У Х В А Л А

26.01.2026 . м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі головуючого судді Кушнір Б.Б., з участю секретаря Арбуза Р.В.,розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові заяву ОСОБА_1 про відвід судді Ванівського Ю.М. від розгляду цивільної справи №465/1434/19 за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» про стягнення моральної і матеріальної шкоди, -

встановив:

У провадженні судді Франківського районного суду м. Львова Ванівського Ю.М. перебуває цивільна справа № 465/1434/19 за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» про стягнення моральної і матеріальної шкоди.

19.01.2026 на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Ванівського Ю.М., в якій вона фактично висловлює незгоду з процесуальними діями судді при постановленні ухвали суду від 21.07.2023, зокрема вказує, що ухвалою суду від 21.07.2023 суддею Ванівським Ю.М. було прийнято неправомірне рішення та повернуто її позов, а відтак вказані обставини викликають у неї сумнів в упередженості та об`єктивності головуючого судді, що і стало підставою для подання даної заяву. Просить суддю Ванівського Ю.М. взяти відвід та одночасно заявити самовідвід від розгляду даної справи.

Разом з цим, суд розцінив подання такого роду заяви як заявлення стороною позивача судді відводу.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова Ванівського Ю.М. від 21.01.2026 заяву ОСОБА_1 про відвід судді у цивільній справі №465/1434/19 за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» про стягнення моральної і матеріальної шкоди визнано необґрунтованою. Заяву про відвід судді передано до канцелярії Франківського районного суду м. Львова для визначення судді, який буде вирішувати питання про відвід, у порядку, встановленому частиною першою ст.33 ЦПК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2026 вищезазначену заяву в порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України, передано судді Кушнір Б.Б.

Керуючись ч. 8 ст. 40 ЦПК України, суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши заяву позивача про відвід судді Ванівського Ю.М., дослідивши матеріали справи, оцінивши у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини у відповідній частині передбачає: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи…незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру…».

Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко і Мартенко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Згідно з пунктом 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача.

Згідно з Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року №2006/23, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до статті 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

За приписами ч. 3 ст. 39 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим.

З аналізу вище зазначеної норми чинного законодавства, для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними. Відвід повинен бути вмотивований - з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Заява про відвід до задоволення не підлягає, оскільки наведені в ній мотиви не є відповідно до вимог ст. 36 ЦПК України підставою для відводу судді, оскільки ч. 4 ст. 36 ЦПК України встановлює, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

При цьому, твердження сторони щодо упередженості чи необ`єктивності судді у розгляді даної справи, як це відображено у заяві про відвід судді, спростовуються фактичними обставинами та матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, а також практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше, а враховуючи, що позивач у заяві про відвід не зазначає жодної підстави для відводу, передбаченої ст. 36 ЦПК України, а лише посилається на непогодження із рішенням судді, тому суд вважає, що позивачем не зазначені та не доведені будь-які обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді Ванівського Ю.М. при вирішенні даної цивільної справи, відтак дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу, у зв`язку з чим у заявленому відводі слід відмовити.

Відповідно до ч. 11 ст. 40 ЦПК України, за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 36, 37, 40, 247, 258, 261 ЦПК України, -

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Ванівського Ю.М. від розгляду цивільної справи № 465/1434/19 за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» про стягнення моральної і матеріальної шкоди, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя Кушнір Б.Б.