Справа №949/83/26
У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

27 січня 2026 року суддя Дубровицького районного суду Рівненської області Тарасюк А.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Дубровицької міської ради про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна,

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою та просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 недієздатним та встановити над ним опіку.

Крім того, просить призначити її опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частина 3 ст. 294 ЦПК України передбачає, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Отже, вирішуючи питання про прийняття заяв, суддя повинен враховувати, що ці заяви повинні відповідати також і загальним правилам щодо змісту і форми заяви, встановленим статтям 175, 177 ЦПК України.

Таким чином, ознайомившись з поданою заявою, приходжу до висновку про необхідність залишення її без руху з таких підстав.

Частиною 4 ст. 177 ЦПК України зобов`язано до позовної заяви додати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Відповідно до ст. 1 цього Закону, судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно ст. 2 Закону України "Про судовий збір", платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

За правилами ст. 3 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Втім, заявник не додав до заяви документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, при цьому зазначив у заяві на наявні підстави для звільнення від сплати судового збору, визначені ч. 2 ст. 299 ЦПК України.

Так, відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання заяви у справах окремого провадження фізичною особою сплачується судовий збір - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи положення ст. 4 Закону України "Про судовий збір", а також те, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет на 2026 рік", прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2026 року становив 3328,00 грн., за заявлену у заяві вимогу необхідно сплатити 665,60 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. А відповідно до частини 2 цієї статті, суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

При цьому, за змістом ч. 2 ст. 299 ЦПК України, на яку посилається заявник як підставу для звільнення від сплати судового збору, на рахунок держави у справах про визнання фізичної особи недієздатною відносяться саме витрати, пов`язані з розглядом справи, тобто ті, що зазначені в ч. 3 ст. 133 ЦПК України, а не визначений до сплати в ч. 1 ст. 133 ЦПК України судовий збір.

Суд звертає увагу заявника, що до переліку заяв, за подання яких не справляється судовий збір, передбаченого ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір", заява про визнання фізичної особи недієздатною не входить.

Крім того, ст. 5 Закону України "Про судовий збір" не містить положення про пільги щодо сплати судового збору за подання заяви про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуном.

Отже, Законом України "Про судовий збір" не передбачено звільнення від сплати судового збору за подання до суду відповідної заяви.

Також, як визначено ч. 4 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 299 ЦПК України, справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її адвоката та представника органу опіки та піклування.

Всупереч наведеному, заінтересованою особою в заяві не зазначено відповідний органу опіки та піклування.

Разом з тим, слід відмітити, що ст. 56 ЦК України чітко визначено, що органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Окрім того, 26 травня 1999 року наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України №34/166/131/88 затверджено Правила опіки та піклування, де вказується, що органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається у межах їх компетенції на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад (пункти 1.3, 1.4).

Отже, заявником не зазначено у заяві заінтересованою особою Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Висоцької сільської ради, так як с. Тумень Сарненського району, де проживає заявник та особа, яку необхідно визнати недієздатною, входить до складу Висоцької сільської територіальної громади Сарненського району Рівненської області, а зазначена заінтересованою особою Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Дубровицької міської ради.

Разом з тим, слід відмітити, що відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Згідно з ч. 1 ст. 300 ЦПК України, суд вирішує питання щодо призначення над недієздатною особою піклувальника або опікуна не інакше, як за поданням органу опіки та піклування.

Тобто, нормами законодавства передбачено чіткий порядок призначення над недієздатними особами опіки, а саме за поданням відповідного органу, а не за заявою фізичної особи.

Отже, призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства: захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в цьому конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою.

Згідно п. 2.4 Р. 2 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Наказ Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року №34/166/131/88, рішення про встановлення опіки (піклування) повинно бути прийняте не пізніше як у місячний термін з моменту, коли відповідному органові опіки та піклування стане відомо про потребу встановлення опіки чи піклування.

Для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб (п. 3.1 Р. 3 Правил опіки та піклування).

Пунктом 3.3 Р. 3 Правил опіки та піклування, визначений перелік документів за наявності яких орган опіки та піклування призначає опікуна.

Тобто, нормами законодавства передбачено чіткий перелік документів та порядок призначення над недієздатними особами опіки.

Зі змісту заяви про визнання особи недієздатною та встановлення опіки слідує, що заявник просить визнати її сина ОСОБА_2 недієздатним та призначити її опікуном над ним. Проте, зміст заяви не містить даних, що органом опіки та піклування таке подання виносилось, хоча вимога з даного питання пред`явлена, не додано до заяви відповідного подання органу опіки та піклування про можливість призначення заявника опікуном над недієздатною фізичною особою, при тому, що наявність такого подання є обов`язковим для ухвалення судом рішення за результатами розгляду заяви про визнання фізичної особи недієздатною.

Так, фізична особа може бути призначена опікуном (піклувальником) лише за її згодою, що повинно бути виражено в письмовій заяві. Особа, яка виявила бажання виконувати обов`язки опікуна (піклувальника), подає до органу заяву про призначення її опікуном (піклувальником). До заяви додається медичний висновок про те, що за станом здоров`я заявник може бути опікуном (піклувальником). Спеціалісти органу опіки і піклування обстежують матеріально-побутові умови проживання майбутнього опікуна (піклувальника), складають відповідний акт і готують до суду подання щодо кандидатури опікуна (піклувальника).

Однак, в заяві відсутні відомості щодо наявності такої заяви особи, яка просить призначити її опікуном.

Втім, до заяви додано висновок органу опіки та піклування про доцільність призначення її опікуном над сином ОСОБА_2 , що не відповідає вищевказаним вимогам законодавства.

Отже, доказів стосовно того, що заявник може бути опікуном, суду ним не надано.

Тому, враховуючи вищевикладене, необхідно надати суду саме подання органу опіки та піклування про можливість призначення заявника опікуном над недієздатною фізичною особою.

Відтак заявнику необхідно виправити вищевказані недоліки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 року та "Круз проти Польщі" від 19 червня 2001 року, в яких зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист, залишення заяви без руху жодним чином не перешкоджає заявнику у доступі до правосуддя після усунення недоліків заяви.

Тому, зважаючи на вищевикладене та наявні недоліки, в силу ст. 185 ЦПК України, рахую, що заява підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строк п`ять днів з дня вручення даної ухвали для усунення вказаних недоліків шляхом приведення останньої відповідно до вимог законодавства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

Залишити без руху заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Дубровицької міської ради про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна та надати заявнику для усунення вищевказаних недоліків п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду: Тарасюк А.М.