Справа № 143/928/25
23.01.2026 року м. Погребище
Погребищенський районний суд Вінницької області у складі:
головуючої судді Тітової Т. Л.,
за участю секретаря Затоковенко Т. О.,
розглянувши в місті Погребище Вінницького району Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Селянського (Фермерського) господарства «Конкурент» про розірвання договору оренди землі,
У вересні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Голівський В. В., звернулася до суду з позовом до Селянського (Фермерського) господарства «Конкурент» про розірвання договору оренди земельних ділянок.
01.10.2018 між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем СФГ «Конкурент» було укладено договір оренди вказаних земельних ділянок строком на 10 років. Відповідно до умов договору розмір орендної плати становить 2 538 грн на рік за земельну ділянку площею 2,0000 та 1 269 грн на рік за земельну ділянку площею 1,0000 га. 28.11.2018 зазначений договір оренди зареєстрований державним реєстратором Погребищенської міської ради Запальською І. Є., про що внесено записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про інше речове право за номерами 29216928 та 29216544.
Пунктами 9 та п. 11 договору оренди землі від 01.10.2018 встановлено, що розмір орендної плати є фіксованим, а орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату не пізніше 31 грудня кожного поточного року оренди.
Однак відповідач, всупереч умов договору оренди, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати орендної плати за користування земельними ділянками не виконує. Несплата орендної плати носить системний характер з моменту укладення договору, а саме, з 2019 року. У зв`язку з тривалим та істотним порушенням умов договору оренди землі, представник позивачки вважає, що наявні правові підстави для його розірвання.
Ухвалою судді від 01.10.2025 відкрито провадження у справі та постановлено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а. с. 20, 21).
Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Голівський В. В. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися відповідно до вимог ЦПК України, водночас останній через систему «Електронний суд» надіслав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати за їх відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити, не заперечує проти прийняття заочного рішення у справі.
Відповідач СФГ «Конкурент», будучи належним чином повідомленим про дату, час місце розгляду справи, в судові засідання, призначені на 04.11.2025 та 23.01.2026, явку свого представника не забезпечило, про причини неявки суд не повідомило, відзив на позовну заяву до суду представником не подано.
Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, то відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Ухвалою суду від 23.01.2026 постановлено проводити заочний розгляд справи.
Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи із наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Позивачкою, як орендодавцем, та СФГ «Конкурент», в особі голови Гоменюка Василя Івановича, як орендарем, укладено Договір оренди землі від 01.10.2018, на підставі якого згідно із рішенням державного реєстратора Погребищенської міської ради Запальської І. Є. від 28.11.2018 було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи № 29216544 та № 29216928 про інше речове право (право оренди) згаданих земельних ділянок СФГ «Конкурент». Дата державної реєстрації 28.11.2018 (а. с. 6, 7).
Згідно пунктів 2-4 договору в оренду передаються земельні ділянки загальною площею 2,0000 га, в тому числі ріллі 2,000 га, та площею 1,0000 га, в тому числі ріллі 1,000 га, на земельних ділянках відсутні об`єкти нерухомого майна та об`єкти інфраструктури.
Пунктом 8 визначено, що договір укладений строком на 10 (десять) років з урахуванням ротації культур. Термін закінчення дії договору 31.12.2028.
Пунктом 11 договору визначено, що орендна плата вноситься не пізніше 31 грудня поточного року. Виплата орендної плати орендарем проводиться з наступного року після укладення договору. Сторони домовилися, що орендна плата сплачується орендодавцю за місцезнаходженням орендаря у бухгалтерії за наступною адресою: с. Спичинці, Погребищенський район, Вінницька область. Якщо орендодавець не звернувся для отримання орендної плати до орендаря за адресою, що вказана вище, у визначені цим договором строки та терміни, орендар звільняється від відповідальності за порушення строків виплати орендної плати. В разі попередньої письмової домовленості між сторонами (письмова заява орендодавця і письмове погодження орендаря), орендар може здійснити виплату орендної плати в зручному для орендодавця місці, або сплатити її шляхом направлення на рахунок, вказаний орендодавцем у письмовій заяві, або в інший спосіб, не заборонений законом. Виплата орендної плати в грошовій формі оформляється сторонами видатковим касовим ордером чи платіжною відомістю, якщо оплата здійснюється в готівковій формі або платіжним дорученням чи грошовим переказом на картрахунок орендодавця або поштовим переказом за місцем проживання орендодавця, якщо оплата здійснюється в безготівковій формі.
Згідно із п. 12 договору за письмовою згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі в межах розміру орендної плати, вказаної у п. 9 договору.
В силу п. 28 договору орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
За змістом п. 29 договору орендодавець зобов`язаний своєчасно звертатися за отриманням орендної плати за адресою, передбаченою п. 11 даного договору або своєчасно здійснити інші дії, передбачені п. 11 цього договору, необхідні для отримання орендної плати.
У п. 31 договору визначено, що орендар зобов`язаний своєчасно сплачувати орендну плату, визначену договором.
Відповідно до п. 38 договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, а також з інших підстав, визначених законом.
В п. 43 договору урегульовано, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами (а. с. 10-13).
Відповідно до змісту ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Частиною 1 ст. 93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.
За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
В силу ч. 3 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін.
Частиною 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельного кодексу України та іншими законами України.
Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату відноситься до істотних умов договору оренди землі.
Відповідно до статті 409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.
Пунктом «в» частини першої статті 96 Земельного кодексу України визначено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право правообов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17.
Відповідно до пункту «д» частини 1статті 141 Земельного кодексу України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пунктах 176-181 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2024 у справі № 918/391/23 зроблено правовий висновок, який зводиться до того, що Правила про підстави припинення права користування земельною ділянкою, визначені пунктом «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України (систематична несплата орендної плати), та приписи частини другої статті 651 ЦК України, якими передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, співвідносяться як такі, що не суперечать, а навпаки доповнюють одні одних.
Підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є систематична, тобто неодноразова (два та більше випадки) повна несплата орендної плати у строки, визначені договором. Ця спеціальна норма у такому випадку є самостійною та достатньою і звертатися до загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби.
У разі якщо має місце сплата орендної плати у меншому розмірі, аніж визначено умовами договору оренди землі, тобто коли орендар допустив недоплату орендної плати й таке порушення умов договору є істотним, тоді застосуванню підлягає неспеціальна норма пункту «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України,а загальне правило частини другої статті 651 ЦК України.
Тобто, якщо суд дійде висновку, що орендар істотно порушив умови договору та внаслідок недоплати орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, то договір має бути розірваний на підставі частини другої статті 651 ЦК України.
У випадку неістотної недоплати орендної плати (чи встановлення неістотності такого порушення судом) ефективним та пропорційним буде такий спосіб захисту, як стягнення заборгованості з орендної плати.
Погашення орендарем заборгованості з орендної плати не має правового значення для вирішення позовних вимог про розірвання договору оренди як на підставі частини другої статті 651 ЦК України (у разі часткової несплати (недоплати) орендної плати та істотності такого порушення), так і на підставі пункту «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України (у разі систематичної (два та більше випадки) повної несплати орендної плати).
Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).
В ч. 2 ст. 653 ЦК України унормовано, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.
За змістом ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання припиняється з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором.
Як вбачається з матеріалів справи, договором передбачено, що орендна плата вноситься не пізніше 31 грудня поточного року (п. 11 договору).
Представник позивачки адвокат Голівський В. В., звертаючись до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 , наполягав на тому, що відповідач не виплачував орендну плату у грошовій формі за період з 2019 по 2024 роки включно, що є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки.
Відповідачем не надано суду жодних доказів належного виконання умов договору в частині сплати орендної плати.
Суд вважає, що саме відповідач, як більш захищена сторона в договірних відносинах, повинен і мав можливість надати самостійно докази на підтвердження чи спростування суми наявної заборгованості по орендній платі перед позивачем.
Крім того, ч. 8 ст. 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для розірвання договору оренди земельних ділянок у зв`язку з порушенням орендарем обов`язку щодо систематичної плати у період з 2019 по 2024 рік. Неналежне виконання умов договору в частині сплати орендної плати є істотним порушенням умов договору оренди земельних ділянок, що відповідно до закону надає орендодавцю право вимагати його розірвання..
За таких обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Суд також зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до частин 1, 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Частиною 1 ст.1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду,за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
За змістом пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру стягується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання позовної заяви майнового характеру стягується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року встановлений у розмірі 3 028 грн.
Таким чином, розмір судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру у 2025 році складає 1 відсоток ціни позову, але неменше 1 211 грн 20коп.
Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що позивачкою заявлено позовну вимогу майнового характеру про розірвання договору оренди землі.
Судом встановлено, що позивачкою ОСОБА_1 відповідно до квитанції про сплату від 29.09.2025 № 4675-6294-9126-1850 сплачено судовий збір в розмірі 1 211грн 20 коп. (а. с. 16 на звороті).
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір у сумі 1 211 грн 20 коп., сплачений останньою при поданні позову.
Керуючись статтями 2-7, 10, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 279, 284, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Селянського (Фермерського) господарства «Конкурент» про розірвання договору оренди землі задовольнити.
Стягнути з Селянського (Фермерського) господарства «Конкурент» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять ) грн 20 коп.
Сторони по справі:
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителька: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний судове рішення складено 26.01.2026.

Суддя