Справа № 191/2202/25
Провадження № 2/191/990/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
28 січня 2026 року м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючої судді- Форощук С.А., при секретарі судового засідання - Вехник С.Л., за участю позивачки ОСОБА_1 , представниці позивачки адвоката Сакун І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Ічнянська міська рада Прилуцького району Чернігівської області про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки,
Позивачка, звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Матір`ю неповнолітньої ОСОБА_3 є ОСОБА_4 , рідна сестра матері позивачки - ОСОБА_5 . Матір дівчинки померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 12.02.2018 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано. З цього часу ОСОБА_4 з донькою ОСОБА_6 переїхала на постійне місце проживання в с. Рожнівка Прилуцького району Чернігівської області. З моменту припинення шлюбних відносин, відповідач долею своєї доньки не цікавився, вихованням не займався, жодного раз з нею не спілкувався, зі святами не вітав, не проявляв ніякої заінтересованості стосовно життя своєї дитини, не забезпечував її духовий розвиток, не піклувався про стан її здоров`я. Після смерті матер, ОСОБА_7 проживала зі своєю тіткою ОСОБА_8 в с. Рожнівка, щоб завершити навчання у 8 класі місцевої школи. Після закінчення навчання ОСОБА_6 переїхала на проживання до позивачки, яка також є опікуном її молодшої сестри ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3
У зв`язку з чим, позивачка просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначити її опікуном дитини.
В судовому засідання позивачка та її представниця підтримали заявлені позовні вимог, просили суд їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи повідомлялась належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду, як особа, місце реєстрації якої знаходиться на тимчасово окупованій територій. Правом відзиву на позовну заяву не скористався, будь-яких пояснень щодо суті позову не надав, про поважність причин своїх неявок в судові засідання не повідомляв. При наявності таких обставин, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність відповідача, по наявним у справах доказах та постановлено проводити заочний розгляд справи. Згідно з отриманими судом відомостями Міністерства соціальної політики України, інформація щодо реєстрації ОСОБА_2 у якості внутрішньо переміщеної особи станом на 07.07.2025 року відсутня.
Представник третьої особи ОСОБА_10 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повному обсязі, пояснила, що органом опіки та піклування встановлено ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно ОСОБА_3 . Також органом опіки та піклування досліджувалось питання щодо можливості призначення позивачки опікуном дитини, зокрема обстежувались умови проживання, можливість забезпечувати дитину. Зауважила, що інші родичи дівчинки не виявили бажання бути її опікуном. Вважає, що наявні всі підстави призначити позивачку ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_3 .
Суд, заслухавши учасників судового провадження, показання свідків, вислухавши думку неповнолітньої ОСОБА_3 , вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 є батьком неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Матір`ю ОСОБА_3 є ОСОБА_4 .
Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 12.02.2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірваний, рішення суду набрало чинності 28.03.2018 року.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 з доньками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 переїхала в с. Рожнівка Прилуцького району Чернігівської області для постійного проживання.

Судом, також встановлено, що мати ОСОБА_3 - ОСОБА_4 є рідною сестрою матері позивачки - ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Вказані обставини підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 померла про що свідчить свідоцтво про її смерть серії НОМЕР_1 , видане 27.02.2025 року, копія якого долучена до матеріалів справи.

Після смерті ОСОБА_4 , її донька ОСОБА_15 , 2020 року народження відповідно до наказу Служби у справах дітей Ічнянської місткої ради від 20.03.2025 року № 24 тимчасово влаштована у сім`ю ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_2 . Малолітня ОСОБА_7 , 2011 року народження залишилась проживати зі своєю тіткою ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 , про що свідчить акт по факту проживання ОСОБА_3 від 08.04.2025 року № 02-05/06/13 складений старостою Рожнівського старостівського округу Ічнянської міської ради, копія якого долучена до матеріалів справи.

Згідно із наказом Служби у справах дітей Ічнянської міської ради від 04.07.2025 року № 62 малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 тимчасово влаштована у сім`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 .

Після розірвання шлюбу, відповідач ОСОБА_2 припинив спілкування зі своєю донькою ОСОБА_11 , життям дитини не цікавився, матеріальної допомоги не надавав, зі святами не вітав, будь-якої участі у вихованні дитини не брав, її станом не цікавився, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.

З довідки Рожнівського ліцею Ічнянської міської ради від 08.04.2025 року № 20, вбачається, що ОСОБА_7 , 2011 року народження з 2018 року навчається в Рожнівському ліцеї. Протягом періоду навчання, утриманням та вихованням дитини займалась її мати - ОСОБА_4 , батько ОСОБА_2 участі у вихованні доньки не брав, на батьківські збори не з`являвся, успішністю та поведінкою ОСОБА_6 не цікавився, з адміністрацією закладу та класним керівником не спілкується.

Рішенням виконавчого комітету Ічнянської міської ради від 08.07.2025 року № 213 затверджений висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до висновку батько дитини ОСОБА_2 тривалий час не проживає зі своєю донькою ОСОБА_11 , не цікавиться її навчанням, не створює умови для отримання освіти дитиною, що свідчить про ухилення батька від виконання батьківських обов`язків. Мати дитини, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно з отриманою інформацією з місця навчання дитини, батько участі у її вихованні та освіті не приймав. Отже, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Опитана під час судового розгляду неповнолітня ОСОБА_7 , 2011 року народження в присутності представника служби у справах дітей Ічнянської міської ради Матвієнко Г.Ю. пояснила, що вона з 2018 року проживала за матір`ю ОСОБА_4 в с. Рожнівка, батька в останнє бачила ще до їх переїзду, в Луганській області. Після їх з мамою переїзду, батько залишився проживати в Луганській області, з цього часу будь-яке спілкування з ним припинилось, він ніколи не телефонував їй, не вітав зі святами, матеріально не забезпечував, її життям не цікавився, вважає що її батько більше не з`явитися в її житті. Також ОСОБА_7 пояснила, що станом на зараз проживає зі своєю тіткою ОСОБА_1 в її будинку, всім забезпечена, навчається в школі, де має багато друзів, стосунки в родині, де вона проживає дружні, також з нею проживає її молодша сестра ОСОБА_16 , хоче залишитись і в подальшому приживати з ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою матері позивачки та ОСОБА_4 , а ОСОБА_7 є її племінницею. Коли її сестра з доньками переїхали в с. Рожнівка Чернівецької області, батька ОСОБА_6 вона ніколи не бачила. Після смерті її сестри, один раз вона зв`язалась з ОСОБА_2 щодо вирішення питання про подальше життя його доньки ОСОБА_6 , на що він повідомив, що відмовляється забирати доньку до себе. Вона проживала зі сестрою на одній вулиці та після смерті сестри, тимчасово на період закінчення школи забрала племінницю ОСОБА_6 проживати до себе. При цьому більш вихованням дитини займалась ОСОБА_1 , яка постійно приїжджала до дитини, піклувалась про неї, оскілки самій їй важко було доглядати ОСОБА_6 за віком. Неодноразово була в дома у позивачки, також і тоді коли після закінчення 8 класу, ОСОБА_6 переїхала до позивачки. Будинок облаштований всім необхідним, в ОСОБА_6 є своє місце для навчання та відпочинку. Додала, що ніхто перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з донькою не чинив, але він сам не виявляв зацікавленості долею своєї дитини.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що вона була сусідкою ОСОБА_4 , та з 2018 року знає її. Батька ОСОБА_6 вона ніколи не бачила, за дитиною доглядала ОСОБА_4 . Деякий час після смерті ОСОБА_4 її донька ОСОБА_6 проживала з тіткою ОСОБА_8 на час навчання у школі. Після закінчення школи ОСОБА_6 переїхала проживати до іншої своєї тітки ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в с. Рожнівка та дуже добре знає родину ОСОБА_19 . Відповідача вона ніколи в селі не бачила, дітьми опікувала за життя ОСОБА_4 . Також свідок повідомила, що між нею та ОСОБА_6 склались дружні, близьки стосунки, дівчинка ніколи не розповідала про свого батька, ніякої участі в життя доньки відповідач не приймав. Після смерті матері ОСОБА_6 деякий час, поки закінчувала навчання проживала зі своєю тіткою ОСОБА_8 з подальшою перспективою переїзду до ОСОБА_1 , яка весь час опікувалась дитиною. Також свідок додала, що родина позивачки дуже надійна, вони завжди допомагали та допомагають один одному, підтримують один одного.

Суд оцінюючи показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 приходить до висновку, що їх показання узгоджуються між собою, не суперечать іншим матеріалам справи та встановленим в ході судового засідання обставинам, а тому не викликають у суду сумнівів в їх достовірності та правдивості, водночас, підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених цими свідками у суду немає, дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно з п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справ, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема : не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначене також узгоджується і з позицією Верховного суду, висловленій у Постанові від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц.

Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово підкреслював, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі "Мамчур проти України", заява N 10383/09; рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі "М. С. проти України", заява N 2091/13).

Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії.

У параграфі 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон протии Швеції» (№ 2) від 27.11.1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У постанові від 12.10.2022 року у справі № 559/1215/19-ц (провадження № 61-8348св22) Верховний Суд зазначив, що « Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно з вимогами, установленими статтею 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок органу опіки та піклування є документом, який подається для прийняття відповідного рішення судом, тобто він є доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору, оскільки орган опіки та піклування має повноваження встановлювати відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні тощо.».

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідач самоусунувся від виховання доньки, не виявляє інтересі до її життя, її фізичному та психологічного стану, не цікавиться її життям та здоров`ям, її розвитком та навчанням, ніякої матеріальної допомоги не надавав, після смерті матері доньки, відмовився піклуватись про неї, не намагався забезпечити безпечне та родинне середовище для розвитку та виховання своєї дитини. Вказані обставини суд розцінює, як свідому байдужість відповідача до подальшого життя та виховання своєї дитини.

Дані обставини та досліджені судом докази свідчать про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо виховання доньки, також відповідач як батько, тривалий час на виявляє інтересу та турботи до життя своєї доньки.

Висновок виконавчого комітету Ічнянської міської ради від 08.07.2025 року № 213 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав є обґрунтованим та узгоджується з іншими доказами у справі, а тому суд цілком з ним погоджується.

У зв`язку з вищевикладеним суд вважає за необхідне позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав задовольнити.

Поряд з цим, суд зауважує, що у випадку виправлення пасивної поведінки відповідача щодо своїх обов`язків відносно своєї доньки, він може реалізувати надане йому діючим законодавством України право звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Згідно ч. 1, 2 ст. 20 Конвенції про права дитини, дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною.

Відповідно до ч. 4 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.

В силу ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (ст. 55 ЦК України).

Відповідно дост. 62 ЦК України,опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб.

Пунктом 3.1 Правил опіки і піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88, визначено, що опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Згідно зі ст. 64 ЦК України,опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: 1) яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.

За загальним правилом встановлення опіки та піклування належить до компетенції органів опіки та піклування.

Випадки встановлення опіки та піклування відносно дітей в судовому порядку визначені наступним чином.

Суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

З наведеного вбачається, що встановлення опіки та піклування вирішується судом, коли під час розгляду інших спорів виявляється, що їх наслідком є залишення дітей без батьківського піклування.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавленого батьківського піклування» (далі - Закону) діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в зоні проведення антитерористичної операції, та безпритульні діти.

Статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, - визначене відповідно до законодавства становище дитини, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг та яке підтверджується комплектом документів, що засвідчують обставини, через які дитина не має батьківського піклування.

Оскільки в даному випадку наявні підстави для позбавлення батька неповнолітньої ОСОБА_3 батьківських прав, а матір дитини померла, то дитина набуває статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та потребує встановлення над нею опіки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.244 СК України опікуном дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа, при призначенні якої органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Ічнянської міської ради від 08.07.2025 року № 214 «Про затвердження подання органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном» призначення ОСОБА_1 опікуном малолітньої племінниці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є доцільним. На думку суду вказаний висновок є обґрунтованим та узгоджується з іншими доказами у справі, а тому суд цілком з ним погоджується. Зокрема судом в ході судового розгляду встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , за станом здоров`я згідно з висновком № 37 від 01.04.2025 року може бути опікуном; до кримінальної відповідальності не притягувалась, не знятої та непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває; є здобувачем вищої освіти ВНПЗ «Дніпровський гуманітарний університет», за місцем навчання характеризується позитивно: працевлаштована продавцем-консультантом, за місцем роботи характеризується позитивно. Також судом встановлено, що ОСОБА_1 проходила військову службу, має постійний дохід та є власницею нерухомого майна, житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 188, 1 кв.м., з яких 120,6 кв.м. житлова площа.

Згідно з актом обстеження умов проживання від 13.11.2025 року - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 , площею приблизно 112 кв.м., будинок облаштований всім необхідним, будинок чистий, зроблений ремонт, санітарно-гігієнічний стан добрий, присутнє водопостачання. ОСОБА_7 має свою кімнату, є місце для відпочинку та навчання. Родина велика, при цьому стосунки в родині доброзичливі, панує повага один до одного, до ОСОБА_6 відносяться щиро та з любов`ю

Також суд враховує, ставлення неповнолітньої ОСОБА_3 до призначення опікуном позивачки, та той факт, що позивачка також опікується малолітньою сестрою ОСОБА_3 - ОСОБА_12 , 2020 року народження та сестри на даний час проживають спільно з позивачкою та їх подальше спільне проживання буде відповідати їх найкращим інтересам.

Водночас, враховуючи, що станом на час ухвалення судового рішення у даній справи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виповнилось 14 років, суд приходить до висновку про необхідність встановлення над неповнолітньою ОСОБА_6 піклування, призначивши її піклувальником - тітку ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.122, 141, 157, 150, п.2 ч.1 ст.164, ст.ст. 180-183 СК України, ст.ст.11, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженця с. Новочервоне Троїцького району Луганської області батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Встановити піклування над позбавленою батьківського піклування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 піклувальником її неповнолітньої племінниці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складено та підписано 28.01.2026 року.

Суддя С. А. Форощук