ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2693/24
Провадження №6/477/7/26
УХВАЛА

12 січня 2026 року Вітовський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Клюсевич-Шараповою Н.М.,

розглянувши заяву приватного підприємства фірми «СІДКОРН» про відстрочення виконання рішення Вітовського районного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства фірми «СІДКОРН» про стягнення заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

04 грудня 2025 року представниця відповідача звернулася до суду із заявою, в якій просила розстрочити виконання рішення суду в цій справі про стягнення з відповідача коштів у сумі 44684 грн. 15 коп. до 05 жовтня 2026 року.

Вказувала, що відповідач ППФ «СІДКОРН» не має можливості негайно сплатити суму боргу через тяжке матеріальне становище, пов`язане з військовим вторгненням збройних формувань російської федерації на територію України. Через це орендовані ним земельні ділянки сільськогосподарського призначення перебували в зоні бойових дій з березня по листопад 2022 року, а потім через проведення заходів з протимінної діяльності на полях лише в 2024 році, підприємство було позбавлено можливості обробляти ділянки та вирощувати сільгосппродукцію і, як наслідок, виконувати обов`язок зі сплати орендної плати. Крім того, через відмову більшості власників земель від продовження договорів оренди, сукупна площа земель, які підприємство орендувало, зменшилася із 207,22 га до 63,88 га.

Також, з лютого 2022 року по вересень 2023 року м. Миколаїв зазнавало обстрілів збройними формуваннями російської федерації, унаслідок чого було пошкоджено техніку та посівний матеріал відповідача.

При цьому ППФ «СІДКОРН» листом № 132502 від 25 вересня 2024 року включено до переліку суб`єктів, що постраждали внаслідок збройної агресії РФ проти України.

Всі наведені обставини в своїй сукупності призвели до фінансових труднощів у підприємства, тому, через недостатність коштів для одночасного розрахунку з позивачкою та іншими особами, які позиваються до відповідача і цивільні справи за аналогічними правовідносинами знаходяться, як на виконанні, так і на розгляді в суді, посилаючись на положення ст. 435 ЦПК України, просила про відстрочку виконання судового рішення, оскільки існують передбачені цією нормою закону вищезазначені обставини, що істотно ускладнюють або роблять його неможливим.

Позивачкою було подано письмове заперечення проти відстрочки, в якому вона вказала, що всі заявлені представницею відповідача обставини як підстава для розстрочки не відповідають дійсності. Вони були предметом дослідження судом під час розгляду справи по суті і суд надав їм належну оцінку. Тому, вказуючи на неприпустимість безпідставного невиконання рішення суду, просила відмовити в задоволенні заяви.

В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином, їх неявка не є перешкодою в проведенні судового розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

В жовтні 2024 року позивачка звернулася до суду із позовом до ППФ «СІДКОРН», в якому, з врахуванням збільшених під час розгляду справи позовних вимог, просила стягнути з нього заборгованість за договором від 01 серпня 2017 року оренди її земельної ділянки, кадастровий номер :07:000:0722 площею 11,00 га, яка розташована в межах Коларівської сільської ради Жовтневого району (нині територія Мішково-Погорілівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, в розмірі 154970 грн. 96 коп., з яких заборгованість з орендної плати 129915 грн. 92 коп. без врахування податків та обов`язкових платежів, інфляційні втрати - 22497 грн. 54 коп., 3% річних у розмірі 2557 грн. 50 коп., та стягнути 5000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Рішенням суду від 13 жовтня 2025 року позов був задоволений частково: стягнуто з приватного підприємства фірми «СІДКОРН» на користь ОСОБА_1 тільки заборгованість з орендної плати у розмірі 44684 (сорок чотири тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 15 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Згідно з статтею 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 124 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для виконання для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Порядок виконання судового рішення визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно із частиною першою статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Відповідно до частини першої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 435 ЦПК України).

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 435 ЦПК України).

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5 ст. 435 ЦПК України).

Отже, за змістом вказаних норм права відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та не може перевищувати одного року з дня його ухвалення.

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26 червня 2013 року, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року).

Згідно з поданою представницею ППФ «СІДКОРН» заявою підприємство не має можливості відразу сплатити борг через тяжкий матеріальний, в тому числі пов`язаний із військовими діями на території Миколаївської області.

Дійсно, 24 лютого 2022 року відбулося повномасштабне військове вторгнення збройних формувань російської федерації на територію України з частковою окупацією Сумської, Київської, Миколаївської та інших областей. В зв`язку з цим Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року було затверджено Указ Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, яким в період з 05:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, який потім був продовжений відповідними Законами України і триває до тепер.

З 24 лютого і по листопад 2022 року на території Миколаївської області відбувалися активні бойові дії, а населені пункти перебували під постійними артилерійськими та ракетними обстрілами, що потягло припинення роботи багатьох підприємств, скорочення робочих місць, евакуацію населення. Ці факти загальновідомі та не потребують доказування.

В той же час, ці обставини були предметом дослідження під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій і судами не було встановлена достовірних обставин, за яких відповідачем не здійснювалася господарська діяльність та не відбувалося отримання прибутків. Тому за наслідком розгляду були встановлені підстави для стягнення боргу з орендної плати. В зв`язку з цим, обставини, які заявлялися відповідачем як підстава для відмови в задоволенні позову, не можуть слугувати обґрунтованими обставинами для здійснення відстрочення судового рішення.

Судом було встановлено, що відповідачем на орендованій земельній ділянці здійснювалося вирощування сільськогосподарських культур, тобто отримувався прибуток, тому суд не приймає посилання про скрутне матеріальне становище. Підприємство повинно розраховувати та належним чином здійснювати свою комерційну діяльність, в тому числі й виконання свого обов`язку зі сплати орендної плати.

Наявність виписки по банківському рахунку підприємства, відповідно до якого на рахунку відсутні кошти, також не підтверджує його скрутне матеріальне становище, оскільки виписка з рахунку надана тільки за один день 06 листопада 2025 року і не відображає повну інформацію про весь рух коштів боржника за 2025 рік, а також і за період, за яким була стягнута заборгованість. До того ж, достовірно не відомо чи є у ППФ «СІДКОРН» інші рахунки, і можливо в різних банківських установах. Тобто суду не надана повна інформація щодо наявності/відсутності коштів у підприємства та достовірних, повних і достатніх даних про його господарську діяльність.

За таких встановлених обставин суд не знаходить підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 435 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви приватного підприємства фірми «СІДКОРН», поданої представницею Смоляк Оленою Анатоліївною, про відстрочення виконання рішення Вітовського районного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2025 року до 05 жовтня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства фірми «СІДКОРН» про стягнення заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою та моральної шкоди, - відмовити.

Повний текст ухвали складено на 28 січня 2026 року.

Суддя Р.В. Козаченко