Справа №339/414/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2026 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Латик В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Болехівської міської ради Івано-Франківської області про визнання права на завершення приватизації та здійснення державної реєстрації речових прав,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою та з урахуванням уточнених вимог просить у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 та визнати за нею права на завершення приватизації та здійснення державної реєстрації речових прав на земельні ділянки по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_2 , (тітка позивача), яка проживала одна, 14 грудня 1993 року зробила особисте розпорядження на випадок смерті, яким все своє майно заповіла їй.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_2 і після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно.

Рішенням Болехівського міського суду від 28 березня 2006 року визнано за нею право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 . По цій справі нею вже доводився факт проживання з тіткою на день її смерті та вступ у володіння та управління її майном і встановлнено родинні відносини в рішенні та нотаріусом при відкритті спадкової справи.

В управління належним ОСОБА_2 майном вступила ще за її життя, оскільки в останні роки життя проживала разом з нею та доглядала за нею аж до самої смерті. Вищевказана земельна ділянка знаходиться по АДРЕСА_1 під будинком і навколо нього, тому ще за життя ОСОБА_2 вона фактично користувалася нею косила траву, щоб ділянка не заростала бур`янами, обробляла город, садила овочі, квіти, підтримувала все в належному стані.

Після смерті ОСОБА_2 надалі здійснює догляд за цією земельною ділянкою, обробляє та утримую в порядку, як це робила раніше, оскільки вона є власницею будинку та проживає в ньому вже близько 30 років.

04 грудня 2023 року звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку, однак отримала відмову через відсутність правоустановлюючого документу належності майна спадкодавцеві.

Вона звернулася до землевпорядної організації та замовuла розробку технічної документації з землеустрою на земельну ділянку.

Після проведення виїзного огляду землевпорядною організацією повідомлено, що виготовлення технічної документації на всю ділянку як єдину земельну площу є неможливим, оскільки через її територію проходить високовольтна лінія електропередач (ЛЕП), під яку встановлено охоронну зону відповідно до вимог статей 98-100 ЗК України та Правил охорони електричних мереж. Згідно з цими нормами, у межах охоронних зон обмежується, право власності та користування землею, зокрема забороняється здійснювати будь-яке будівництво чи зміну цільового призначення земель без погодження з енергопостачальною організацією.

У зв`язку з цим розробники технічної документації пояснили, що єдиним законним способом оформлення права власності на земельну ділянку є розроблення документації шляхом поділу земельної ділянки на три окремі частини, кожна з яких матиме власний кадастровий номер.

Такий поділ дає можливість винести межі охоронної зони окремо, а решту земель оформити у власність відповідно до фактичного користування та вимог земельного законодавства. Таким чином, з метою реалізації свого спадкового права та впорядкування земельних відносин нею ініційовано розроблення технічної документації із землеустрою з поділом земельної ділянки на три окремі частини, що повністю відповідає вимогам ЗУ «Про землеустрій», ЗК України та інших нормативних актів у сфері земельних відносин."

На даний момент земельна ділянка поділена на три окремі ділянки та має кадастрові номери. Спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилася та прийнята нею, окільки вона проживала разом з ОСОБА_2 до дня смерті та фактично вступила в управління її майном, зокрема і земельними ділянками.

24 листопада 2025 року провадження у зазначеній справі відкрито, призначено до підготовчого засідання.

22 грудня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Сторони в судове засідання не з"явилися, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи, подавши заяви про розгляд справи проводити без їх участі на підставі наявних документів (а.с.72, 82).

Такі дії не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які дослідженні в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку.

Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що предметом розгляду справи є земельні ділянки з кадастровими номерами :09:001:0110, :09:002:0081, :09:002:0080 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 .

Як встановив суд, 30 грудня 1997 року рішенням Болехівської міської ради Івано-Франківської області ОСОБА_2 передано в приватну власність земельні ділянки по АДРЕСА_1 площею 0.65 га (а.с.14).

Згідно витягів з державного кадастру про земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по Н.Кобринської м.Болехів Калуського району Івано-Франківської області: кадастровий номер :09:001:0110, кадастровий номер :09:002:0081, кадастровий номер :09:002:0080 вбачається, що державна реєстрація здійснена на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.19-31).

Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області відомості щодо видачі державних актів на право власності на земельні ділянки на ім`я ОСОБА_2 відсутні (а.с.16).

Як встановив суд, ОСОБА_2 не завершила приватизацію земельних ділянок, оскільки не отримала державні акти на право власності на вказані земельні ділянку в зв"язку зі смертю.

Відповідно до ст. 116 ЗК України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

В силу ст. 80 ЗК України, суб`єктами права власності на землю є, зокрема, громадяни.

Згідно ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ч. 2 ст. 116 ЗК України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ч. 3 ст. 116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 118 ЗК України, процедура приватизації розпочинається після надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органом державної влади або місцевого самоврядування, який надає відповідні дозволи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла (а.с.7), внаслідок чого відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема на земельні ділянки кадастровий номер :09:001:0110, площею 0,4234 га; :09:002:0081, площею 0.0500 га, :09:002:0080 площею 0.0766 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 .

Так, оскільки цивільні відносини, пов`язані з прийняттям спадщини, виникли й закінчилися до 01 січня 2004 року до набрання чинності Цивільним Кодексом України, відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу суд при вирішенні даного спору застосовує до них положення ЦК Української РСР 1963 року.

Статтями 524, 529, 549 ЦК України (в редакції 1963р.), передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом та заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є , в рівних частках, діти, дружина, батьки померлого.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (днем смерті спадкодавця).

Як встановлено ст. 538 цього ж Кодексу, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців із дня відкриття останньої він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав державній нотаріальній конторі за місцем її відкриття заяву про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК, статті 34, 35, 38 Закону від 2 вересня 1993р. "Про нотаріат").

Дія зазначених норм закону поширюється на спадкоємців як за заповітом, так і за законом.

За життя ОСОБА_2 14 грудня 1993 року розпорядилася своїм майном у випадку смерті в користь позивача (а.с.13).

Рішенням Болехівського міського суду від 28 березня 2006 року визнано за позивачем право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 , оскільки вона проживала з тіткою на день її смерті та вступила у володіння спадковим майном (а.с.17).

На підставі даного рішення позивачем здійснено реєстрацію права власності на нерухоме майно (домоволодіння) (а.с.18).

Отже, позивач вважається такою, що прийняла спадщину за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 .

Звернувшись з заявою про прийняття спадщини щодо земельних ділянок за вказаною адресою, позивач отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із ненаданням документів, які підтверджують право власності спадкодавця на спірну земельну ділянку (а.с.15).

Згідно із п. «Г» ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України.

Положеннями ст. 152 ЗК України, передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 350/67/15-ц та постановах Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №128/1911/15-ц, від 30.06.2020 у справі №623/633/17, від 25.03.2020 у справі №158/1672/17, від 17.04.2019 у справі №723/1061/17, від 29.08.2019 у справі №554/1195/17, від 04.11.2020 у справі №545/1631/19 та від 24.12.2021 у справі №343/1341/20, що свідчить про сталість судової практики у вирішенні питання права на завершення приватизації земельної ділянки.

Верховний Суд в Постанові від 21 березня 2018 року по справі № 623/633/17, провадження № 61-6243св18, зазначив, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Системний аналіз норм права, що регулюють спірні правовідносини, свідчить про те, що початком процедури безоплатної приватизації земельної ділянки є звернення громадянина, зацікавленого у такій приватизації, до відповідного компетентного органу (органу місцевого самоврядування) із заявою про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 ЗК України, оформлення речових прав на земельну ділянку здійснюється відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Через не завершення процедури приватизації ОСОБА_2 за життя не було отримано державні акти, а тому за спадкоємцем в порядку захисту спадкових прав необхідно визнати право на завершення процедури приватизації та одержання правовстановлюючих документів на ім`я спадкоємця, шляхом здійснення всіх реєстраційних дій, пов`язаних з державною реєстрацією спірних земельних ділянок.

За таких підстав, суд, переконується в тому, що саме тому позивач має право звертатися до суду з позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та проведення державної реєстрації за нею права власності на вказані земельні ділянки

На підставі наведеного, керуючись ст. 206, 258-259, 263-265 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право на завершення приватизації та здійснення державної реєстрації речових прав на земельні ділянки: з кадастровими номерами :09:001:0110, площею 0,04234 га; :09:002:0081, площею 0,0500 га; :09:002:0080, площею 0,0766 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання:

ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Болехівська міська рада місцезнаходження пл. Івана Франка, 12 м.Болехів Івано-Франківської області, .

Суддя Головенко О.С.