ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 лютого 2026 року

м.Харків

справа № 638/14494/25

провадження № 22-ц/818/1764/26;

провадження № 22-ц/818/2090/26;

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-гарант» про стягнення страхового відшкодування майнової шкоди за апеляційними скаргами Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Шевченківського районного суду м.Харкова від 07 листопада 2025 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Харкова від 02 грудня 2025 року, постановлене під головуванням судді Хайкіна В.М., -

в с т а н о в и в:

У липні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-гарант» про стягнення страхового відшкодування майнової шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Харкова від 07 листопада 2025 року позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфі-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 60 559,20 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфі-Гарант» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Харкова від 02 грудня 2025 року заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Юшко Владислава Ігоровича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 (вісім тисяч) грн.

В апеляційній скарзі Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що на дату вчинення ДТП, цивільно-правову відповідальність водія ТЗ Audi A6 днз НОМЕР_1 було забезпечено у ТДВ СК «Альфа-Гарант» за полісом №219031055 (ліміт за шкоду, заподіяну майну 160 000,00 грн, франшиза 0,00 грн), а цивільно-правову відповідальність водія ТЗ Daewoo Lanos днз 74766ХК забезпечено не було, враховуючи наявність пільгового посвідчення ЕНА НОМЕР_2 . 30.05.2025 року із заявою про виплату страхового відшкодування до ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернувся позивач, вказана заява датована 27.05.2025 року. Розглянувши пакет документів позивача, 04.07.2025 року відповідачем було прийнято рішення про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування на користь позивача. При цьому в даному випадку було наявно дві підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, такі як пропуск законодавчо встановленого річного терміну для звернення із заявою про виплату страхового відшкодування та не надання для огляду страховику пошкодженого транспортного засобу. Настання події, що має ознаки страхового випадку, мало місце 17.02.2024 року. Однак із заявою про виплату страхового відшкодування позивач звернувся до відповідача лише 05.06.2025 року, тобто більше ніж через 1 рік. Таким чином, позивач не виконав дій, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», із заявою про виплату страхового відшкодування протягом року не звертався, у зв`язку з чим він не має правових підстав на отримання страхового відшкодування, а тому у відповідача були наявні підстави для відмови у відшкодуванні. Аргументи позивача щодо наявності у нього об`єктивної, непереборної перешкоди із своєчасним зверненням до страховика такими, що не можуть виправдати пропуск законодавчо встановленого строку у відповідності до принципу правової визначеності. Оскільки позивач не виконав обов`язки щодо надання пошкодженого автомобілю для огляду страховик, а тому відповідач був позбавлений можливості встановити розмір заподіяної шкоди, що також є самостійною підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду першої інстанції Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» просить скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви у повному обсязі.

В обґрунтування скарги посилається на те, що стороною позивача не надано жодного доказу, що саме в такому розмірі було надано позивачу правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції. Додані документи (договір, акт, таблиця розрахунків та довідка) є внутрішніми актами між заявником та його представником, які не містять об`єктивних доказів оплати, таких як банківські виписки, квитанції про переказ коштів або чеки. При цьому, обсяг виконаних адвокатом робіт значно перебільшено.

У відзиві на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвокат Юшко Владислав Ігорович просить відмовити в задоволенні апеляційних скарг, рішення суду та додаткове рішення суду залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що коли встановлення винуватця ДТП триває довше за один рік то не звернення позивача із заявою про страхове відшкодування до моменту встановлення винуватої в ДТП особи, не може свідчити про його недобросовісну чи суперечливу поведінку. Оскільки, на момент звернення позивача до страхової компанії, вже сплив річний строк для власника автомобіля на звернення із заявою про здійснення страхового відшкодування, однак вказана обставина не позбавляє позивача права на відшкодування завданих йому збитків у судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, із заявою про здійснення страхового відшкодування позивач звернувся до ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» 27.05.2025 року. При цьому звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення такого страхового відшкодування, яка не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Тому, суд першої інстанції вважав помилковими доводи представника відповідача ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» щодо пропуску позивачем однорічного строку для отримання страхового відшкодування, як на підставу для відмови у позові. Оскільки у дорожньо-транспортній пригоді є дві винних особи, а саме ОСОБА_3 (цивільно-правову відповідальність забезпечено не було) та ОСОБА_4 , Моторно (транспортним) страховим бюро України було виплачено позивачу 65 825,97 грн в рамках відшкодування шкоди. Згідно із наданого стороною позивача звіту про проведений огляд транспортного засобу, яким зафіксовано стан транспортного засобу BMW M5, реєстраційний номер НОМЕР_3 , та зроблено висновок, що розмір завданої шкоди становить: сума матеріального збитку складає 145 342,08 грн з ПДВ на складові частини; вартість відновлювального ремонту складає 325 025,28 грн; вартість автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП, що сталась 17.02.2024 року складає 1 393 478,19 грн ; коефіцієнт фізичного зносу на складові частини КТЗ Ез=0,7; вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП, що сталась 17.02.2024 року складає 145 342,08 грн. з ПДВ на складові частини. Таким чином, сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача становить 60 559,20 грн (сума матеріального збитку становить 145 342,08 грн/2 (2 винних водія) = 72 671,04 грн 20% податку на додану вартість = 60 559,20 грн. Враховуючи викладене, дослідивши письмові докази, які наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Задовольняючи вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем ОСОБА_5 та адвокатом Юшко Владиславом Ігоровичем укладено договір про надання правничої допомоги від 21.05.2025 року. Відповідно до акту-приймання передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 21.05.2025 року та таблиці розрахунків №1 до договору про надання правничої допомоги від 21.05.2025 року, зазначені послуги та сума, які надавались адвокатом Юшко В.І. Також до заяви долучено довідку №10-11 від 10.11.2025 року, згідно якої вбачається, що в рамках договору про надання правничої допомоги від 21.05.2025 року, адвокатом Юшко Владиславом Ігоровичем від ОСОБА_1 отримано гонорар на загальну суму 10 000,00 грн станом на 10.11.2025 року. Що стосується поданих представником відповідача Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-гарант» заперечень, то суд першої інстанції зазначив, що дана заява не стосується розгляду даної цивільної справи, атому суд не приймає до уваги надані заперечення. Відтак, суд вважав можливим зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу та стягнути їх з відповідача на користь позивача в розмірі 8 000,00 грн, що на переконання суду, відповідатиме принципу розумності та співмірності за даних обставин.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що 17.02.2024 року о 19 год. 50 хв. в м. Харків, пров. Криничний, 6, водій ОСОБА_3 , керуючи ТЗ Daewoo Lanos днз НОМЕР_4 по вул. Клочківська, на регульованому перехресті по пров. Криничний, 6, при повороті ліворуч, не надав переваги в русі ТЗ Audi A6 днз НОМЕР_1 водій ОСОБА_4 , який рухався у зустрічному напрямку прямо, та скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого ТЗ Audi A6 здійснив зіткнення з ТЗ BMW M5 днз НОМЕР_3 водій ОСОБА_2 , яке було припарковано. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 16.6 Правил дорожнього руху України, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №643500 від 17.02.2024 року.

В рамках розгляду справи №638/3391/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за статтею 124 КУпАП, постановою Дзержинського районного суду м. Харкова було призначено судову автотехнічну експертизу, проведення якої доручено експертам Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса».

Згідно висновку експертів №4265/4266/4267 за результатами проведення комплексної судової автотехнічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису від 22.07.2024 року встановлено, що в даній дорожньо-трансопртній ситуації дії водія автомобіля Daewoo Lanos ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, а також встановлено, що в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія Audi A6 ОСОБА_4 не відповідали вимогам п. 12.4, 12.9 «б», 16.5 Правил дорожнього руху України, знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.10.2024 року матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за статтею 124 КУпАП повернуто до УПП ДПП в Харківській області для належного оформлення, а саме для складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4

21.10.2024 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складено протокол про адміністративне правопорушення серії АБА №105871 за порушення вимог п. 16.5, 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.12.2024 року, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за статтею 124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , транспортний засіб BMW M5 з реєстраційним номером НОМЕР_3 на праві власності належить ОСОБА_6 .

На дату вчинення ДТП, цивільно-правову відповідальність водія ТЗ Audi A6 реєстраційний номер НОМЕР_1 було забезпечено у ТДВ СК «Альфа-Гарант» за полісом страхування №21903105 (ліміт за шкоду, заподіяну майну 160 000,00 грн, франшиза 0,00 грн), що не заперечується відповідачем та підтверджується інформацією щодо перевірки чинності полісу внутрішнього страхування.

Цивільно-правова відповідальність водія ТЗ Daewoo Lanoc реєстраційний номер НОМЕР_4 забезпечено не було.

27.05.2025 року позивач звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 72 671,04 грн.

04.07.2025 року ТДВ СК «Альфа-Гарант», керуючись п. 37.1.3 та п.37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на дату укладення полісу страхування). Було прийнято рішення про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 .

Згідно звіту з оцінки майна №91 від 26.03.2024 року, складеного ФОП ОСОБА_7 щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля BMW M5 становить:

- сума матеріального збитку складає 145 342,08 грн з ПДВ на складові частини;

- вартість відновлювального ремонту складає 325 025,28 грн;

- вартість автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП, що сталась 17.02.2024 року складає 1 393 478,19 грн;

- коефіцієнт фізичного зносу на складові частини КТЗ Ез=0,7;

- вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП, що сталась 17.02.2024 року складає 145 342,08 грн з ПДВ на складові частини.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що 17.02.2024 року о 19 год. 55 хв. в м. Харків, вул. Клочківська, 65, за участю автомобіля BMW з номерним знаком НОМЕР_3 водій ОСОБА_2 , автомобіля марки Daewoo з номерним знаком НОМЕР_6 водій ОСОБА_3 (був без полісу), автомобіль Audi з номерним знаком НОМЕР_1 водій ОСОБА_4 , відбулась дорожньо-транспортна пригода. Автомобіль BMW M5, днз НОМЕР_3 , який отримав механічні пошкодження у результаті ДТП належить ОСОБА_6 на праві приватної власності. За результатами ДТП було складено адміністративний протокол серії ААД №643500 від 17.02.2024 року та схему до нього відносно водія ОСОБА_3 . Вказаний протокол розглядався у Дзержинському районному суді м. Харкова, справа №638/3391/24. При розгляді справи у суді, ОСОБА_2 не знав, повістки про виклик у судове засідання йому не надсилались. Звернувшись за правовою допомогою до адвоката, позивач дізнався, що відповідно до сайту судова влада, справа №638/3391/24 розглянута та винесена постанова від 18.12.2024 року. Адвокат Юшко В.І., діючи в межах договору про надання правничої допомоги, звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з клопотанням від 11.04.2025 року, яке було зареєстровано у суді 14.04.2025 року за вх. №3596/25. Матеріали справи до ознайомлення адвокату були надані 21.04.2025 року. Із матеріалів справи №638/3391/24 стало відомо про наявність висновку експертів ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» №4265/4266/4267. За результатами проведення комплексної судової автотехнічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису було встановлено те, що у скоєнні ДТП винен не тільки водій ОСОБА_3 , а і водій ОСОБА_4 . 21.10.2024 відносно ОСОБА_4 було складено адміністративний протокол серії АБА №105871. 18.12.2024 року Дзержинським районним судом м. Харкова по справі №638/3391/24 прийнято постанову про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за статтею 124 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Цивільно правова відповідальність власника транспортного засобу Audi A6 днз НОМЕР_1 на день ДТП 17.02.2024 року була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», відповідно до інформації з сайту. 26.03.2024 року ФОП ОСОБА_7 склав Звіт з оцінки майна №91 з визначенням вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля BMW M5, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Відповідно до цього звіту, який був отриманий адвокатом Юшко В.І. в електронному вигляді від МТСБУ: сума матеріального збитку складає 145 342,08 з ПДВ на складові частини; вартість відновлювального ремонту автомобілю складає 325 025,28 з ПДВ на складові частини; вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частини складає 145 342,08 грн. Позивач звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою від 27.05.2025 року про відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті ДТП, в якій просив відшкодувати 72 671,04 грн., що складає 50% від суми 145 342,08 грн (вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин), оскільки винних водіїв двоє ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Відповіддю від 04.07.2025 року №12/3883 ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомило про відсутність правових підстав для проведення виплати страхового відшкодування у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 пропущено строк подання заяви на виплату страхового відшкодування та не надано до огляду транспортний засіб представнику ТДВ СК «Альфа-Гарант». Проте, транспортний засіб не міг бути наданий представнику ТДВ СК «Альфа-Гарант», оскільки тільки під час судового розгляду справи №638/3391/24, а саме протоколу відносно ОСОБА_3 та проведення експертизи, було встановлено, що водій ОСОБА_4 також винний у ДТП, цивільна відповідальність якого застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант». Крім того, транспортний засіб був в рамках підготовки звіту №91, складеного 26.03.2024 року ФОП ОСОБА_7 в рамках договору з МТСБУ №20/035 від 01.01.2020 року, а саме МТСБУ відшкодовує завдану матеріальну шкоду, у зв`язку з тим, що водій ОСОБА_3 не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Щодо пропущеного строку на подання заяви про виплату страхового відшкодування позивач зазначає, що він дізнався про наявну постанову Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №638/3391/24, висновок експерта, протокол складений відносно ОСОБА_4 лише після ознайомлення з матеріалами справи, а саме 21.04.2025 року, тобто після спливу строку в 1 рік. Таким чином, позивач вважає, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частини автомобіля марки BMW M5 днз НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП, що сталась 17.02.2024 року складає 145 342,08 грн., повинна бути розділена у рівних частинах між двома винними водіями, які були учасниками ДТП, тобто по 72 671,04 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Audi A6 днз НОМЕР_1 на день ДТП була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», то страховик повинен відшкодувати матеріальні збитки у розмірі 72 671,04 грн. Просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування майнової шкоди у розмірі 72 671,04 грн., завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позову у розмірі 968,96 грн.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Проте, із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

До правовідносин, які склались між сторонами, застосуванню підлягає Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 року.

Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що діяв на момент вчинення ДТП, в редакції на 01.01.2024 року.

Зазначеним Законом визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з частинами 1,2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. До заяви про виплату страхового відшкодування додаються документи, які мають відношення до даної дорожньо-транспортної пригоди в оригіналі або належним чином оформлені копії.

Статтею 35.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов`язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов`язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди

Положеннями статті 36.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зазначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.

Разом з тим, ані Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності.

Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.

Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущений через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Відтак аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

Суд також враховує, що в правозастосовній практиці досить часто виникають ситуації, коли встановлення винуватця ДТП триває довше за один рік, а тому визначення належної правової поведінки особи у відносинах, що складають в момент ДТП є часто складним.

З урахуванням цього, незвернення позивача із заявою про страхове відшкодування до моменту встановлення винуватої в ДТП особи, не може свідчити про його недобросовісну чи суперечливу поведінку, що відповідає висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17.

Доводи апелянта про те, що на момент звернення позивача до страхової компанії, вже сплив річний строк для власника автомобіля на звернення із заявою про здійснення страхового відшкодування, не спростовують наявності у позивача права на відшкодування завданих йому збитків у судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, із заявою про здійснення страхового відшкодування позивач звернувся до ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» 27.05.2025 року. При цьому звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення такого страхового відшкодування, яка не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Виходячи з вищевикладеного судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що доводи представника відповідача ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» щодо пропуску позивачем однорічного строку для отримання страхового відшкодування, як на підставу для відмови у позові, не грунтуються на законі.

Щодо розміру відшкодування суд першої інстанції обґрунтовано виходив зі звіту з оцінки майна №91 «з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля BMW M5, реєстраційний номер НОМЕР_3 », складеного 26.03.2024 року ФОП ОСОБА_7 , який виконаний кваліфікованим та сертифікованим суб`єктом оціночної діяльності.

Відповідно до вказаного звіту було проведено огляд транспортного засобу та зафіксовано стан транспортного засобу BMW M5, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Розмір шкоди становить:

- сума матеріального збитку складає 145 342,08 грн з ПДВ на складові частини;

- вартість відновлювального ремонту складає 325 025,28 грн;

- вартість автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП, що сталась 17.02.2024 року складає 1 393 478,19 грн;

- коефіцієнт фізичного зносу на складові частини КТЗ Ез=0,7;

- вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП, що сталась 17.02.2024 року складає 145 342,08 грн з ПДВ на складові частини.

У даній дорожньо-транспортній пригоді є дві винні особи, а саме ОСОБА_3 (цивільно-правову відповідальність забезпечено не було) та ОСОБА_4 , цивільно-правова відповідальність якого забезпечена відповідачем.

Моторно (транспортним) страховим бюро України було виплачена позивачу шкода у розмірі 65 825,97 грн в рамках відшкодування шкоди.

У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

За приписами пункту 3 частини 1 статті 1188 ЦК України за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, розмір завданого збитку позивачу становить 145 342,08 грн з ПДВ.

Відповідно до вимог п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Згідно п. 196.1.3 статті 196 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов`язаних- з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів.

Отже, всі операції з надання послуг із страхуванням, в тому числі пов`язані з оплатою страхових послуг страхувальником на користь страховика та компенсацію останнім збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ.

Виходячи з вищевикладеного судова колегія погоджується з висновокм суду першої інстанції, що сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача становить 60 559,20 грн (сума матеріального збитку становить 145 342,08 грн/2 (2 винних водія) = 72 671,04 грн 20% податку на додану вартість = 60 559,20 грн).

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, судова колегія виходить з наступного.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з частинами першоюп`ятою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин першоїтретьої, восьмої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В пункті 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди у найближчий можливий строк. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (стаття 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу (правову) допомогу, суд першої інстанції, виходив з того, що ОСОБА_2 поніс витрати у розмірі 10 000,00 грн за розгляд справи в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем ОСОБА_5 та адвокатом Юшко Владиславом Ігоровичем укладено договір про надання правничої допомоги від 21.05.2025 року.

Відповідно до акту-приймання передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 21.05.2025 року та таблиці розрахунків №1 до договору про надання правничої допомоги від 21.05.2025 року, зазначені послуги та сума, які надавались адвокатом Юшко В.І.

Також до заяви долучено довідку №10-11 від 10.11.2025 року, згідно якої вбачається, що в рамках договору про надання правничої допомоги від 21.05.2025 року, адвокатом Юшко Владиславом Ігоровичем від ОСОБА_1 отримано гонорар на загальну суму 10 000,00 грн станом на 10.11.2025 року.

Враховуючи надані стороною позивача докази, ступінь складності справи, обсяг наданої адвокатом правової допомоги, підтверджену документально вартість виконаних робіт, наданих Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-гарант» заперечень щодо розміру витрат на правову допомогу суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та стягнення їх з відповідача на користь позивача в розмірі 8 000,00 грн.

Підстав для зменшення розміру витрат на правову допомогу не вбачається.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником ОСОБА_1 адвокатом Юшком Владиславом Ігоровичем подано клопотання про стягнення судових витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 10 000,00 грн.

В обґрунтування клопотання посилався на договір про надання правничої допомоги № б/н від 03 січня 2026 року, ордером адвоката Юшко В.І., свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю.

Пунктом 6.1 частини 6 договору про надання правничої допомоги № б/н від 08 03 січня 2026 року встановлено, що вартість послуг за надання професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції обчислюється погодинно із розрахунку 1 250,00 грн за 1 годину роботи Адвокатом.

У пункті 6.2. ч.6 договору визначено, що розмір гонорару який підлягає сплаті обчислюється на підставі актів надання послуг та таблиці розрахунків.

Відповідно до акту приймання- передачі наданих послуг( погодженого з позивачем) та таблиці розрахунків № 1 до договору про надання правничої допомоги від 03.01.2026 року вбачається, що на надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, адвокатом витрачено 8 годин часу на суму 10 000,00 грн.

У запереченнях на заяву Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-гарант» просило відмовити в задоволенні клопотання про стягнення витрат на правову допомогу, посилаючись необґрунтованість розміру гонорару із наданими адвокатом послугами.

В пункті 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Договором про надання правничої допомоги № б/н від 03 січня 2026 року встановлено, пунктом 6.1 частини 6 договору про надання правничої допомоги № б/н від 08 03 січня 2026 року встановлено, що вартість послуг за надання професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції обчислюється погодинно із розрахунку 1 250,00 грн за 1 годину роботи Адвокатом. У пункті 6.2. ч.6 договору визначено, що розмір гонорару який підлягає сплаті обчислюється на підставі актів надання послуг та таблиці розрахунків.

Відповідно до акту приймання- передачі наданих послуг( погодженого з позивачем) та таблиці розрахунків № 1 до договору про надання правничої допомоги від 03.01.2026 року вбачається, що адвокатом надано наступні послуги: ознайомлення з апеляційною скаргою поданою на оскаржуване судове рішення та підготування і направлення відзиву на апеляційну скаргу від 05.01.2026 року через підсистему "Електронний суд".

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

З урахуванням вимог розумності та справедливості, виваженості, складності справи та реального обсягу робіт, наявності поданих заперечень Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», судова колегія вважає, що наявні підстави для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в розмірі 3 000 грн.

Зазначений представником ОСОБА_1 адвокатом Юшком Владиславом Ігоровичем розмір витрат на правову допомогу, в сумі 10 000,00 грн не відповідає обсягу послуг наданих позивачеві, вимогам розумності та складності справи.

Підстав для стягнення витрат у розмірі, про який просить заявник, не вбачається.

Тому заява ОСОБА_1 адвоката Юшко Владислава Ігоровича про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Рішення суду постановлено з дотриманням вимог чинного законодавства.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-гарант» - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Харкова від 07 листопада 2025 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Харкова від 02 грудня 2025 року - залишити без змін.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-гарант» на користь ОСОБА_1 витрати понесені ним на правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 3 000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина