилися. Представниця позивачки подала заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити без їхньої участі.
8. Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Суд констатує, що окрім направлення судових повісток на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача та місце його фактичного проживання, повідомлення про виклик відповідача в судове засідання здійснювався шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Мостиського районного суду Львівської області (http:// court.gov.ua/). Слід зазначити, що жодних клопотань, заяв та відзиву від ОСОБА_2 до суду не надходило.
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі
9. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
10. Ухвалою суду від 01.12.2025 було залишено позовну заяву без руху та надано строк на усунення недоліків.
11. Ухвалою суду від 09.12.2025 було відкрито провадження та постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
12. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України, тому неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи без його участі.
13. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення).
14. Оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин та не подав відзив, а позивачка заперечень проти такого вирішення справи не подала, суд керуючись ч.4 ст.223, 280-281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
ІV. Фактичні обставини встановлені Судом
15. Позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 18 травня 2018 року, що підтверджується рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 18 травня 2018 у справі №448/1038/17.
16. Також, судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх дітей - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
17. Діти проживають разом із позивачкою за адресою АДРЕСА_3 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади №2025/017618348, №2025/017619647, №2025/017619646 від 25.11.2025.
18. Рішенням Мостиського районного суду Львівської області у справі №448/1073/17 від 19.12.2017, суд вирішив стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти в твердій грошовій сумі на утримання дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2000 гривень (по 1000 гривень на кожну дитину), щомісячно, починаючи з 23.08.2017 і до досягнення дітьми повноліттям.
19. 26.01.2023 позивачка зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та змінила прізвище із « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .
V. Застосоване Судом законодавство.
20. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81);
21. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);
22. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);
23. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);
24. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89).
25. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Міжнародне законодавство регламентує, що:
26. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
27. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
28. Практику ЄСПЛ у сфері захисту прав дитини слід розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини. Виділяють принципи правового статусу дитини, які випливають з міжнародно-правових документів, перш за все, з Конвенції про права дитини 1989 р., та якими є: рівноправність дітей (ст. 2); неприпустимість будь-яких форм дискримінації (ст. 2); пріоритет інтересів дитини при вирішенні будь-якого питання, що стосується дітей, так званий принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини (ст. 3); принцип забезпечення захисту і турботи про благополуччя дитини (ст. 5); невід`ємність і пріоритет права на життя (на держави покладається обов`язок забезпечити їх виживання і розвиток, ст. 6); право дитини висловлювати свою думку, викладати інформацію про свої проблеми (діти мають право бути почутими, ст. 12-15); принцип збереження індивідуальності дитини (ст. 8); неприпустимість катувань та інших жорстоких, нелюдських і принижуючих гідність видів поводження і покарання (ст. 37 а); принцип відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини (ст. 18).
Сімейним кодексом України встановлено, що:
29. Частинами 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
30. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
31. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Відповідно до ст. 121 СК України - права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
32. Ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
33. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
34. Згідно зі ст. 192 СК України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
35. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Національне законодавство регламентує, що:
36. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття; сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
37. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
38. Згідно з частиною другою, третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
VІ. Висновки Суду.
39. Позивачка, як одержувач аліментів, довела свої вимоги про збільшення розміру аліментів, зокрема, Суд при розгляді вимог позивачки про збільшення розміру аліментів враховує те, що на даний час на користь позивачки на утримання дітей - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з відповідача стягуються аліменти в розмірі, який вочевидь не відповідає мінімальному розміру, що забезпечує достатній рівень життя для їхнього розвитку.
40. Виходячи з встановлених обставин, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи, Суд знаходить підстави для зміни розміру стягнення аліментів, визначених рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 19.12.2017 року по справі №448/1073/17, а саме вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з дати набрання рішення законної сили.
41. Відповідно п.23 постанови Пленуму ВСУ Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15.05.2006 №3, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, а тому вимога позивачки в частині стягнення аліментів з моменту звернення до суду до задоволення не підлягає.
42. Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
VI. Судові витрати
43. Виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
44. Відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів.
45. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
46. Ураховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів на утримання дітей на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача слід стягнути в дохід Держави судовий збір у розмірі 1211 (тисячу двісті одинадцять) гривень 20 коп.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 223, 247, 258, 259, 263- 265, 268, 280-281 ЦПК України, суд
1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дітей задовольнити частково.
2. Змінити розмір стягнення аліментів, визначений рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 19.12.2017 року у справі №448/1073/17.
3. Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі по 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з дати набрання рішенням законної сили.
4. В іншій частині позовних вимог відмовити.
5. Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (тисячу двісті одинадцять) гривень 20 коп.
6. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
7. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільного процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
8. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
9. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
10. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
11. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
12. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
13. Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду.
14. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
15. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
16. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Відомості щодо учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 .
Повний текст судового рішення складений 28.01.2026.
Суддя Світлана ГІРЯК