Справа № 679/1329/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області в особі головуючого - судді Лугового О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу №679/1329/25, 2/683/351/2026 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

19 вересня 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №18.10.2024-100002548 від 18.10.2024 року в розмірі 9 603 грн. 23 коп., з яких: 5 177 грн. 03 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 3 706 грн. 20 коп. - заборгованість за процентами, 720 грн. - неустойка, а також 2 422 грн. 40 коп. судового збору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що 18.10.2024 року сторони уклали в електронній формі кредитний договір №18.10.2024-100002548, за умовами якого товариство надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 6 000 грн. строком на 112 днів з дати його надання, зі сплатою фіксованої незмінною процентної ставки у розмірі 1% за один день користування кредитом. Термін повернення кредиту 07.02.2025 року. Комісія, пов`язана з наданням кредиту 20% від суми кредиту та дорівнює 1 200 грн. Неустойка становить 60 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежного виконаного зобов`язання. У свою чергу, ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами та комісію.

Однак, відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, процентів, в зв`язку із чим станом на день звернення до суду з даним позовом утворилась заборгованість в розмірі 9 603 грн. 23 коп., з яких: 5 177 грн. 03 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 3 706 грн. 20 коп. - заборгованість за процентами, 720 грн. - неустойка.

У зв`язку з цим позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вищезазначену заборгованість.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10 жовтня 2025 року дану справу передано до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області за підсудністю.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 листопада 2025 року дану справу передано до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області за підсудністю.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 08 грудня 2025 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Встановлено відповідачам 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву у встановлені судом строки, згідно ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 08 грудня 2025 року скористався.

17 грудня 2025 року від ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що в матеріалах справи відсутня копія договору факторингу між кредитором та позивачем. Крім того зазначає, що він був військовослужбовцем з 05.12.2022 року по 11.07.2025 року на підтвердження чого долучив копії підтверджуючих документів, та згідно ч.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом за період з моменту його призову у зв`язку з мобілізацією. Також зазначив, що згідно пунктом 18 Цивільного кодексу України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем), тому вважає що з нього не повинні стягуватися штрафні санкції.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 18 жовтня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено кредитний договір №18.10.2024-100002548, за умовами якого ТОВ «Споживчий центр» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 6 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити нараховані проценти та комісію відповідно до графіка платежів.

За умовами вказаного кредитного договору сторони передбачили, що кредит надається строком на 112 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту 07 лютого 2025 року.

Також сторони узгодили, що плата за користування кредитом здійснюється за фіксованою незмінною процентною ставкою у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.

Згідно п.15 договору, сторони погодили, що розмір неустойки становить 60 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконання/неналежного виконання зобов`язання.

Комісія, пов`язана з надання кредиту становить 20% від суми кредиту та дорівнює 1200 грн. (п.7 договору).

ОСОБА_1 підписав електронний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е823, а ТОВ «Споживчий центр» 19 жовтня 2024 року перерахувало суму кредиту в розмірі 6 000 грн. на вказану відповідачем платіжну картку № НОМЕР_1 за допомогою системи LiqPay, що підтверджується наявним в матеріалах справи листом №49-1009 від 10.09.2025 року та відповіддю на запит з АТ КБ «ПриватБанк».

ОСОБА_1 в порушення умов договору кредитні кошти не повернув, у зв`язку з чим станом на день звернення до суду із даним позовом утворилась заборгованість в розмірі 9 603 грн. 23 коп., з яких: 5 177 грн. 03 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 3 706 грн. 20 коп. - заборгованість за процентами, 720 грн. неустойка.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено частиною першою статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Із положень частини третьої статті 11 Закону України від 03 вересня 2015 року №675-VIII«Про електронну комерцію» (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №675-VIII) слідує,що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону №675-VIII пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

За змістом частини шостої статті 11 Закону №675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII).

В силу пункту 6 частини першої статті 3Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

За змістом статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Такий договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.

Сторони вправі укласти кредитний договір у електронній формі шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Цей договір скріплюється електронним підписом сторін і прирівнюється до письмового договору.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Зобов`язання має виконуватися належним чином, у тому числі відповідно до умов договору та вимог закону.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

З матеріалів справи судом встановлено, що ТОВ «Споживчий центр» і ОСОБА_1 уклали в електронній формі кредитний договір, який підписаний сторонами електронним підписом. ОСОБА_1 підписав цей договір одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем Е823), направленим товариством на телефонний номер відповідача. При укладанні кредитного договору відповідачем вчинено ряд дій, без здійснення яких договір був би не укладеним, що в свою чергу підтверджує укладання вказаного договору в електронній формі.

ОСОБА_1 був належним чином ознайомлений з умовами вищевказаного кредитного договору, однак не виконав грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів, а тому заборгованість по договору кредиту в межах строку кредитування підлягає стягненню за рішенням суду.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки наданим у справі доказам у їх сукупності, встановивши факт укладення між сторонами кредитного договору та наявність заборгованості за ним, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №18.10.2024-100002548 від 18.10.2024 року в розмірі 5 177 грн. 03 коп. - заборгованість по тілу кредиту.

Доказів, які б спростували цю заборгованість за кредитним договором, відповідачем не надано.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача неустойки за невиконання зобов`язань за договором, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, оскільки нарахування позивачем неустойки в сумі 720 грн. здійснювалось під час дії воєнного стану, таке нарахування не відповідає вимогам закону.

При виборі й застосуванні норми права до зазначених правовідносин суд враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі №161/11703/22.

Щодо стягнення відсотків за кредитними договорами слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що кредитором ТОВ «Споживчий центр» за кредитним договором №18.10.2024-100002548 від 18.10.2024 року нараховано відсотки в розмірі 3 706 грн. 20 коп., однак відповідач на момент укладення кредитного договору був військовослужбовцем по 11.07.2025 року, та під час дії особливого періоду, приймав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам), що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями витягу з наказу №192 від 11.07.2025 року, копіями довідки №919 від 22.05.2025 року, копіями довідки №27 від 13.01.2023 року, тому згідно ч.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи викладене, оскільки відповідач не сплатив заборгованість за кредитним договором, необхідно задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по тілу кредиту у розмірі 5 177 грн. 03 коп..

Щодо судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору.

Судовий збір слід розподілити за правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовом ТОВ «Споживчий центр» сплатило судовий збір в розмірі 2 422 грн. 40 коп., що підтверджується копією платіжної інструкції №СЦ00039307 від 17.09.2025 року, які просило стягнути із відповідача.

Позов заявлено з ціною 9 603 грн. 23 коп., а підлягає стягненню в сумі 5 177 грн. 03 коп., що складає 53,91 % (5 177 грн. 03 коп. х 100 : 9 603 грн. 23 коп.).

Тому, з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути 821 грн. 43 коп. судового збору (2 422 грн. 40 коп. х 53,91 %).

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 280-282 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №18.10.2024-100002548 від 18.10.2024 року в розмірі 5 177 грн. 03 коп. - заборгованість по тілу кредиту.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 821 грн. 43 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місцезнаходження: 01032, вул.Саксаганського, 133-А, м.Київ, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 .

Суддя: