Віньковецький районний суд Хмельницької області
Справа № 670/704/25
Провадження № 2/670/25/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року селище Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої - судді Мусієнко М.Б.

за участю секретаря судового засідання Корчової А.І.,

позивач ОСОБА_1 не з`явився,

представник позивача адвокат Потапов О.О. не з`явився,

представник відповідача Віньковецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області Лужняк В. - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Віньковецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

15.10.2025 позивач звернувся до Віньковецького районного суду Хмельницької області з позовом до Віньковецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, у якій просить:

- встановити факт, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Петрашівка Віньковецького району Хмельницької області, є матір`ю позивача;

- встановити факт належності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документу - державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 176794 площею 0,9132 га, виданого 15.06.2009 Віньковецькою РДА, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 07;

- встановити факт належності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документу - заповіту, засвідченого 30 квітня 1999 року секретарем Петрашівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області;

- визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 1,04 умовних кадастрових гектарів із земель, що перебували у колективній власності колишнього КСП «Дружба народів» в с. Петрашівка Віньковецького району Хмельницької області, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 .

В обґрунтування вимог позовної заяви позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_2 , яка постійно проживала по АДРЕСА_1 .

Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 0,9132 га, що знаходиться на території Петрашівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 176794 від 15.06.2009 та житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_2 30.04.1999 склала заповіт, де все майно заповіла позивачу. Зазначає, що позивач вступив у фактичне управління та володіння спадковим майном на підставі ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, однак, не оформив свої спадкові права у зв`язку із відсутністю коштів та через вади здоров`я і похилий вік.

В червні 2025 року позивачу стало відомо про існування державного акту про право власності на землю та він звернувся до держаного нотаріуса Старокостянтинівської нотаріальної контори Заворотної Т.І., яка постановою від 09 вересня 2025 року йому відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з тих підстав, що він не може документально підтвердити родинний зв`язок із померлою ОСОБА_2 . Позивача повідомлено про необхідність надання доказів родинних відносин з померлою, а саме: свідоцтв органів реєстрації актів цивільного стану, повного витягу з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копій актових записів, копій рішень суду, які набрали законної сили про встановлення факту родинних та інших відносин. Також державним нотаріусом вказано, що у заповіті, посвідченому виконавчим комітетом Петрашівської сільської ради народних депутатів Віньковецького району Хмельницької області 30.04.1999 і зареєстрованому у реєстрі за № 11, заповідачка зазначена як « ОСОБА_2 », а у свідоцтві про смерть від 22.05.2002 як « ОСОБА_2 », що унеможливлює встановлення належності такого заповіту померлій. Окрім зазначеного, не є можливим встановити факт належності частини спадкового майна померлій внаслідок того, що державний акт серії ЯЖ № 176794 на право власності на земельну ділянку, виданий Віньковецькою районною державною адміністрацією Хмельницької області 15.06.2009, не відповідає вимогам законодавства, оскільки він виданий після смерті ОСОБА_2 . За таких обставин позивач змушений звернутись до суду для захисту своїх прав та інтересів.

Ухвалою судді Віньковецького районного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк десять днів з дня отримання ухвали для усунення вказаних у ній недоліків.

28.10.2025 до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_3 , якою він усунув недоліки, зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою судді Віньковецького районного суду Хмельницької області від 31.10.2025 відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання 21.11.2025, надіслано учасникам справи копію зазначеної ухвали. Витребувано у державного нотаріуса Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Заворотної Т.В. копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) стосовно ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) про складені заповіти, укладені спадкові договори ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою від 21.11.2025 витребувано: у Деражнянському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження село Петрашівка Віньковецького району Хмельницької області, актовий запис № 10 від 06.02.1956, складеного Петрашівською сільською радою Віньковецького району Хмельницької області та у Віньковецькому районному суді Хмельницької області матеріали цивільної справи № 670/230/25 (провадження 2/670/174/25) за заявою ОСОБА_4 до Віньковецької селищної ради, ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Витребувані документи надійшли до суду 24.11.2025 та 02.12.2025.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання 04.12.2025 не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Представник позивача адвокат Потапов О.О. 04.12.2025 у судове засідання не з`явився, але 04.12.2025 подав до суду клопотання про проведення підготовчого судового засідання без його участі та просив справу призначити до розгляду по суті.

Представник Віньковецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області Лужняк В.О. у судове засідання 04.12.2025 не з`явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання, але 17.11.2025 подав до суду заяву, у якій просить суд проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

04.12.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті 18.12.2025.

18.12.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 27.01.2026 у зв`язку із необхідністю долучення представником позивача письмових доказів.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання 27.01.2026 не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Представник позивача адвокат Потапов О.О. 27.01.2026 у судове засідання не з`явився, але 26.01.2026 подав до суду клопотання про проведення судового засідання без його участі, просив позовні вимоги задоволити, а судові витрати - залишити за позивачем.

Представник Віньковецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області Лужняк В.О. у судове засідання 27.01.2026 не з`явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання, але 17.11.2025 подав до суду заяву, у якій просить суд проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

27.01.2025 представником позивача адвокатом Потаповим О.О. подано письмове клопотання до суду про відмову від частини позовних вимог, а саме в частині вимог про встановлення факту належності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документу - державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 176794 площею 0,9132 га, виданого 15.06.2009 Віньковецькою РДА, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 07, просить закрити провадження у справі.

Ухвалою суду від 27.01.2026 прийнято відмову позивача від частини позовних вимог та у цій частині закрито провадження у справі.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, враховуючи наявність законних підстав для задоволення позову відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, приймає визнання позову відповідачем та вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 70-ти років ОСОБА_2 померла в с. Петрашівка Віньковецького району Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.п. 8).

Згідно з розпорядженням про здійснення допомоги на похорон від 23.05.2002 ОСОБА_1 видали допомогу в сумі 173 грн 80 коп. (а.п. 8 на звороті).

Відповідно до заповіту від 30.04.1999, посвідченого секретарем виконавчого комітету Петрашівської сільської ради народних депутатів Віньковецького району Хмельницької області 30.04.1999, зареєстрованого за № ІІ (11), ОСОБА_2 , що проживає в с. Петрашівка Віньковецького району Хмельницької області на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: що все майно, яке буде належати їй на день смерті (жилий будинок, погріб та інше майно) заповіла сину ОСОБА_1 (а.п. 7, 145).

Після її смерті відкрилася спадщина.

З державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 176794 від 15.06.2009 вбачається, що ОСОБА_2 належала земельна ділянка розміром 0,9132 га, яка розташована на території Петрашівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :04:003:0014 (а.п. 9).

Згідно з копією Державного акту на право колективної власності на землю від 02.10.1995 серії ХМ № 005, колективному сільськогосподарському підприємству «Дружба народів», с. Петрашівка Віньковецького району Хмельницької області, передано у колективну власність 841,8 гектарів землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.п. 26-29).

Додатком № 1 до зазначеного Державного акту № 005 є список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, де під № 121 значиться ОСОБА_2 (а.п. 31-32).

Відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються в с. Петрашівка, колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба народів» на території Петрашівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області під № 179 зареєстровано сертифікат серії ХМ № 0181365 на ім`я ОСОБА_2 на право на земельну частку (пай) розміром 0,91, номер земельної ділянки ріллі № НОМЕР_2 , підпис власника сертифікату про отримання - померла (а.п. 11-13).

Відповідно до довідок, виданих старостою Петрашівського старостинського округу, № 311, № 182 від 30 вересня 2025 року та 07 травня 2024 року ОСОБА_2 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 була зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_1 . Склад сім`ї до дня смерті: одинока. Після смерті ОСОБА_2 у фактичне володіння та розпорядження спадковим майном вступив її син ОСОБА_1 , який провів поховання матері та здійснював догляд за спадковим майном (а.п. 14, 15).

Технічна документація із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) в бувшому КСП «Дружба народів», с. Петрашівка Петрашівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, містить інформацію щодо власників земельних часток (паїв), серед яких значиться ОСОБА_2 , с. Петрашівка, сертифікат серії ХМ № 0181365, розмір земельної частки (паю), в умовно кадастрових гектарах 1,04, вартість земельної частки (паю) - 3090 карбованців, підстава для реєстрації - рішення Віньковецької райдержадміністрації від 08.05.1996 № 98-р, а також зазначений підпис власника сертифіката на земельну частку (пай) (а.п. 17, 18).

Згідно з копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 Старокостянтинівським РВ УМВС України в Хмельницькій області 17.02.2000, 29.07.1979 зареєстровано шлюб позивача із ОСОБА_5 1959 року народження (а.п. 5, 6).

Виписки з погосподарських книг Петрашівської сільської ради за 1950-1953 роки, 1961-1963 роки, 1974-2002 роки, надані старостою Петрашівського старостинського округу Віньковецької селищної ради Хмельницької області (лист № 306 від 17.09.2025), містять таку інформацію:

- згідно з даними погосподарської книги № 4 за 1950-1952 роки, господарство № 66 за адресою с. Петрашівка Віньковецького району Хмельницької області, власником домогосподарства якого являлась ОСОБА_6 та склад її сім`ї наступний: ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) голова двору, ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) дочка, ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) дочка, ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ) дочка, ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ) дочка;

- згідно з даними погосподарської книги № 5 за 1961-1963 роки, особовий рахунок НОМЕР_4 за адресою с. Петрашівка Віньковецького району Хмельницької області, власником домогосподарства якого являлась ОСОБА_6 та склад її сім`ї наступний: ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) голова двору, ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) дочка, ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ) дочка, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) внук;

- згідно з даними погосподарської книги № 4 за 1974-1976 роки, особовий рахунок НОМЕР_5 за адресою с. Петрашівка Віньковецького району Хмельницької області, власником домогосподарства якого являлась ОСОБА_6 та склад її сім`ї наступний: ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) голова двору, ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 ) дочка, ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ) дочка, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) внук (син ОСОБА_12 ), ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_11 ) внучка (дочка ОСОБА_14 );

- згідно з даними погосподарської книги № 4 за 1977-1979 роки, особовий рахунок НОМЕР_6 за адресою с. Петрашівка Віньковецького району Хмельницької області, власником домогосподарства якого являлась ОСОБА_11 та склад її сім`ї наступний: ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 ) голова двору, ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ) сестра, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) племінник (син ОСОБА_12 ) вибув 03.06.1976 в м. Хмельницький, ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_11 ) дочка;

- згідно з даними погосподарської книги № 4 за 1980-1982 роки, особовий рахунок НОМЕР_7 за адресою с. Петрашівка Віньковецького району Хмельницької області, власником домогосподарства якого являлась ОСОБА_11 та склад сім`ї наступний: ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 ) голова двору, ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ) сестра, ОСОБА_15 ( ІНФОРМАЦІЯ_12 ) невістка ОСОБА_12 , вибула 26.03.1981 в м. Староконстянтинів, ОСОБА_16 ( ІНФОРМАЦІЯ_13 ) внук ОСОБА_12 , вибув 26.03.1981 в м. Староконстянтинів, ОСОБА_17 ( ІНФОРМАЦІЯ_11 ) дочка, ОСОБА_18 (1959 р.н.) зять, ОСОБА_19 (1982 р.н.) внук;

- згідно з даними погосподарської книги № 4 за 1983-1985 роки, особовий рахунок НОМЕР_8 за адресою с. Петрашівка Віньковецького району Хмельницької області, власником домогосподарства якого являлась ОСОБА_11 та склад її сім`ї наступний: ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 ) голова двору, ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ) сестра, ОСОБА_17 ( ІНФОРМАЦІЯ_11 ) дочка, ОСОБА_18 (1959 р.н.) зять, ОСОБА_19 (1982 р.н.) внук, ОСОБА_20 (1985 р.н.) внук. Усі члени сім`ї Пташок 11.03.1985 вибули в Миколаївську область;

- згідно з даними погосподарської книги №4 за 1986-1990 роки, особовий рахунок НОМЕР_9 за адресою с. Петрашівка Віньковецького району Хмельницької області, власником домогосподарства якого являлась ОСОБА_11 та склад її сім`ї наступний: ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 ) голова двору, ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ) сестра, дата народження виправлена на ІНФОРМАЦІЯ_14 ;

- згідно з даними погосподарської книги № 4 за 1991-1995 роки, особовий рахунок НОМЕР_10 за адресою с. Петрашівка Віньковецького району Хмельницької області, власником домогосподарства якого являлась ОСОБА_11 та склад сім`ї наступний: ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 ) голова двору, ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_14 ) сестра;

- згідно з даними погосподарської книги № 4 за 1996-2000 роки, особовий рахунок НОМЕР_11 за адресою с. Петрашівка Віньковецького району Хмельницької області, власником домогосподарства якого являлась ОСОБА_2 та склад її сім`ї наступний: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_14 ) голова двору.

- Згідно даних погосподарської книги №3 за 2001-2005 роки, особовий рахунок НОМЕР_12 за адресою с. Петрашівка Віньковецького району Хмельницької області власником домогосподарства якого являлась ОСОБА_2 та склад сім`ї наступний: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_14 ) голова двору, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.п. 20-22).

На підтвердження факту родинних відносин до заяви додано копію фотокартки (а.п. 23), на якій, зі слів позивача, зображено їх родину, а саме: чоловіком зліва є дядько позивача, а справа - померла ОСОБА_2 , а по центру ОСОБА_1 . На іншій фотокартці (а.п. 24) зліва зображений позивач ОСОБА_1 , а справа - мати позивача ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Петрашівка Віньковецького району Хмельницької області народився позивач ОСОБА_1 , матір`ю зазначено ОСОБА_10 , запис про батька відсутній, актовий запис № 10 (свідоцтво про народження від 06.02.1956 серії НОМЕР_13 ) (а.п. 25).

Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 24.10.2025 (земельна ділянка площею 9132 кв.м., кадастровий номер земельної ділянки :04:003:0014, яка знаходиться в с. Петрашівка Віньковецького району Хмельницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) оціночна вартість об`єкта 30349 грн 11 коп. (а.п. 47, 48).

Як вбачається із словника-довідника «Власні імена людей» 2005 року випуску (стор. 119), ім`я « ОСОБА_21 » відповідає іменам « ОСОБА_22 », « ОСОБА_22 », « ОСОБА_23 », « ОСОБА_23 » (а.п. 112-114).

Згідно із словника «Власних імен людей» 1967 року випуску (стор. 54, 55) ім`я « ОСОБА_22 », « ОСОБА_22 » див. «Анастасія». «Настаска», « ОСОБА_22 », « ОСОБА_22 », Настуня» походить від імені «Настасія» (а.п. 115, 116).

У повному витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 9 від 28.11.2025 зазначено, що ОСОБА_16 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Петрашівка Віньковецького району Хмельницької області, матір ОСОБА_10 , минуло 23 роки, запис про батька відсутній. На підставі даного актового запису про народження 06.02.1956 видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_14 (а.п. 107, 108).

Листом Державного архіву Хмельницької області від 08.10.2025 № П-2334/01.01-15/202 на запит ОСОБА_15 надано копію актового запису про народження ОСОБА_24 в 1931 році: ОСОБА_25 ІНФОРМАЦІЯ_15 , батьками якої є ОСОБА_26 та ОСОБА_6 (а.п. 89, 90).

Після смерті ОСОБА_2 09 вересня 2025 року державним нотаріусом Староконстянтинівської державної нотаріальної контори Заворотною Т. заведена спадкова справа № 493/2025 (а.п. 66-86).

З заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 звернувся позивач ОСОБА_1 . З відповіді на звернення (щодо спадкових справ) державного нотаріуса Староконстянтинівської державної нотаріальної контори Заворотної Т. № 1323/02-14 від 09.09.2025 вбачається, що для оформлення спадщини необхідно надати докази родинних відносин ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яка позивачу є рідною матір`ю. Також державним нотаріусом вказано, що у заповіті, посвідченому виконавчим комітетом Петрашівської сільської ради народних депутатів Віньковецького району Хмельницької області 30.04.1999 і зареєстрованому у реєстрі за № 11, заповідачка зазначена як « ОСОБА_2 », а у свідоцтві про смерть від 22.05.2002 як « ОСОБА_2 », що унеможливлює встановлення належності такого заповіту померлій. Окрім зазначеного, не є можливим встановити факт належності частини спадкового майна померлій внаслідок того, що державний акт серії ЯЖ № 176794 на право власності на земельну ділянку, виданий Віньковецькою районною державною адміністрацією Хмельницької області 15.06.2009, не відповідає вимогам законодавства, оскільки він виданий після смерті ОСОБА_2 (а.п. 10, 84).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_27 суду пояснив, що він являється односельчанином із позивачем та підтвердив той факт, що ОСОБА_2 є рідною матір`ю ОСОБА_1 . Зазначив, що він особисто знав померлу ОСОБА_2 з дитинства та звертався до неї «Стася». Померла працювала довгий час в колгоспі та отримала за це земельну частку (пай). Зазначив, що поозивач ОСОБА_1 є єдиним її сином, батька у нього не було. При огляді фотокартки (а.п. 23) вказав, що чоловіком зліва є дядько позивача, справа - ОСОБА_2 , а по центру ОСОБА_1 . А на фотокарці (а.п. 24) вказав, що зліва ОСОБА_1 , а справа мати позивача ОСОБА_2 .

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15 суду пояснила, що вона являється дружиною позивача. Підтвердила той факт, що ОСОБА_2 є рідною матір`ю ОСОБА_1 , а батька в нього не було. Свою покійну свекруху ОСОБА_2 називала « ОСОБА_12 », « ОСОБА_23 » та зазначила, що та була неграмотною та неписемною. Повідомила, що померла ОСОБА_2 не повідомила сина про наявність у неї земельної частки (паю). Також підтвердила те, що позивач ОСОБА_1 вступив у фактичне володіння будинком та іншим майном.

Щодо встановлення факту, що померла ОСОБА_2 є рідною матір`ю позивача.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено в ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

У листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 315 ЦПК і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення, зокрема встановлення факту родинних відносин тощо.

Суд зазначає, що під родинними відносинами слід розуміти кровний зв`язок між особами, які походять одне від одного (пряма лінія родинних відносин) і кровний зв`язок між особами, які походять від спільного предка (бічна лінія родинних відносин). У прямій лінії родинних відносин знаходяться: мати і син (або донька), батько і син (або донька), дід і внук (внучка), бабка і внук (внучка), прадід і правнук (правнучка), прабабка і правнук (правнучка). У бічній лінії родинних відносин знаходяться, наприклад: рідні брати і сестри, дядько і племінник (племінниця), тітка і племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри тощо. Розрізняють також ступені родинних відносин, які визначаються кількістю народжень, які відділяють народження одного родича від іншого. Родинні відносини є підставою для виникнення численної групи сімейних правовідносин (наприклад, між батьками і дітьми, братами і сестрами, бабкою, дідом і внуками).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з п. 7 Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) викладено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів».

З досліджених матеріалів справи вбачається, що, попри різницю зазначених дат народження, імені та по батькові особи у різних документах у різний час, ці документи стосуються однієї особи ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і була матір`ю позивача.

Факт, що просить встановити позивач, має юридичне значення. Спір про право відсутній, оскільки до справи залучені усі заінтересовані особи, на чиї права та інтереси могло б вплинути рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин у зв`язку з неможливістю оформлення спадщини після померлої матері ОСОБА_2 .

За таких обставин, оскільки законом не визначено іншого, крім судового порядку встановлення факту родинних відносин між особами, і факт родинних відносин, який просить встановити заявник, підтверджується письмовими матеріалами справи, суд дійшов висновку, що вимоги заявника є законними, обґрунтованими та доведеними.

Беручи до уваги викладене, суд вважає встановленим той факт, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була рідною матір`ю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Отже вимога позивача про встановлення факту родинних відносин є такою, що підлягає задоволенню.

Щодо встановлення факту належності ОСОБА_2 правовстановлюючого документа заповіту.

Згідно з пунктом 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

За положеннями ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Частиною 1 ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, які визначені в заповіті. Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

За положеннями ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на момент посвідчення заповіту від 30.04.1999) у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, окрім дій, передбачених у частині першій цієї статті, вчиняють також такі нотаріальні дії: посвідчують заповіти.

За положеннями п. 33 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5 (в редакції наказу Міністерства юстиції № 33/5 від 07.04.2005, яка була чинною на час посвідчення заповіту), посадова особа виконавчого комітету посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 541, 543 Цивільного кодексу і особисто подані ними посадовій особі виконавчого комітету. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб не допускається. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 70-ти років ОСОБА_2 померла в с. Петрашівка Віньковецького району Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 22.05.2002 (а.п. 8).

09.09.2025 відповіддю на звернення (щодо спадкових справ) державного нотаріуса Староконстянтинівської державної нотаріальної контори Заворотної Т. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.п. 10, 84).

Суд, дослідивши заповіт, встановив, що ОСОБА_2 , що проживає в с. Петрашівка Віньковецького району Хмельницької області, склала заповіт, посвідчений 30.04.1999 ОСОБА_28 - секретарем виконавчого комітету Петрашівської сільської ради народних депутатів Віньковецького району Хмельницької області, зареєстрованого за № ІІ (11). Згідно з заповітом спадкодавиця призначила спадкоємцем усього належного їй на момент смерті майна сина ОСОБА_1 (а.п. 7).

Відповідно до відповіді приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кухарської Л.А., інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) про складені заповіти, укладені спадкові договори ОСОБА_2 , заповіт, посвідчений 30.04.1999 (номер в реєстрі нотаріальних дій 11), є чинним (а.п. 154).

У п. 71 рішення у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що принцип належного врядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. Разом з тим, потреба виправити допущену в минулому помилку не повинна непропорційним чином утручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки держоргану має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Суд також враховує висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, який викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.03.2021 року у справі № 692/1164/18 (провадження № 61-14767св20). Згідно з вказаною постановою розбіжності щодо прізвища, імені та батькові спадкодавця у свідоцтві про смерть та у заповіті, на переконання суду, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви. Хоча заповіт містить технічні помилки, але вказаним правочином було оформлено дійсне волевиявлення спадкодавця на розпорядження належним йому майном на випадок його смерті у присутності уповноваженої на вчинення відповідних нотаріальних дій особи, яка засвідчила заповіт, та при посвідченні заповіту були дотримані вимоги щодо його форми - заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання, секретар сільської ради встановила особу заповідача, перевірила його дієздатність, роз`яснила заповідачу зміст статей 1241, 1307 ЦК України та посвідчила особистий підпис на заповіті. При складанні та посвідченні заповіту дотримано таємницю заповіту відповідно до статті 1255 ЦК України. Наявність технічних помилок не спростовує волевиявлення заповідача та не свідчать про порушення вимог щодо форми і порядку посвідчення заповіту.

Окрім того, наявність формальних помилок при складанні заповіту не свідчить про нікчемність заповіту та не спростовує презумпцію правомірності правочину, якщо заповідач не був визнаний судом недієздатним чи обмежено дієздатним, мав право на складання заповіту, заповіт відповідав волі заповідача, власноруч підписаний заповідачем, має письмову форму, посвідчений та зареєстрований у встановленому законом порядку (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 522/904/16-ц та від 03 липня 2019 року у справі № 725/2412/15-ц).

Вказане дає можливість дійти висновку, що різне написання по батькові матері позивача ОСОБА_2 зумовлено допущеними орфографічними помилками, що в сукупності з іншими доказами дозволяє встановити факт належності заповіту від імені ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_16 , посвідчений 30 квітня 1999 року Ковальчук В.С. - секретарем виконкому Петрашівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, зареєстрованого в реєстрі за № ІІ, ОСОБА_2 .

Щодо визнання за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 .

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України).

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997, у ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до неї містить положення про право мирно володіти своїм майном. Тлумачення цього положення як захисту права власності неодноразово здійснено Європейським судом з прав людини, зокрема, у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява № 6833/74 від 13.07.1979, де суд у п. 63 зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, стаття 1 у своїй суті забезпечує право власності».

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власника є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

ЦК України у статті 16 закріпив право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. А стаття 392 ЦК України передбачає право власника майна пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд бере до уваги те, що рішення суду про визнання права на майно не породжує виникнення такого права, а лише підтверджує його наявність (якщо воно дійсно наявне), оскільки воно оспорюється або не визнається іншою особою, або втрачений документ, який засвідчує таке право.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Верховний Суд у постанові від 31.01.2024 у справі № 175/654/22 висловив правову позицію, згідно з якою питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину: «Установивши, що ОСОБА_1 успадкував спадщину після смерті батька ОСОБА_4, якому належала частка спірної квартири, і у позивача відсутня можливість отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на спірне майно, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/6 частку спадкового майна - квартири».

Відповідно до ч. 3 ст. 1, ч. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку, а рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай).

За статтею 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом: а) визнання прав; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

У частині другій статті 23 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Згідно з пунктом 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.

Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству.

У разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами про спадкування.

Як уже було зазначено, за змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу № 720/95 особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта.

Також із п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вбачається, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України).

Згідно з п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до Указу № 720/95 та постанови КМ України від 12.10.1995 № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» сертифікати на право на земельну частку (пай), що видаються районними державними адміністраціями, реєструються у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай).

Суд звертає увагу на те, що відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16.01.2003 № 435-IV (набув чинності 01.01.2004) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Також постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» містить роз`яснення, згідно з якими спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (ЦК УРСР), в тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина відкрилася до набрання чинності Цивільним кодексом України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України.

Враховуючи, що спадщина після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року, то до даних спадкових правовідносин (зокрема щодо прийняття спадщини) слід застосовувати норми ЦК УРСР від 18.07.1963 № 1540-VI в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Стаття 524 ЦК УРСР встановлювала два види спадкування: за заповітом та за законом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст. 525 ЦК УРСР). Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям (ст. 534 ЦК УРСР).

Статтею 549 ЦК УРСР визначено дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем:

- якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

- якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про її прийняття.

Згідно із приписами частини 2 статті 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності таких юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

На підставі пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (далі Декрет) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 ЗК).

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

При видачі свідоцтва про право на спадщину підпункт 4.14. пункту 4 глави 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зобов`язує нотаріуса перевіряти: факт смерті спадкодавця; час і місце відкриття спадщини; наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом; прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб; склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. Для підтвердження вказаних обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Як встановлено судом, спадкодавець ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 176794 виданий ОСОБА_2 15.06.2009 на підставі розпорядження Віньковецької районної державної адміністрації № 306/2008-р від 12.09.2008, тобто після її смерті. Отже ОСОБА_2 за життя не набула права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:0030014, площею 0,9132 га, що знаходиться на території Петрашівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області.

Як уже зазначалось, на думку суду відмінність у написанні по батькові « ОСОБА_29 » та « ОСОБА_30 » є наслідком зміни правил правопису та використання діалекту, що і призвело до різного написання імені спадкодавця у різний час та у різних документах.

Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини другої ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, що передбачено частиною сьомою статті 81 ЦПК України.

Згідно закріплених положень у частині третій статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 263 ЦПК України передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справ національні суди України застосовують положення Конвенції та практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) як джерело права, що передбачено статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Отже, наведені вище обставини справи та норми права свідчать про те, що за життя спадкодавиці ОСОБА_2 належало право на спірну земельну частку (пай). Позивач є спадкоємцем за законом щодо даного майна (оскільки таке відсутнє в заповіті) та прийняв спадщину після її смерті, але не може оформити спадкові права через органи нотаріату внаслідок втрати правовстановлюючого документу. Тому суд дійшов висновку, що за позивачем необхідно визнати в порядку спадкування за законом право на зазначену вище земельну частку (пай).

Щодо розподілу судових витрат.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати (п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України) та у резолютивній частині рішення зазначається розподіл таких судових витрат (п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки представником позивача адвокатом Потаповим О.О. 27.01.2026 до суду подано письмову заяву, у якій він просить судовий збір залишити за позивачем, то сплачений при поданні ним позову судовий збір не підлягає стягненню з відповідача та залишається за позивачем.

На підставі ст. 14, 41, 55 Конституції України, ст. 317, 319, 321, 328, 1223, 1233, 1234, 1235, 1247, 1251, 1255 ЦК України, ст. 22, 23, 524, 525, 534, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 76, 77, 78, 81, 141, 133, 223, 259, 263-265, 315, 352, 354, 355, 392 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до Віньковецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування задоволити.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була рідною матір`ю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановити факт, що заповіт, складений 30.04.1999 ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_16 , посвідчений секретарем виконавчого комітету Петрашівської сільської ради народних депутатів Віньковецького району Хмельницької області, зареєстрований в реєстрі за № ІІ, належить ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_16 .

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , як спадкоємцем за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) розміром 1,04 в умовних кадастрових гектарах, яка належала ОСОБА_2 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0181365, виданого на підставі розпорядження Віньковецької районної державної адміністрації від 12.09.2008 № № 306/2008-р і перебувала у колективній власності колишнього КСП «Дружба народів», що знаходиться на території Віньковецької селищної ради (колишньої Петрашівської сільської ради) Хмельницького (Віньковецького) району Хмельницької області.

Судовий збір залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_15 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Віньковецька селищна рада Хмельницького району Хмельницької області, ідентифікаційний код 04403315, місцезнаходження: вул. Соборної України, буд. 15,с-ще Віньківці Хмельницького району Хмельницької області.

Суддя Мар`яна МУСІЄНКО