Справа № 136/118/26
провадження № 2-о/136/8/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Іванця О.Д., за участю секретаря судового засідання Козаченко А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у порядку окремого провадження, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Липовецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України,

ВСТАНОВИВ:

27.01.2026 заявник ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаною заявою, з вимогою встановити юридичний факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Луганськ, Луганської області, Україна.

Заявник обґрунтовує заяву наступними обставинами.

До недавнього часу покійна рідна мати заявниці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала в м. Луганськ, Луганської області. Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого окупаційною адміністрацією 13.08.2025 року 99400003 Жовтневим відділом запису актів цивільного стану міста Луганська департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, ОСОБА_2 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Сподахи Немирівського району, Вінницької області, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Луганськ, про що 13.08.2025 складено актовий запис про смерть №0. Родинні відносини між ними підтверджуються свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб, які додаються до справи. Про це видано медичне свідоцтво про смерть, довідку про смерть та саме свідоцтво про смерть. Однак зареєструвати її смерть у встановленому законом порядку заявник не може. Після чого вона звернулася до Відділу реєстрації актів цивільного стану м. Липовець, Вінницького району для того, щоб зареєструвати смерть матері. Але отримала усну відмову у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки подане медичне (лікарське) свідоцтво про смерть від 05.08.2025 р. видане місцевою лікарнею Луганської області. Тому, оскільки ОСОБА_2 померла на тимчасово окупованій території України і, відповідно, свідоцтво про смерть жодних правових наслідків в Україні не створює, з метою реалізації своїх спадкових прав заявник змушена звернутися до суду з заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України. Тому, оскільки ОСОБА_2 померла на тимчасово окупованій території України, на сьогоднішній день ОСОБА_1 позбавлена можливості позасудовим шляхом отримати її свідоцтво про смерть в Україні. На сьогоднішній день заявнику необхідно встановити факт смерті ОСОБА_2 з метою реалізації своїх спадкових прав.

Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду з даною заявою.

Ухвалою суду від 27.01.2026 призначено розгляд справи за правилами окремого провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання заявник не з`явилась, однак надала заяву, в якій зазначила про розгляд справи за її відсутності, свої вимоги підтримала та просила суд заяву задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, направивши до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, при цьому не здійснюючи фіксацію судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно й безпосередньо оцінивши зібрані в справі докази, встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого окупаційною адміністрацією 13.08.2025 року 99400003 Жовтневим відділом запису актів цивільного стану міста Луганська департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, ОСОБА_2 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Сподахи Немирівського району, Вінницької області, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Луганськ, про що 13.08.2025 складено актовий запис про смерть №0. Також, до заяви долучено копію медичного свідоцтва про смерть серії 43 №219000333 від 05.08.2025, видане Державною бюджетною установою охорони здоров`я «Луганська державна поліклініка №10» Луганської Народної Республіки, в якому вказано, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Луганськ. Крім того, до заяви долучено копію довідки про смерть №С-02562 виданої 13.08.2025 Жовтневим відділом запису актів цивільного стану м. Луганська департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, з якої слідує, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в 13:00 год, місце смерті: м. Луганська, ЛНР, рф.

Згідно зі свідоцтвом про народження заявниці, яке видане 23.05.1962 слідує, що її батьками записані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки про реєстрацію шлюбу №26.3/650-13-03 від 19.08.2021, що складена Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського державного управління юстиції вбачається, що 16.05.1981, актовий запис №494, заявниця зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 та змінила своє прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ». Утім, в даній довідці зазначено, що шлюб було розірвано 30.09.1986, запис акту про розірвання шлюбу №754.

Згідно з довідки про реєстрацію шлюбу №26.3/648-13-03 від 19.08.2021, що складена Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського державного управління юстиції вбачається, що 06.11.1986, актовий запис №1347, заявниця зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та змінила своє прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_8 ». Утім, в даній довідці зазначено, що шлюб було розірвано 17.07.1997, запис акту про розірвання шлюбу №565.

Відповідно до довідки ЦНАП Липовецької міської ради від 19.01.2026 за №523- слідує, що заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України зразка 1993 року, серія НОМЕР_2 виданий Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області 18.08.1998, є внутрішньо-переміщеною особою. Зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . Фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 .

Крім того, до матеріалів справи долучено світлину з місця поховання матері заявниці, де вказано її прізвище, ім`я та по батькові, а також роки життя.

Суд, з огляду на встановлені обставини, вирішуючи питання про встановлення факту смерті, виходить із наступних норм права та мотивів їх застосування.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України (зі змінами внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях" від 01.07.2022 №2345-ІХ, набрав чинності 07.08.2022) встановлено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Як вбачається з листа голови Касаційного цивільного суду Верховного Суду Бориса Гулько № 985/0/208-21 від 22.04.2021, при зверненні до суду з заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, відмова органу реєстрації акті цивільного стану не потрібна.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинні бути зазначені причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт.

У відповідності до ч. ч. 2, 3 ст. 49 ЦК України, смерть фізичної особи є актом цивільного стану, що підлягає державній реєстрації.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрації актів цивільного стану" від 01.07.2010, державній реєстрації підлягає, зокрема, смерть.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про державну реєстрації актів цивільного стану" від 01.07.2010, державна реєстрація смерті проводиться державним органом реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово - медичною установою чи рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про державну реєстрації актів цивільного стану" від 01.07.2010, передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Пунктом 1 Розділу 5 "Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні", затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: зокрема, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, та чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidouv. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprusv. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozerv. TheRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016). Зокрема ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprusv. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprusv. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто, є окупованою)» (Mozerv. TheRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016, §142).

Як вбачається з положень Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15 квітня 2014 року N 1207-VII будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України «Про затвердження переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» від 28.02.2025 №376, територія міста Луганськ Луганський район Луганської області є окупованою, внаслідок чого на вказаній території не здійснюється діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування. Згідно переліку територій вказано наступне: 6. Луганська область, код UA0048093, Луганський район та вказано 07.04.2014 дата початку тимчасової окупації, що триває до теперішнього часу.

Оскільки заявник не має можливості в іншому, ніж у судовому порядку встановити факт смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території, а також надати для реєстрації смерті документи, передбачені законодавством України, тому змушена просити суд встановити даний факт, який потрібен їй для реалізації спадкових прав.

Як передбачено нормами ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

З огляду на вищевикладене, надавши оцінку кожному доказу, суд констатує, що у заявника існують перешкоди в реєстрації смерті ОСОБА_2 , яка померла на території тимчасово непідконтрольній Україні, а тому свідоцтво про смерть, видане органом, передбаченим на тимчасово окупованій території, є недійсними і не створює правових наслідків на території України.

Суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також на основі повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх зібраних у справі доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території (відповідно до ч.3 ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"), суд дійшов висновку, що вимоги заявника про встановлення факту смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України підлягають до задоволення, оскільки іншого порядку встановлення даного факту чинним законодавством не передбачено, а від цього залежать майнові права заявника, в даному випадку спір про право відсутній.

Згідно з вимогами п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

У відповідності із приписами ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст.263-265, 317, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ), заінтересована особа: Липовецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (місцезнаходження: вул. Василя Липківського, буд. 30, м. Липовець, Вінницький р-н, Вінницька обл., ) про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити юридичний факт смерті ОСОБА_2 , що народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Сподахи, Немирівського району Вінницької області та померла ІНФОРМАЦІЯ_6 в місті Луганськ Луганської області, Україна.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію судового рішення невідкладно надіслати до Липовецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України для державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.Д. Іванець