ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року

м. Київ

справа № 128/2045/17

провадження № 61-6092св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Калараша А. А.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - Споживче товариство «Відновлення»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Вінницька районна спілка споживчих товариств, ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 27 березня 2025 року, ухвалену колегією у складі суддів Шемети Т. М., Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У липні 2017 року Споживче товариство «Відновлення» (далі - СТ «Відновлення») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 ,треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Вінницька районна спілка споживчих товариств, ОСОБА_2 , про витребування майна з чужого незаконного володіння.

2. Позов мотивовано тим, що у2002-2003 роках відбулося реорганізація Вороновицького споживчого товариства (далі - Вороновицький СТ) та його злиття із СТ «Відновлення», в результаті чого все майно, кошти та основні засоби (магазини, склади, кошти) та пайовики (члени споживчого товариства) були передані від Вороновицького СТ до СТ «Відновлення». У зв`язку з цим право власності на магазини на АДРЕСА_1 , зареєстровано за СТ «Відновлення».

3. Згідно зі статутом СТ «Відновлення» вищим органом управління споживчого товариства є його загальні збори, участь в загальних зборах приймають всі члени (пайовики) споживчого товариства та голосуванням приймають рішення. Рішення про розпорядження майном споживчого товариства віднесено до компетенції загальних зборів.

4. ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , вважаючи себе засновниками СТ «Відновлення», внесли незаконні зміни до статуту про те, що збори їх як засновників є вищим органом управління СТ «Відновлення» і вони можуть приймати будь-які рішення, пов`язані з діяльністю та існуванням СТ «Відновлення».

5. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 11 березня 2014 року у справі № 128/2199/13-ц, яке було залишено без змін після касаційного перегляду, встановлено, що «збори засновників», які складаються лише з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , не є органом управління споживчого товариства. Вищим органом управління споживчого товариства є збори членів (пайовиків), які були передані від Ворновицького СТ до СТ «Відновлення» та кількість яких становить 1 216 осіб. Законом не передбачено при створенні споживчого товариства засновницького договору та статутного фонду, а тому в споживчому товаристві не може бути засновників.

6. Згідно зі статутом, актами Укоопспілки, Законом України «Про споживчу кооперацію» ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не є органом правління споживчого товариства і не можуть приймати рішень споживчого товариства, а вищим органом управління споживчого товариства є загальні збори членів пайовиків, які були передані до СТ «Відновлення» від

ОСОБА_5 ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не уповноважені були приймати рішення про ліквідацію СТ «Відновлення» та про передачу нерухомого майна, зокрема магазину на АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , яке було оформлене протоколом загальних зборів від 19 грудня 2013 року № 3/2013.

8. 31 грудня 2013 року в зв`язку з початком процедури ліквідації СТ «Відновлення» та використовуючи протокол від 19 грудня 2013 року, який видали за протокол загальних зборів СТ «Відновлення», в реєстраційній службі було зареєстровано право власності на будівлю магазину за ОСОБА_2 .

9. Таким чином, у 2013 році господарський магазин на АДРЕСА_1 вибув з власності СТ «Відновлення» безоплатно поза волею власника майна.

10. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що 25 червня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_2 відчужив господарський магазин ОСОБА_1 .

11. ОСОБА_1 є жителькою смт Вороновиця, а тому їй не могло не бути відомо про обставини, за яких власність на магазин була зареєстрована в 2013 році, та проявивши обачність, в тому числі при ознайомлені з документами під час посвідчення договору купівлі-продажу магазину, повинна була знати про те, що ОСОБА_2 не вправі був розпоряджатися майном товариства. Тому, є всі підстави для витребування майна від відповідача.

12. На сьогодні СТ «Відновлення» не ліквідоване та зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

13. Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд витребувати на його користь з незаконного володіння ОСОБА_1 господарський магазин на АДРЕСА_1 як такий, що вибув з володіння власника поза його волею (т. 1 а. с. 1-3, 169-171).

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

14. Вінницький районний суд Вінницької області рішенням від 16 жовтня 2025 року відмовив СТ «Відновлення» у задоволенні позову (т. 2 а. с. 142-148).

15. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на час укладення договору купівлі-продажу від 25 червня 2015 року запроваджено Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, відомості з якого презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тож добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей.

16. Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.

17. Продавець ОСОБА_2 здійснив державну реєстрацію свого права власності на магазин, що засвідчує, що перехід права власності на спірне майно підтверджено належним чином, що повністю узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, зробленимиу постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19.

18. Оскільки господарський магазин на АДРЕСА_1 перебуває в законному володінні відповідача ОСОБА_1 , тому суд вважав, що в позові СТ «Відродження» необхідно відмовити.

19. Вінницький апеляційний суд постановою від 27 березня 2025 року апеляційну скаргу СТ «Відновлення» задовольнив. Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 16 жовтня 2024 року скасував та постановив нове судове рішення. Позов СТ «Відродження» задовольнив. Витребував на користь СТ «Відновлення» з незаконного володіння ОСОБА_1 нежитлову будівлю господарського магазину, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 06. Вирішив питання про розподіл судових витрат (т. 3 а. с. 117-123).

20. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що майно вибуло з володіння власника СТ «Відновлення» поза його волею на підставі рішення, оформленого протоколом від 19 грудня 2013 року № 3/2013, яке було прийнято неповноважними на те особами в зв`язку з тим, що рішенням суду від 11 березня 2014 року у справі № 128/2199/13-ц визнано незаконними зміни до статуту СТ «Відновлення», якими фактично було виключено зі складу товариства його членів (пайовиків) і залишено лише трьох засновників.

21. Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, відповідно до приписів пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України, апеляційний суд виснував, що відчужене ОСОБА_2 приміщення господарського магазину підлягає витребуванню із чужого незаконної володіння ОСОБА_1 на користь СТ «Відновлення», незалежно від заперечення відповідача про те, що вона є добросовісним набувачем, оскільки позивачем доведено факт вибуття майна з його володіння не з його волі, а внаслідок неправомірних дій осіб, які не вправі були приймати рішення про передачу майна ОСОБА_2 .

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

22. 12 травня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Шикунова А. О., на постанову Вінницького апеляційного суду від 27 березня 2025 року, в якій заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

23. Касаційна скарга мотивована тим, що добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19). Як встановлено судом першої інстанції відповідач є добросовісним набувачем. Чинним законодавством не передбачено обов`язку фізичної особи перевіряти правомірність дій органу щодо вчинення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що не враховано апеляційним судом щодо відповідача. На момент укладення договору купівлі-продажу від 25 червня 2015 року спірне майно було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

24. Ухваливши судове рішення про витребування спірного майна на користь позивача, апеляційний суд взагалі не досліджував питання щодо правомірності підстав набуття спірного майна у власність зі сторони відповідача та не взяв до уваги, що майно набуто останньою у законний спосіб - на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу.

25. Задоволення апеляційним судом позову про витребування майна має наслідком покладення на відповідача як на добросовісного набувача індивідуального й надмірного тягаря, що призвело до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

26. Від інших учасників справи не надходило відзиву на касаційну скаргу.

Провадження у суді касаційної інстанції

27. Верховний Суд ухвалою від 26 червня 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Шикунова А. О., на постанову Вінницького апеляційного суду від 27 березня 2025 року, витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

28. У липні 2025 року матеріали цивільної справи № 128/2045/17 надійшли до Верховного Суду.

29. У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Білоконь О. В. протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 листопада 2025 року справу № 128/2045/17 (провадження № 61-6092св25) передано колегії суддів: Калараш А. А. (суддя-доповідач), Петров Є. В., Пророк В. В.

30. Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14, від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

31. Верховний Суд ухвалою від 08 січня 2026 року призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

32. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що господарський магазин, площею 202,3 кв м, що розташований на АДРЕСА_1 належав на праві власності СТ «Відновлення» на підставі свідоцтва про право власності від 21 березня 2006 року № 7, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Вороновицької селищної ради від 19 січня 2006 року № 43 (т. 3 а. с. 8).

33. 29 вересня 2006 року Комунальне підприємство «Вінницьке обласне бюро технічної інвентаризації» на підставі свідоцтва про право власності від 21 березня 2006 року № 7 видало реєстраційне посвідчення на зазначений об`єкт нерухомого майна (т. 3 а. с. 10).

34. Протоколом загальних зборів членів (засновників) СТ «Відновлення» від 19 грудня 2013 року № 3/2013, учасником яких було троє засновників: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , прийнято рішення про затвердження ліквідаційного балансу СТ «Відновлення», ліквідацію СТ «Відновлення» та передачу у приватну власність ОСОБА_2 у зв`язку із ліквідацією товариства такого майна: господарського магазину в цілому, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належало СТ «Відновлення» згідно зі свідоцтвом про право власності від 21 березня 2006 року № НОМЕР_1 , та складається з господарського магазину літ «А» загальною площею 202,3 кв. м, та підписано відповідний акт приймання-передачі. Також прийнято рішення передати у власність ОСОБА_4 в зв`язку із ліквідацією товариства наступне майно: нежитлову будівлю в цілому, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що належало СТ «Відновлення» згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 30 червня 2011 року та складається з торговельного комплексу, загальною площею 401,8 кв. м, підвал п/а, ганок, ганок, вхід в підвал, вхід в підвал, та підписати відповідний акт приймання-передачі (т. 3 а. с. 20, 21).

35. На підставі рішення, оформленого протоколом загальних зборів членів (засновників) СТ «Відновлення» від 19 грудня 2013 року № 3/2013, державним реєстратором проведено державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на будівлю магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 202,3 кв. м (т. 3 а. с. 31) та видано на ім`я ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на зазначений господарський магазин (т. 3 а. с. 32-35).

36. Відповідно до витягу з кримінального провадження № 0000021 03 січня 2013 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування (далі - ЄРДР) за правовою кваліфікацією частиною четвертою статті 191 Кримінального кодексу України (далі - КК України), та зазначено: згідно з постановою правління Вінницької райспоживспілки від 31 травня 2002 року № 26 реорганізовано Вороновицьке СТ шляхом його злиття з новоствореним СТ «Відновлення» в порядку правонаступництва по майну та майнових правах Вороновицького СТ. Відповідно до ліквідаційного балансу Вороновицького СТ станом на 03 січня 2003 року рахувалось основних засобів за первісною вартістю 888 400 грн та залишковою вартістю 626 000 грн, а також 1217 членів товариства. 03 січня 2003 року згідно з актом передачі активів та пасивів Вороновицького СТ новоствореному СТ «Відновлення» передано активи (будівлі, обладнання, малоцінний інвентар, дебіторська заборгованість за товари, внутрішньосистемна заборгованість) та пасиви Вороновицького СТ. Згідно з актом ревізійної комісії Вінницької облспоживспілки станом на 01 травня 2008 року керівництвом СТ «Відновлення» здійснено продаж основних засобів, від чого отримано 252 300 грн, з яких 166 000 грн перераховано приватному підприємцю ОСОБА_2 . У СТ «Відновлення» залишилося два підприємства роздрібної торгівлі: магазин у с. Побережне та магазин «Госптовари» у смт Вороновиця, які здані в повну операційну оренду приватним підприємцям. Таким чином, службові особи СТ «Відновлення», зловживаючи своїм службовим становищем, заволоділи коштами, отриманими з продажу основних засобів в розмірі 166 000 грн, спричинивши шкоду, що становить великий розмір (т. 1 а. с. 18).

37. Постановою слідчого слідчого відділу поліції № 3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції Глушка В. П. від 27 січня 2021 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 03 січня 2013 року за № 0000021, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 191, частиною першою статті 358, частиною першою статті 364, частиною першою статті 366, частиною першою статті 384 КК України (т. 2 а. с. 71, 72).

38. Апеляційний суд Вінницької області рішенням від 11 березня 2014 року у справі № 128/2199/13-ц (т. 1 а. с. 9-12), залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2015 року (т. 1 а. с. 113-117), визнав недійсним рішення засновників СТ «Відновлення», оформлене протоколом від 01 квітня 2010 року № 23 про затвердження в новій редакції статуту СТ «Відновлення» із змінами та доповненнями; визнав недійсними внесені зміни та доповнення до статуту СТ «Відновлення», викладеного в новій редакції та зареєстрованого державним реєстратором 13 квітня 2010 року за № 5000653.

39. Суди у справі № 128/2199/13-ц встановили такі обставини:

- в 2002-2003 роках відбулось реорганізація Вороновицького СТ та його злиття із СК «Відновлення», в результаті чого все майно, кошти та основні засоби (магазини, склади, кошти) та пайовики (члени споживчого товариства) були передані від Вороновицького СТ до СТ «Відновлення»;

- відповідно до акта ревізії господарсько-фінансової діяльності СТ «Відновлення» за період з 01 квітня 2006 року до 01 травня 2008 року по акту передачі від 03 січня 2003 року від Вороновицького СТ були передані СТ «Відновлення» активи, а саме: будівлі, обладнання, малоцінний інвентар, а також дебіторська заборгованість за товари, внутрісистемна заборгованість, а всього на суму 904 947,24 грн і пасивів на вказану суму. Станом на 01 травня 2008 року пайовий капітал склав 434,1 тис. грн, який рахується за 1 216 пайовиками сіл Вороновиця, Степанівна, Побережне, Комарів. Вказані пайові внески були прийняті від Вороновицького СТ по розподільчому балансу;

- протоколом від 01 квітня 2010 року № 23 загальних зборів засновників СТ «Відновлення» затверджено статут СТ «Відновлення» в новій редакції, а також затверджено рішення про вихід СТ «Відновлення» із членів Вінницької райспоживспілки. Відповідні зміни були зареєстровані Вінницькою районною державною адміністрацією 13 квітня 2010 року за № 5000653, відповідно до яких засновниками СТ «Відновлення» є громадяни України ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 і саме вони втрьох були присутні на загальних зборах засновників 01 квітня 2010 року.

40. 25 червня 2015 року між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого продавець передав у власність, а покупець прийняла господарський магазин, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 202,3 кв. м, ціна об`єкта нерухомості складає 110 000,00 грн (т. 3 а. с. 44-45).

41. Право власності ОСОБА_1 на спірний господарський магазин зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25 червня 2015 року (т. 3 а. с. 58).

42. Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 06 власником господарського магазину, площею 202,3 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25 червня 2015 року (т. 1 а. с. 7, 8).

43. Балансова (залишкова) вартість господарського магазину, площею 202,3 кв. м, розташованого на АДРЕСА_1 , складає 272 832,00 грн, що підтверджується довідкою від 28 липня 2017 року № 3, виданою головою правління СТ «Відновлення» ОСОБА_7 (т. 1 а. с. 6).

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

44. Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

45. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

46. Відповідно до частини першої статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває прав власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

47. Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

48. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

49. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

50. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

51. Положення статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про витребування майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

52. Тобто, можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, від його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19).

53. Велика Палата Верховного Суду у пункті 115 постанови від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 вказала, що особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача, при цьому власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться.

54. У справі, яка переглядається у касаційному порядку, суди попередніх інстанцій встановили, що СТ «Відновлення» належало право власності на господарський магазин, що розташований на АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 21 березня 2006 року № 7, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Вороновицької селищної ради від 19 січня 2006 року № 43.

55. Рішенням загальних зборів членів (засновників) СТ «Відновлення», учасниками яких було троє засновників: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , оформленим протоколом від 19 грудня 2013 року № 3/2013, прийнято рішення про передачу у приватну власність ОСОБА_2 у зв`язку із ліквідацією товариства такого майна: господарського магазину в цілому, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та підписано відповідний акт приймання-передачі.

56. Відповідно до пунктів 5.1, 5.2, 5.3 статуту СТ «Відновлення», затвердженого рішенням загальних зборів засновників СТ «Відновлення», оформленим протоколом від 05 лютого 2002 року № 1, зареєстрованого Вінницькою районною державною адміністрацією 27 лютого 2022 року за № 0010653, управління споживчим товариством здійснюють загальні збори членів споживчого товариства та правління споживчого товариства. Вищим органом управління споживчого товариства є загальні збори членів споживчого товариства, які при потребі проводяться у формі дільничних зборів пайовиків. Для оперативного вирішення питань, що належать до компетенції загальних зборів членів споживчого товариства (крім питань прийняття статуту, ліквідації, реорганізації та виходу із спілки) за рішенням загальних зборів членів споживчого товариства можуть скликатися збори уповноважених.

57. Згідно з підпунктом 18 пункту 6.1 зазначеного статуту загальні збори членів споживчого товариства є вищим органом управління, які правомочні вирішувати питання ліквідації та реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення), входження його у спілку товариств або інші об`єднання і організації та виходу з них (т. 3 а. с. 104-113).

58. Колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що рішення про передачу у приватну власність ОСОБА_2 нерухомого майна (магазину), розташованого на АДРЕСА_1 , прийнято неуповноваженими загальними зборами СТ «Відновлення», учасниками яких було троє засновників: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .

59. До такого висновку суд апеляційної інстанції обґрунтовано дійшов, врахувавши обставини, встановлені рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 11 березня 2014 року у справі № 128/2199/13-ц, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2015 року, яким визнано недійсним рішення засновників СТ «Відновлення», оформлене протоколом від 01 квітня 2010 року № 23, про затвердження в новій редакції статуту СТ «Відновлення» із змінами та доповненнями, а також визнано недійсними внесені зміни та доповнення до статуту СТ «Відновлення», викладеного в новій редакції та зареєстрованого державним реєстратором 13 квітня 2010 року за № 5000653.

60. Так, суди у справі № 128/2199/13-ц встановили, що СТ «Відновлення» було створено шляхом реорганізації (злиття) Вороновицького СТ, майно та фонди СТ «Відновлення» сформовані за рахунок майна та фондів Вороновицького СТ, членами якого були 1 216 пайовиків.

61. Зборами засновників СТ «Відновлення» у складі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 рішення про внесення змін до статуту споживчого товариства протиправно прийнято не загальними зборами його членів, а загальними зборами засновників в кількості трьох чоловік.

62. В новій редакції статуту СТ «Відновлення» фактично виключено зі складу товариства його членів (пайовиків) - членів Вороновицького СТ, а також не враховано, що джерелами формування статутного фонду СТ «Відновлення» є майно Вороновицького СТ.

63. У контексті спірних правовідносин, що є предметом судового розгляду у справі, яка переглядається у касаційному порядку, наведені вище рішення судів апеляційної та касаційної інстанцій у справі № 128/2199/13-цзаслуговують на увагу суду, оскільки ними встановлені обставини, що мають істотне значення для прийняття судом законного, справедливого та обґрунтованого рішення за результатом розгляду даної цивільної справи та не підлягають доказуванню на підставі частини четвертої статті 82 ЦПК України, відповідно до положень якої, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

64. Отже, суд апеляційної інстанції, врахувавши преюдиційні обставини, встановлені судами у справі № 128/2199/13-ц, дійшов правильного висновку про те, що нерухоме майно (магазин), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , вибуло з володіння власника СТ «Відновлення» поза його волею на підставі рішення, оформленого протоколом від 19 грудня 2013 року № 3/2013, яке було прийнято неповноважними на те особами, з огляду на те, що судовим рішенням у справі № 128/2199/13-ц визнано незаконними зміни до статуту СТ «Відновлення», якими фактично було виключено зі складу товариства його членів (пайовиків) і залишено лише трьох засновників.

65. Також суд апеляційної інстанції обґрунтовано врахував, що рішення про передачу у власність ОСОБА_2 спірного нерухомого майна (магазину) приймалося саме у зв`язку із ліквідацією СТ «Відновлення», проте на час розгляду справи у суді СТ «Відновлення» не ліквідоване, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

66. Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, встановивши, що спірне майно вибуло із володіння позивача поза його волею на підставі рішення загальних зборів СТ «Відновлення», оформленого протоколом від 19 грудня 2013 року № 3/2013, яке прийнято неповноважними на те особами, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, для витребування на користь позивача спірного майна від добросовісного набувача ОСОБА_1 , яка набула таке майно за відплатним договором купівлі-продажу від 25 червня 2015 року.

67. Доводи касаційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, а тому спірне майно не може бути витребувано з її володіння, є необґрунтованими, оскільки за встановленими у справі обставинами спірне майно вибуло із власності первісного власника СТ «Відновлення» на підставі неправомірного рішення загальних зборів, оформленого протоколом від 19 грудня 2013 року № 3/2013, тому в силу вимог пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України СТ «Відновлення» має право витребувати спірне майно у ОСОБА_1 як таке, що вибуло з володіння власника, не з його волі іншим шляхом.

68. Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що задоволення позову про витребування майна матиме наслідком покладення на відповідача як на добросовісного набувача індивідуального й надмірного тягаря, що призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки законодавство України надає відповідачу після завершення цього судового процесу додаткові ефективні засоби юридичного захисту. Відповідач як добросовісний (кінцевий) набувач не позбавлена можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до проміжного набувача, в якого придбала майно, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України, яка встановлює, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Вказане відповідає висновку Верховного Суду України, наведеному у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2510цс15 та висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 488/6211/14-ц та від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц.

69. Посилання заявника в касаційній скарзі на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, про те, що добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,є необґрунтованими, оскільки встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, у справі № 925/1351/19 та у справі, яка переглядається у касаційному порядку, є різними. Так, за встановленими судами у справі № 925/1351/19 обставинами щодо спірного майна відбулася спеціальна процедура його продажу державним виконавцем на прилюдних торгах у порядку, встановленому для виконання судового рішення, а тому до таких правовідносин підлягає застосуванню норма частини друга статті 388 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), згідно з якою майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

70. Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 488/6211/14, від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16, від 12 червня 2019 року в справі № 487/10128/14, від 23 жовтня 2019 року в справі № 922/3537/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, є необґрунтованими, оскільки встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, у справах, зазначених заявником, і у справі, яка переглядається у касаційному порядку, є різними.

71. Так, у справах № № 488/6211/14, 183/1617/16 спори виникли щодо витребування від добросовісних набувачівземельних ділянок, які мали статус земельних ділянок лісогосподарського призначення та перебували в постійному користуванні державних підприємств. Суди дійшли висновків про те, що витребування земельних ділянок від добросовісних набувачів не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право власності.

72. У справі № 487/10128/14 спір виник щодо усунення перешкод територіальній громаді у здійсненні нею права користування та розпоряджання земельною ділянкою водного фонду шляхом її повернення до комунальної власності (негаторний позов). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 рокузазначила, що приписи статті 388 ЦК Українине застосовуються до вирішення спору за негаторним позовом, а наявність волі на відчуження спірної земельної ділянки не входить до предмета доказування за цим позовом.

73. У справі № 922/3537/17 спір виник щодо визнання недійсними торгів, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у справі № 610/1030/18 - щодовизнання недійсними договорів оренди та скасування рішень про державну реєстрацію права оренди, у справі № 922/2416/17 - про звернення стягнення на предмет іпотеки (тобто не подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини).

74. Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц).

75. Посилання заявника на загальні висновки у відповідних постановах Верховного Суду не підтверджують доводів касаційної скарги про те, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права чи порушено норми процесуального права, оскільки фактичні обставини у наведених як приклад справах відрізняються від тих, що установлені судами у розглядуваній справі.

76. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження.

77. Касаційний суд з урахуванням частини першої статті 400 ЦПК України переглянув у касаційному порядку оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі.

78. Підстав для виходу за межі доводів касаційної скарги судом касаційної інстанції не встановлено.

79. Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення -без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

80. Доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення не впливають, тому колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції - без змін.

Щодо судових витрат

81. Оскільки суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного суду від 27 березня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А. А. Калараш

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров

І. М. Фаловська