П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 року м. Київ

Справа № 754/6355/25

Провадження №22-ц/824/2076/2026

Резолютивна частина постанови оголошена 28 січня 2026 року

Повний текст постанови складено 29 січня 2026 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Желепи В.В.

сторони: позивач ОСОБА_1

відповідач Фізична особа-підприємець ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2025 року, ухваленого у складі судді Саламон О.Б., -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 , про захист прав споживачів.

Позов обґрунтовано тим, що 06.01.2022 у магазині «ELDORADO» за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 придбав холодильник виробника WHIRPOOL, модель SP40 801 ЕU, серійний номер НОМЕР_1 .

У вересні 2023 року позивач виявив суттєві недоліки у роботі холодильника, у зв`язку з чим звернувся до магазину «ELDORADO», після чого працівники магазину повідомили, що гарантійний строк товару закінчився, тому усунення недоліків можливе лише шляхом платного ремонту, який можна здійснити в сервісному центрі «КРОК-ТТЦ».

Після звернення до Сервісного центру, позивача було перенаправлено до ФОП ОСОБА_2 , який спеціалізується на діагностиці та ремонті побутової техніки.

На підставі досягнутої усної домовленості 11.09.2023 відповідач прибув за адресою проживання позивача та передав холодильник для проведення технічної діагностики, за результатами якої він мав бути переданий в ремонт або повернений у стані «Без ремонту».

Протягом тривалого часу позивач був позбавлений можливості перевірити стан ремонту через сайт, а відтак ОСОБА_1 був змушений самостійно звернутися до відповідача за роз`ясненнями.

Відповідач в телефонній розмові зазначив, що на складі зберігання сталася пожежа, унаслідок якої все його майно, включно з холодильником позивача, було знищено.

Водночас позивача запевнили, що завдані збитки будуть відшкодовані та повідомили, що для отримання компенсації необхідно звернутися із заявою. Враховуючи відповідь відповідача, позивач змушений був придбати новий холодильник загальною вартістю 33 999 грн., що підтверджується копією чеку від 27.09.2023, виданого ТОВ «СКУДЕРІЯ».

Позивачем в подальшому було направлено відповідачу електронний лист з проханням надати інформацію щодо стану розгляду питання, однак листування з відповідачем було безрезультатним. Відповідач упродовж тривалого часу не виконував взятих на себе зобов`язань, а саме не повідомив позивача про завершення виконання ремонтних робіт, не повернув холодильник після проведення (або заявленого завершення) ремонтних робіт та не відшкодував вартість товару у разі його фактичної втрати.

У зв`язку з вказаним, 21.01.2025 позивачем було направлено на адресу відповідача письмову претензію від 21.01.2025 з вимогою відшкодування коштів у розмірі вартості нового холодильника, придбаного на заміну неповернутому.

На момент звернення позивача до суду ФОП ОСОБА_2 ухиляється від виконання обов`язку щодо повернення переданого йому в ремонт майна або відшкодування його вартості у зв`язку зі втратою ОСОБА_1 .

Зокрема холодильник позивачу не повернуто, а відповідач лише усно повідомив про нібито знищення речі, без надання жодних доказів, а тому позивач фактично не володіє жодною достовірною інформацією щодо подальшої долі свого холодильника, що є грубим порушенням зобов`язань, та свідчить про втрату речі за виною відповідача.

За вказаних підстав позивач вимушений звернутись до суду з позовом та просить стягнути з ФОП ОСОБА_2 на його користь відшкодування вартості холодильника у розмірі 33 999 грн., 3 % річних у сумі 162,08 грн., інфляційні втрати у сумі 786,06 грн., 10 000 грн. моральної шкоди, а також судові витрати.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 29 квітня 2025 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом учасників справи.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 23 750 грн. - основного відшкодування, 115,17 грн. - 3% річних, 549,10 грн. - інфляційних втрат, а також моральну шкоду у розмірі 1 000 грн.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ФОП ОСОБА_2 свої зобов`язання перед позивачем не виконав, суд приходить до висновку, що вимоги позову в частині відшкодування матеріальної шкоди є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ФОП ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суду надано докази перебування холодильника WHIRPOOL, модель SP40 801 ЕU, серійний номер 77 72 на складі який згорів.

Вказує, що у діях відповідача відсутній умисел та вина у завданій шкоді, а неможливість виконання настала через обставини непереборної сили, а тому у нього відсутній обов`язок відшкодування шкоди.

Зазначає, що розмір моральної шкоди є завищеним, оскільки доказів моральної шкоди позивачем не надано.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечувала.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник адвокат Юр`єва А.І. підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 заперечувала проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що 6.01.2022 у магазині «ELDORADO» за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 придбав за 23 750 грн. ( з урахуввнням знижки) холодильник виробника WHIRPOOL, модель SP40 801 ЕU, серійний номер 77 72, що підтверджується квитанцією від 06.01.2022. (а.с.21)

У вересні 2023 року позивач виявив суттєві недоліки у роботі холодильника, у зв`язку з чим звернувся до магазину «ELDORADO», де працівниками магазину повідомлено, що гарантійний строк товару закінчився, тому усунення недоліків можливе лише шляхом платного ремонту, який можна здійснити в сервісному центрі «КРОК-ТТЦ».

Після звернення до Сервісного центру, позивача було перенаправлено до ФОП ОСОБА_2 , який спеціалізується на діагностиці та ремонті побутової техніки.

11.09.2023 ФОП ОСОБА_2 прийняв у позивача холодильник вбудований виробника WHIRPOOL, модель SP40 801 ЕU, серійний номер 77 72 для подальшої діагностики та ремонту, із зазначенням несправності: «Несправність невідома. 8Р40801Е11, мигають 3 зірочки - не холодить і не морозить», що підтверджується квитанцією платного ремонту № 819152 від 11.09.2023 (а.с.22).

При цьому з наданої квитанції вбачається, що умовами надання послуг центром «КРОК-ТТЦ» вказана квитанція підтверджує прийом виробу в сервісний центр для проведення технічної діагностики, яка необхідна для визначення виду, та необхідності і можливості проведення ремонту.

Стан ремонту замовник мав можливість перевірити на сайті http://krok-ttc.com, що було зроблено позивачем, однак протягом тривалого часу за вказаним посиланням була відсутня інформація щодо результату виконання робіт.

Позивач зазначає про те, що засобами телефонного зв`язку його було повідомлено про те, що на складі зберігання сталася пожежа, унаслідок якої все його майно, включно з холодильником позивача, було знищено, водночас позивача запевнили, що завдані збитки будуть відшкодовані та повідомили, що для отримання компенсації необхідно звернутися із заявою.

В матеріалах справи міститься докази листування засобами електронного зв`язку між ОСОБА_1 та «Крок ТТЦ» за адресою електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Починаючи з 28.11.2023 позивач намагався встановити інформацію щодо компенсації, зокрема з наданої переписки встановлено, що «Крок ТТЦ» 12.03.2024 іноформував позивача щодо процедури здійснення компенсації із затримкою з причин надходження великої кількості заяв про виплату, при цьому виплата/заміна буде здійснена у порядку черговості звернення та матеріальних можливостей. (а.с.27).

Тобто 11 вересня 2023 року прийнято холодильник на діагностику та ремонт, в подальшому переписка щодо компенсації тривала рік (28 листопада 2023 року по 15 листопада 2024 року).

21 січня 2025 року позивачем ОСОБА_1 було надіслано відповідачу ФОП ОСОБА_2 претензію про відшкодування збитків, відповідно до якої вказано, що у зв`язку з невиконанням виконавцем своїх зобов`язань по поверненню холодильника або відшкодування матеріальних збитків у розмірі 33 999 грн., позивач буде вимушений звернутись до суду з метою захисту порушеного права (а.с.32).

Відповідач здійснював підприємницьку діяльність в приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору суборенди нежитлового приміщення, укладеним між відповідачем та ТОВ «КРОК-ТТЦ», в якому сталась масштабна пожежа, що мала наслідком знищення всіх матеріальних цінностей, що знаходились у орендованому приміщенні, включно з холодильником виробника WHIRPOOL, модель SP40 801 ЕU, серійний номер 6072.

При цьому варто зазначити, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів виконання робіт за Договором в приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до умов договору суборенди нежитлового приміщення №31/12-ТТЦ-С, укладеного між ТОВ «Крок-ТТЦ» та ФОП ОСОБА_2 , відповідно до умов якого ТОВ «Крок-ТТЦ» передав, а відповідач прийняв у тимчасове оплатне користування частину нежитлового приміщення загальною площею 40 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Метою суборенди є розміщення суборендарем складу та сервісного центру в частині нежитлового приміщення, наданого суборендодавцем.

Згідно з п. 1.2 приміщення, яке передається в суборенду за Договором знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , і належить суборендодавцю на підставі Договору оренди нежитлового приміщення № 1_2023 від 31.12.2022.

Пунктом 1.5 Договору визначено, що суборендар має право реєструвати за адресою: АДРЕСА_2 , юридична адреса.

Згідно з Договором суборенди нежитлового приміщення №31/12-ТТЦ-С від 31.12.2022 суборендодавець передав, а суборендар прийняв у користування нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Актом приймання-передачі приміщення в суборенду до Договору 31/12-ТТЦ-С від 31.12.2022 (а.с.57).

Постановою Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Київ про закриття кримінального провадження від 22.01.2024 визначено, що порушень вимог Правил пожежної безпеки в Україні в приміщеннях будинку за адресою: АДРЕСА_2 , які знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням та поширенням пожежі, не було. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003330 від 22.09.2023 закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину кримінального правопорушення (а.с.49-50).

Відповідно до Акту про пожежу від 22.09.2023 встановлено, що 22.09.2023 орієнтовано о 06-11 год. на об`єкті - одноповерхова будівля сервісного центру обслуговування електротехніки «ККРОК-ТТС» по вул. Райдужна, 25-Б у Дніпровському районі м. Києва, власником якого є ТОВ «Вімен», орендарем ТОВ «Крок ТТЦ» сталась пожежа внаслідок якої було знищено: стіни, перегородки, покрівлю на площі 1200 м.кв., електричне обладнання для проведення ремонтів, електротехніка, серверна, офісні меблі, офісна техніка, комп`ютерна техніка, вентиляційне обладнання, документація, архівні документи, запасні частини для ремонту та продажу електротехніки (а.с.62-63).

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд також покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13, провадження № 14-400цс19).

Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до постанови Верховного Суду у справі № 917/1307/18 23 жовтня 2019 року, зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.

При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував докази перебування холодильника WHIRLPOOL, модель SP40 801 EU, серійний номер 77 / 72, на складі, який зазнав пожежі, є необґрунтованими. Суд першої інстанції належним чином дослідив та оцінив надані докази відповідно до вимог статей 76-81, 89 ЦПК України та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підтверджень перебування зазначеного майна на складі на момент пожежі. При цьому жодних нових чи додаткових доказів, які б спростовували такі висновки суду першої інстанції, до апеляційного суду подано не було.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про відсутність у діях відповідача вини та умислу у завданні шкоди, а також про настання неможливості виконання зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили, що нібито виключає обов`язок відшкодування шкоди, є безпідставними. Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували перебування холодильника WHIRLPOOL, модель SP40 801 EU, серійний номер 77 / 72, на складі на час пожежі, а також відомостей про його фізичне знищення, що унеможливлює застосування положень статті 617 ЦК України та звільнення відповідача від цивільно-правової відповідальності.

Щодо стягнення моральної шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються критерії розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України, у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставин справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі 216/3521/16-ц зазначено, що вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, зокрема у справі про порушення банком зобов`язання з повернення вкладу, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Дослідивши матеріали справи апеляційний суд дійшов до висновку, що неналежне виконання умов договору відповідачем ФОП ОСОБА_2 , завдало моральні страждання позивачу, а тому факт настання моральної шкоди на думку апеляційного суду є доведеним та обґрунтованим, оскільки саме ФОП ОСОБА_2 не виконало умови договору належним чином, порушивши його умови.

Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає колегії суддів підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2025 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 -залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна