КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/5573/25
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3290/2026
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.,

при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укртрансгаз» про поновлення на роботі,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 вересня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Бабко В.В.,-

встановив:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

Позивач просив: визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Укртрансгаз» № 245-К від 17 березня 2025 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу економічної безпеки, департаменту економічної, інформаційної та кадрової безпеки АТ «Укртрансгаз» у зв`язку із скороченням відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу економічної безпеки, департаменту економічної, інформаційної та кадрової безпеки АТ «Укртрансгаз»; стягнути із відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 18 березня 2025 року по 09 вересня 2025 року в розмірі 298 827 грн 36 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 працював у АТ «Укртрансгаз» на посаді начальника відділу економічної безпеки, департаменту економічної, інформаційної та кадрової безпеки.

Наказом № 245-К від 17 березня 2025 року позивача звільнено із займаної посади у зв`язку зі скороченням, відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_1 вказує, що відповідачем неправомірно відмовлено у переведенні позивача на обрані ним посади. АТ «Укртрансгаз» фактично відмовилось від виконання свого обов`язку запропонувати працівнику переведення на всі наявні вакантні посади.

Позивач вважає, що його звільнення відбулось з порушенням чинного законодавства, його права підлягають захисту в судовому порядку шляхом визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 22 вересня 2025 року у задоволенні названого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали.

Представник АТ «Укртрансгаз» заперечила щодо задоволення вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності підстав для скасування наказу № 245-К від 17 березня 2025 року. ОСОБА_1 не доведено порушення його прав та інтересів і незаконності дій АТ «Укртрансгаз». Відповідачем виконано вимоги закону при звільненні та повідомлено про усі вільні в товаристві посади.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 23 червня 2023 року працював у АТ «Укртрансгаз» на посаді начальника відділу економічної безпеки, департаменту економічної, інформаційної та кадрової безпеки.

Згідно Витягу з додатку 1 до наказу АТ «Укртрансгаз» від 31 липня 2024 року № 524 «Про затвердження змін до штатних розписів» зі штату виведено посаду начальника відділу економічної безпеки, департаменту економічної, інформаційної та кадрової безпеки АТ «Укртрансгаз».

Позивача ознайомлено із попередженням про вивільнення та із вакантними посадами товариства 23 грудня 2024 року, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 та відміткою про відмову від запропонованих вакантних посад.

03 січня 2025 року ОСОБА_1 ознайомлено із вакантними посадами АТ «Укртрансгаз», які були наявні в товаристві станом на 01 січня 2025 року, що підтверджується особистим підписом позивача та відміткою про відмову від запропонованих вакантних посад.

21 січня 2025 року позивач ознайомився із вакантними посадами станом на 16 січня 2025 року, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 та відміткою про відмову від запропонованих вакантних посад.

04 лютого 2025 року ОСОБА_2 ознайомлено із вакантними посадами товариства станом на 01 лютого 2025 року, що підтверджується особистим підписом позивача та відміткою про відмову від запропонованих вакантних посад.

18 лютого 2025 року позивач ознайомився із вакантними посадами станом на 16 лютого 2025 року та прийняв пропозицію зайняти вакантну посаду начальника відділу управління непрофільними активами департаменту майна та непрофільних активів.

ОСОБА_1 19 лютого 2025 року звернувся до відповідача із заявою про призначення на вакантну посаду начальника відділу управління непрофільними активами департаменту майна та непрофільних активів. 24 лютого 2025 року комісією з визначення переважного права працівників на залишення на роботі прийнято рішення на користь іншого співробітника - ОСОБА_3 . Позивач вважає неправомірною відмову у його переведенні на вакантну посаду начальника відділу управління непрофільними активами департаменту майна та непрофільних активів.

Позивач із 24 лютого 2025 року по 10 березня 2025 року перебував на лікарняному.

10 березня 2025 року начальником відділу кадрового адміністрування АТ «Укртрансгаз» Ущапінським П. В. в системі документообігу АТ «Укртрансгаз» розміщено повідомлення про заплановану на 11 березня 2025 року з 11 год 00 хв -12 год 00 хв зустріч із позивачем для встановлення відповідності практичних вмінь виконувати посадові обов`язки за посадою провідного економіста.

11 березня 2025 року складено акт про відсутність позивача на роботі більше трьох годин із 08 год 30 хв до 12 год 10 хв.

То ж дня позивач ознайомився із актом про відсутність на роботі та зазначив про те,що він перебував у лікаря у зв`язку із незадовільним самопочуттям.

11 березня 2025 року направлено службову записку «1001СЛ-25-6246Ю» про призначення додаткової зустрічі на 11 год 00 хв. для встановлення відповідності досвіду роботи. На вказану зустріч ОСОБА_1 не з`явився. Позивачу відмовлено у призначенні на посаду провідного економіста відділу планування та бюджету фінансово-економічного департаменту.

Позивач вважає, що йому неправомірно відмовлено у переведенні на вакантну посаду, оскільки він відповідав кваліфікаційним вимогам, встановленим для посади провідного економіста посади відділу планування та бюджету фінансово-економічного департаменту.

17 березня 2025 року ОСОБА_1 подав заяву про призначення на вакантну посаду економіста провідного відділу консолідованої звітності фінансово-економічного департаменту.

17 березня 2025 року начальником відділу кадрового адміністрування АТ «Укртрансгаз» Ущапінським П.В. в системі документообігу АТ «Укртрансгаз» розміщено повідомлення про призначення на 14 год 30 хв - 15 год 30 хв. професійного тестування для встановлення відповідності професійної кваліфікації позивача.

Відповідно до листа оцінювання знань кандидата, ОСОБА_1 набрав 31 бал із максимальних 225 та не відповідає вимогам посади. Встановлена відповідність посади 14%.

17 березня 2025 року позивача ознайомлено із листом оцінювання знань.

Наказом № 245-к від 17 березня 2025 року звільнено позивача у зв`язку із скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Обгрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_1 зазначив, що йому неправомірно відмовлено у переведені на вакантні посади АТ «Укртрансгаз». Позивач вважає, що його звільнено з порушенням чинного законодавства, його права підлягають захисту в судовому порядку шляхом визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягненню середнього заробітку за час його вимушеного прогулу.

Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженим ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2024 року у справі за № 755/12428/22зазначено про те, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до п. 1 ч. 1ст.40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги ст. 492 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2ст. 40, ч.3 ст.492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3ст.492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Подібні висновки щодо застосування положень ст.. 492 КЗпП України викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня2018 року у справі № 800/538/17 (П/9901/310/18), Верховного Судувід 25 червня 2021 року у справі № 527/1263/20-ц,від 22 вересня 2021 року у справі № 280/82/18, від 22 вересня 2021 року у справі № 206/2500/20, від 09 квітня 2020 року у справі № 760/21020/15-ц.

Судом встановлено, що згідно Витягу з додатку 1 до наказу АТ «Укртрансгаз» від 31 липня 2024 року № 524 «Про затвердження змін до штатних розписів» у відповідача відбулося скорочення посади начальника відділу економічної безпеки, департаменту економічної, інформаційної та кадрової безпеки, на якій із 23 червня 2023 року працював ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Матеріалами справи доведено факт попередження позивача про вивільнення та із вакантними посадами товариства 23 грудня 2024 року, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 та відміткою про відмову від запропонованих вакантних посад.

ОСОБА_1 неодноразово було ознайомлено із вакантними посадами АТ «Укртрансгаз» (03 січня 2025 року, 21 січня 2025 року, 04 лютого 2025 року та 18 лютого 2026 року), що підтверджується особистим підписом позивача та відміткою про відмову від запропонованих йому вакантних посад.

Колегією суддів встановлено, що після обрання ОСОБА_1 вакантної посади начальника відділу управління профільними активами департаменту майна та непрофільних активів, комісією з визначення переважного права працівників на залишення на роботі позивачу було відмовлено, оскільки за однакої продуктивності праці та кваліфікації ОСОБА_3 мав чотири переважних підстави для надання переважного права на залишення на роботі, а ОСОБА_1 лише одну із таких підстав.

Після того, як 10 березня 2025 року ОСОБА_1 виявив бажання зайняти вакантну посаду економіста провідного відділу планування та бюджету фінансово-економічного департаменту АТ «Укртрансгаз», позивач двічі не з`явився на призначені зустрічі для встановлення відповідності досвіду його роботи на вказану посаду. Враховуючи неможливість оцінити рівень практичної підготовкипозивача та відсутність у нього трудової дисципліни, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні на посаду провідного економіста відділу планування.

Відповідно до листа оцінювання знань кандидата ОСОБА_1 на посаду провідного економіста відділу консолідованої звітності фінансово-економічного департаменту, позивач не відповідає вимогам вказаної посади.

Колегія суддів вважає, що АТ «Укртрансгаз» правомірно видано наказ № 245-к про звільнення позивача у зв`язку із скороченням штату працівників, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки станом на 17 березня 2025 року ОСОБА_1 не звертався до відповідача із заявами про його призначення на інші запропоновані вакантні посади.

Так, у АТ «Укрансгаз» відбулося скорочення посади начальника відділу економічної безпеки, департаменту економічної, інформаційної та кадрової безпеки, ОСОБА_1 попереджено про майбутнє звільнення, роботодавець неодноразово пропонував вакантні посади на підприємстві, проте позивачем обирались посади, які не відповідали його досвіду, кваліфікаційному рівню, рівню освіти та стажу роботи або посади.

Звертаючись до суду із позовною заявою, ОСОБА_1 не надано доказів незаконності чи необгрунтованості рішення АТ «Укртрансгаз» щодо звільнення позивача за ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що АТ «Укртрансгаз» неодноразово пропонувались ОСОБА_1 вакантні посади на підприємстві, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що звільнення позивача відбулося відповідно до вимог трудового законодавства.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про визнання незаконним та скасування наказу та поновлення на роботі, відтак, судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено у їх задоволенні.

Доводи апеляційної скарги про те, що АТ «Укртрансгаз» створено штучні перепони для переведення ОСОБА_1 на вакантні посади, колегія суддів відхиляє, оскільки матеріалами справи підтверджено вжиття товариством усіх заходів на реальне працевлаштування позивача. Порушення відповідачем норм трудового законодавства під час звільнення ОСОБА_1 та вчинення дій, що містять ознаки дискримінації, судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про повідомлення позивача не належним чином щодо призначення зустрічі для встановлення відповідності практичних вмінь, а також про проходження ним тестування без жодної підготовки, колегія суддів оцінює критично, оскільки вказане спростовується безпосередньою участю ОСОБА_1 на відповідній співбесіді у призначений час. Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до товариства із заявою про надання додаткового часу для підготовки до проходження тестування чи надання орієнтовного переліку питань.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом при вирішенні спору були порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 22 вересня 2025 року ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 вересня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 23 січня 2026 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

Л.П. Сушко