Справа № 438/9/26
Номер провадження 6/438/4/2026
УХВАЛА

іменем України

29 січня 2026 року м. Борислав

Суддя Бориславського міського суду Львівської області Дудар О.В.,

за участі секретаря судового засідання Валькович Г.К.,

заявниці ОСОБА_1 ,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі № 2-219/2006,

встановив:

До Бориславського міського суду Львівської області надійшла заява ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 (помер) про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Заява обґрунтована тим, що 9 лютого 2006 року Бориславським міським судом Львівської області ухвалено рішення у справі № 2-219/2006 про стягнення аліментів на підставі якого заявниці видано виконавчий лист. Трирічний строк для пред`явлення виконавчого документу, встановлений Законом України «про виконавче провадження» пропущено з поважних причин, а саме: виконавчий лис було втрачено; боржник помер, у зв`язку з чим відбулося відкриття спадщини, визначення кола спадкоємців, які в свою чергу висунули вимоги до кредитора (щодо заборгованості по аліментах); лише після відкриття спадкової справи з`явилася реальна можливість пред`явлення вимог як кредитора спадкодавця.

Ухвалою суду від 8 січня 2026 року прийнято до розгляду вказану заяву. Призначено судове засідання на 13 січня 2026 року.

Судове засідання 13 січня 2026 року не відбулось у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. Розгляд заяви призначено на 27 січня 2026 року. У судовму засіданні 27 січня 2026 року оголошено перерву до 29 січня 2026 року.

У судовому засідання заявниця підтримала доводи заяви, пояснивши, що її дочка не отримувала аліменти, оскільки виконавчий лист повернутий стягувачу за її письмовою заявою, проте боржник добровільно сплачував аліменти. Повторно виконавчий лист у справі не пред`являвся.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали заяви та додані документи, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 9 лютого 2005 року у справі № 2-219/2006 задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Борислава в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 300 грн, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 січня 2006 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (у редакції чинній на момент ухвалення рішення) виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Статтею 21 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (у редакції чинній на момент ухвалення рішення) визначено строки пред`явлення виконавчих документів до виконання. Зокрема, виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років.

5 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII.

Відповідно до пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі (частина 3 вказаної статті).

Відповідно до статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого іншими органами (посадовими особами), подається до суду за місцем виконання відповідного рішення. Заява розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк. Про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

Аналіз вищезазначених норм законодавства свідчить про те, що єдиною та необхідною правовою підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є наявність в особи поважних причин його пропуску. При цьому, поважність причин є оціночною категорією та повинна визначатися, виходячи з наявності реальних обставин, які фактично унеможливили вчинення особою відповідної процесуальної дії вчасно, тобто в межах строків, установлених законодавством.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Причина пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування; тобто, якщо свідчить про відсутність у заінтересованої особи об`єктивної можливості подати виконавчій документ до виконання у встановлені строки.

Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 166/1472/18.

Судом встановлено, що строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчився, оскільки аліменти судовим рішенням стягнуті на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З відповіді Бориславського відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області від 17 листопада 2025 року № 34311, наявної у матеріалах справи, вбачається, що згідно відомостей наявних у системі АСВП виконавчий документ « 2-219/2006, виданий Бориславським міським судом Львівської області 21 лютого 2006 року повернутий стягувачу 21 вересня 2006 року за його письмовою заявою та направлений за адресою, вказаною у виконавчому документі. Повторно виконавчий документ не пред`являвся.

Матеріали справи не містять інформації з приводу повторного пред`явлення стягувачем виконавчого листа для його виконання у строк до 16 серпня 2022 року з часу повернення виконавчого листа стягувачу.

Натомість, із заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа ОСОБА_1 звернулась лише у 2026 році.

Разом з тим, заявницею належним чином не обґрунтовано, з яких причин вона не повторно не зверталася для пред`явлення виконавчого листа до виконання та які поважні причини завадили їй вчасно скористатися своїм правом пред`явити судовий наказ до виконання у встановлений законом строк.

Посилання заявниці на те, що боржник помер не може бути визнано поважною причиною пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки з долученої до заяви копії свідоцтва та дослідженого в засіданні оригіналу свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 28 червня 2024 року, вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто майже через два роки після закінчення відповідного строку. Причин, які унеможливили звернення для пред`явлення виконавчого листа до виконання у вказаний проміжок часу з посиланням на докази заявником не наведено.

Також матеріали справи не містять доказів втрати виконавчого листа про що ОСОБА_1 стверджує у своїй заяві.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог статей 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З матеріалів справи вбачається, що заявницею не наведено обставин з посиланням на належні та допустимі докази, які б підтверджували наявність підстав поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Оскільки суд дійшов висновку, що наведені заявницею причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання не є поважними для поновлення строку для його пред`явлення, у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 354, 433 ЦПК України, суд,-

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі № 2-219/2006 відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду

Суддя Олена ДУДАР