Справа 688/5548/25
№ 2/688/51/26
Рішення

Іменем України

28 січня 2026 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Козачук С.В.,

з участю секретаря судового засідання Чупрової К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Шепетівці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справуза позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог, позиція позивача

06.11.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» (далі ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР») в системі «Електронний суд» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову посилається на те, що 16.09.2020 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №16.09.2020-100000125 на умовах строковості, платності та поворотності, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний відповідачем у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором), який було надіслано на його номер телефону, що був зазначений ним у своїй анкеті.Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит в сумі 8000 грн шляхом перерахування коштів на його рахунок, строком на 28 днів, з фіксованою незмінюваною процентною ставкою за користування кредитними коштами. ТОВ «Споживчий центр» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, перерахувавши ОСОБА_1 кредитні кошти на його банківську картку, відповідач в свою чергу свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, а саме не здійснював погашення заборгованості у встановленому порядку та строки, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 13600 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 8000 грн, по процентах в сумі 5600 грн.

28.03.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» укладено договір факторингу №СЦ-, згідно якого позивач набув статусу кредитора та отримав право грошової вимоги до осіб, які були боржниками ТОВ «Споживчий центр», в тому числі щодо ОСОБА_1 закредитним договором №16.09.2020-100000125 від 16.09.2020. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, відповідачу було надіслано повідомлення про відступлення права вимоги за договором факторингу №СЦ- від 28.03.2025 та досудову вимогу про сплату заборгованості від 28.03.2025. Оскільки позичальник добровільно заборгованість не сплатив, ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №16.09.2020-100000125 від 16.09.2020 в розмірі 13600 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8000 грн та заборгованості за процентами в розмірі 5600 грн, а аткож понесені судові витрати.

Представник позивача ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» у судове засідання не з`явився. Представник Котова С.М. в поданій позовній заяві просила розгляд справи провести за відсутності представника позивача.

Позиція відповідача

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи у його відсутності, щодо позовних вимог поклався на розсуд суду.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27.11.2025 відкрито провадження в справі та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження на 10 год 30 хв 05.01.2026, який за клопотанням відповідача відкладено до 09 год 00 хв 28.01.2026.

15.01.2026 відповідач ОСОБА_1 подав до суду заяву, у якій просив долучити до матеріалів справи письмові докази на підтвердження проходження ним військової служби, а саме копії електронного документа посвідчення учасника бойових дій № НОМЕР_1 від 02.10.2018; копії військового квитка серії НОМЕР_2 від 10.12.2015; копій довідок командира військової частини НОМЕР_3 від 31.12.2021 за №5754, від 20.10.2022 за №6236, від 03.02.2023 за №661п; копії довідки секретаря ВЛК від 15.08.2023 за №6613; копії довідки голови ВЛК від 11.01.2025 за №228.

В зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Виклад встановлених судом обставин, зміст спірних правовідносин та докази на їх підтвердження

Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на підставі кредитного договору, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Судом встановлено, що 16.09.2020 ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора D4432 підписав заявку кредитного договору №16.09.2020-100000125, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився 16.09.2020 згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Підписанням цієї заявки позичальник підтвердив однозначне та безумовне прийняття (акцепт) пропозиції про укладення кредитного договору (оферти). Відповідно до пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявки кредитного договору №16.09.2020-100000125 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 16.09.2020 було укладено електронний кредитний договір №16.09.2020-100000125.

Відповідно до заявки позичальник обирає умову «Короткий кредит» шляхом здійснення дій повернення кредиту у термін повернення кредиту за умовою «Короткий кредит» та сплати процентів за користування кредитом за умовою «Короткий кредит». Сторони погоджуються, що при не здійсненні позичальником вказаний дій кредит вважається отриманим за умовою «Довгий кредит». Позичальник зобов`язанний повернути кредит у термін повернення кредиту за умовою «Довгий кредит» та сплатити проценти за користування кредитом за умовою «Довгий кредит».

Згідно заявки сума кредиту 8000 грн, строк користування кредитом за умовою «Короткий кредит» - 14 днів з дати отримання, строк користування кредитом за умовою «Довгий кредит» - 28 днів з дати отримання. Проценти за умовою «Короткий кредит» - 2240 грн, що становить 28%, за умовою «Довгий кредит» - 5600 грн, що становить 70%.

Позичальник підтвердив що ознайомився із інформацією зазаначеної у ч.2 ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулюванняринків фінансових послуг» та в ч.2 ст.12, ч.2 ст.13 ЗУ «Про захист прав споживачів», яка йому надана за посиланням на сайті товариства.

Згідно п. 1.1. кредитного договору, за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 1.2. кредитного договору, встановлено, що кредит надається для використання позичальником на будь-які законні цілі, включаючи перекридитування, підприємницьку діяльність, незалежну професійну діяльність або виконання обовязків найманого працівника. Сторони погодилися, що кредит за даним договором не є споживчим, а даний договір не є договором про надання споживчого кредиту.

Відповідно до п. 2.1 кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності.

Надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника (п.2.3 договору).

Згідно п. 2.5 кредитного договору, проценти нараховуються з дня надання коштів позичальником включно до дати їх фактичного повернення. При цьому у випадку дострокового повернення кредиту розмір процентів зменшується пропорційно дням фактичного користування кредитом.

Згідно п.2.8 договору у разі невиконання та/або неповного виконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту у встановлений строк та/або дострокового часткового повернення кредиту, такий кредит (його неповернута частина) вважається автоматично пролонгованим на строк, що дорівнює строку, на який надавався кредит відповідно умов п.1.3 договору у випадку сплати позичальником процентів, штрафу, якщо такі були нараховані. При цьому, позичальник не звільняється від зобов`язання додатково платити проценти щодо пролонгованого кредиту, які будуть нараховані з наступного дня від дати пролонгації кредиту у розмірі, що визначається за наступною формулою П=П1*К/К1, П- розмір процентів щодо пролонгованого кредиту; П1 розмір процентів щодо кредиту, стосовно якого застосовується пролонгація, встановлений п.1.3 договору; К- розмір кредиту (його частини) стосовно якого застосовується пролонгація, який фактично не повернутий кредитору на останній день строку користування таким кредитом (без урахування його пролонгації); К1 розмір кредиту, стосовно якого застосовується пролонгація, встановлений п.1.3 договору.

Автоматична пролонгація не застосовується, якщо у результаті такої пролонгації строк повернення кредиту перевищить термін дії договору, зазначений у п.1.8 договору. Реальна річна процентна ставка за кредитом становить 912,5%.

Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за укладеним договором виконало в повному обсязі, перерахуваши на платіжну картку позичальника № НОМЕР_4 грошові кошти в сумі 8000 грн, а останній їх отримав, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів №268450670 від 16.09.2020, де відправник ТОВ «Споживчий центр», номер замовлення 7, призначення виплата за договором №16.09.2020-100000125.

28.03.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» було укладено договір факторингу №СЦ-280325-15, відповідно до якого ТОВ «Споживчий центр» відступило на користь ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, що підтверджується платіжними інструкціями кредитового переказу коштів №1892 від 29.04.2025, №1984 від 12.05.2025 та №2222220 від 20.05.2025.

Згідно додатку №1 - Акту приймання-передачі переліку №1 до договору факторингу №СЦ-280325-15 від 28.03.2025 та витягу з Додатку №2 до договору факторингу №СЦ-280325-15 від 28.03.2025 переліку №1 боржників ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» набуло право грошової вимоги за кредитним договором №16.09.2020-100000125 від 16.09.2020, боржником за яким є ОСОБА_1 , а загальна сума заборгованості за кредитом становить 13600 грн.

Згідно довідки ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» про розмір простроченої заборгованості з кредитним договором №16.09.2020-100000125 від 16.09.2020, заборгованість ОСОБА_1 перед товариством станом на 23.10.2025 становить 13600 грн, що складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8000 грн, за процентами в розмірі 5600 грн.

28.032025 ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» направило на адресу відповідача повідомлення про відступлення права вимоги за договором факторингу №СЦ-280325-15 від 28.03.2025 та вимогу про сплату заборгованості за №118, у яких зазначено інформацію про відступлення права вимоги на користь ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР», про наявність станом заборгованості за кредитним договором в розмірі 13600 грн, із зазначенням реквізитів на оплату даної заборгованості.

Застосовані норми права

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України).

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», зокрема, передбачено, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Мотиви та висновки суду

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити частково з огляду на таке.

16.09.2020 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №16.09.2020-100000125 у електронній формі в особистому кабінеті позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства. Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, після чого йому були перераховані кошти в розмірі 8000 грн шляхом переказу на картковий рахунок, що підтверджується письмовими доказами.

Договір укладено згідно з ч. 2. ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в порядку, передбаченому Законом України «По електронну комерцію». Договір підписувався з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».

Отже, кредитний договір укладався дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» у сторін такого договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис з одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор для укладення договору надсилається засобами зв`язку, зазначеними заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі.

Відповідач був вільний у виборі фінансової установи для отримання кредиту, а факт отримання коштів, підтверджує вільне волевиявлення на вчинення правочину.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі № 2-383/2010 стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що право вимоги за вказаним кредитним договором відступлено ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» на законних підставах.

В матеріалах справи відсутні докази оспорення ОСОБА_1 кредитного договору №16.09.2020-100000125 від 16.09.2020, оскільки відповідач отримував та користувався кредитними коштами, що підтверджується наданими позивачем доказами.

При цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а тому суд вважає, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку.

Частиною 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону № 1357-IX від 30.03.2021 визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні діє з 18 березня 2014 року по теперішній час.

Статтею 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» унормовано, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Відповідно до копії електронного документа посвідчення учасника бойових дій № НОМЕР_1 виданого 02.10.2018 та копії військового квитка серії НОМЕР_2 від 10.12.2015; копій довідок командира військової частини НОМЕР_3 від 31.12.2021 за №5754, від 20.10.2022 за №6236, від 03.02.2023 за №661п; копії довідки секретаря ВЛК від 15.08.2023 за №6613; копії довідки голови ВЛК від 11.01.2025 за №228, ОСОБА_1 є військовослужбовцем, призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 з грудня 2015 року. У період з 19.12.2020 по 14.07.2021, з 12.08.2021 по 20.09.2021 безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національнох безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів м. Курахове Мар`їнський район Донецька область.

Таким чином, з моменту укладення кредитного договору від 16.09.2020 та до моменту ухвалення судового рішення на відповідача ОСОБА_1 поширюються пільги, передбачені ч. 15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

З 24.02.2022 відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено режим воєнного стану.

15.03.2020 Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено новими пунктом 18 відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Також розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 61, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені ч. 2 ст. 3 Закону. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем".

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентах в сумі 5600 грн є необгрунтованими і до задоволення не підлягають.

Таким чином, позов ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» підлягає до часткового задоволення та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №16.09.2020-100000125 від 16.09.2020 за тілом кредиту в сумі 8000 грн. Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14.05.2021 року у справі № 502/1438/18 та від 18 01.2023 у справі №642/548/21.

Розподіл судових витрат

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково, судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1424,85 грн (8000 грн становить 58,82% від 13600 грн; 58,82% від 2422,40 грн становить 1424,85 грн).

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 02.07.2024 було укладено договір про надання правничої допомоги № 07/24-НК з адвокатським обєднанням «Верітас Центр». На підтвердження витрат понесених на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн позивачем надано: договір про надання правничої допомоги № 07/24-НК від 02.07.2024 з додатковими угодами до вказаного договору за №4 від 14.08.2024, №17 від 03.04.2025 та №19 від 16.04.2025; звіт про виконану роботу від 05.11.2025 відповідно до договору про надання правничої допомоги № 07/24-НК від 02.07.2024; платіжну інструкцію №2222424 від 03.11.2025 на суму 6000 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на викладене, у зв`язку з частковим задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 3529,20 грн (6000 х 58,82%).

На підставі ст.ст. 205, 207, 526, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» заборгованість за кредитним договором №16.09.2020-100000125 від 16 вересня 2020 року за тілом кредиту в сумі 8000 (вісім тисяч) гривень.

Стягнути зОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» судовий збір в розмірі 1424 (одна тисяча чотириста двадцять чотири) гривні 85 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3529 (три тисячі п`ятсот двадцять дев`ять) гривень 20 копійок.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР», адреса місцезнаходження: вул. Алмазова Генерала, буд. 13, офіс 601, м. Київ, 01133, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя: Світлана КОЗАЧУК