ПОСТАНОВА

Іменем України

20 січня 2026 року м. Кропивницький

справа № 396/483/25

провадження № 22-ц/4809/296/26

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

за участі секретаря Бойко В. В.,

учасники справи:

позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22 вересня 2025 року у складі судді Солоненко Т. В. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви

В березні 2025 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути на свою користь кошти в сумі 427 130 грн та витрати по сплаті судового збору.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 14.01.2023 керував автомобілем «Mitsubishi Lancer», який належить останньому на праві приватної власності та рухався за межами населеного пункту зі сторони с. Піщаний Брід у напрямку м. Помічна.

Під час подальшого руху, об 11 годині 10 хвилин відбулось зіткнення між автомобілем «Mitsubishi Lancer» та автомобілем «Renault Kangoo» під керуванням ОСОБА_3 , в результаті якого останній отримав тілесні ушкодження, від яких настала смерть.

ОСОБА_2 притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України, а потерпілою у кримінальному провадженні визнано ОСОБА_1 .

Відповідач отримала 17.03.2023 від ОСОБА_2 кошти на загальну суму 447 540 грн в рахунок відшкодування збитків, спричинених в результаті ДТП, яка мала місце 14.01.2023.

Поряд з цим, ОСОБА_1 звернулась до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок зазначеної ДТП.

На підставі наданих відповідачем заяв та доданих документів, позивачем було прийнято рішення про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, а саме: за наказом про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих від 02.04.2024 відшкодовано витрати на поховання в розмірі 25 930 грн та по втраті годувальника в розмірі 120 600 грн; за наказом про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих від 14.04.2024 здійснено відшкодування по втраті годувальника в розмірі 120 600 грн; за наказом про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих від 24.08.2024 здійснено відшкодування по втраті годувальника в розмірі 160 000 грн.

Позивач вважав, що факт покриття ОСОБА_2 збитків ОСОБА_1 приховала та не повідомила МТСБУ про відшкодування збитків, як наслідок безпідставно набула кошти, які належать фонду захисту потерпілих, як наслідок, звернувся до суду з відповідним позовом.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22 вересня 2025 року в задоволенні позову МТСБУ до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що кошти у розмірі 427 130 грн сплачені позивачем відповідачу не безпідставно, а внаслідок спричиненої в ДТП шкоди.

МТСБУ не довело, у чому полягає безпідставність набуття відповідачем грошових коштів, адже кошти були сплачені позивачем на підставі ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно ним же прийнятих та вмотивованих рішень, у зв`язку з визнанням майнових вимог заявниці у зв`язку з ДТП.

Жодні обставини після прийняття позивачем рішення про визнання події страховим випадком не змінилися, матеріали справи не містять відомостей про скасування страхового акту чи рішення про виплату відповідачці відповідних сум. Наявності рахункової помилки під час розгляду справи також не встановлено.

За таких обставин, суд першої інстанції вважав, що до спірних правовідносин неможливо застосувати положення ст. 1212 ЦК України.

При цьому, зауважив, що виплата добровільно винуватцем ДТП обумовленої між ним і потерпілими суми майнової та моральної шкоди під час кримінального провадження по справі ЄУН 387/579/23 не позбавляє потерпілих права на отримання страхового відшкодування відповідно до ЗУ «Про страхування», і не трансформує таку виплату у безпідставно набуте майно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі МТСБУ просить скасувати рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22 вересня 2025 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення винесено з грубим порушенням норм матеріального права та судом неправильно застосовано норми процесуального права, як наслідок, рішення є незаконним і необґрунтованим.

ОСОБА_1 позов визнала та 09.05.2025 надала до суду першої інстанції відзив, в якому просила задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з неї на користь МТСБУ 114 030 грн.

Суд першої інстанції помилково застосував норми ст. 1215 ЦК України, повністю залишив поза увагою той факт, що на момент отримання коштів в рахунок відшкодування, ОСОБА_1 вже було відшкодовано понесені збитки в результаті ДТП.

Судом першої інстанції помилково не встановлено правових підстав для стягнення з відповідачки як потерпілої особи на користь позивача коштів у розмірі 427 130 грн, хибно посилаючись на те, що вони сплачені не безпідставно.

Також суд першої інстанції помилково встановив у своєму рішенні те, що виплата добровільно винуватцем ДТП обумовленої між ним і потерпілими суми майнової та моральної шкоди під час кримінального провадження не позбавляє потерпілих права на отримання страхового відшкодування відповідно до ЗУ «Про страхування», і не трансформує таку виплату у безпідставно набуте майно.

Відповідач по справі, при зверненні до МТСБУ, зазначила що взаєморозрахунки не проводилась, чим ввела позивача в оману, і безпідставно та не добросовісно набула кошти від фонду захисту потерпілих.

В результаті приховування інформації про те, що ОСОБА_1 вже відшкодовано збитки ОСОБА_2 , відповідач отримала повторно від МТСБУ кошти в рахунок відшкодування збитків, які вже відшкодовано, та відповідно до норм чинного законодавства, зазначені кошти підлягають відшкодуванню з ОСОБА_2 в регресному порядку вдруге.

Відзив на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 заперечувала проти доводів апеляційної скарги.

Представник МТСБУ в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу, в апеляційній скарзі просив проводити розгляд справи за відсутності позивача.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки позивач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, що не з`явились, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 14.01.2023 ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить останньому на праві приватної власності, порушив Правила дорожнього руху України (п. п. 1.5, 2.3 ( б, д) ПДР України) і здійснив зіткнення з транспортним засобом «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . У результаті ДТП водій транспортного засобу «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких настала смерть.

ОСОБА_1 є дружиною загиблого ОСОБА_3 .

Вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 08.11.2023 у справі ЄУН 387/579/23 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 27.03.2024 вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 08.11.2023, стосовно ОСОБА_2 змінено в частині призначеного покарання. Постановлено: вважати засудженим ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП застрахована не була.

09.02.2023 ОСОБА_1 , в порядку ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», звернулась до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 14.01.2023 близько 11:10 на автодорозі с. Піщаний Брід м. Помічна Кіровоградської області за участі транспортних засобів «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 та «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

За змістом копії заяви про виплату страхового відшкодування, поданої 09.02.2023 ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_1 просила здійснити відшкодування витрат на поховання ОСОБА_3 , який помер внаслідок тілесних ушкоджень, отриманих в результаті ДТП, що сталася 14.01.2025 за участі транспортних засобів «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 .

Відповідно до копії заяви про виплату страхового відшкодування, поданої 09.02.2023 ОСОБА_1 до МТСБУ, відповідач просила здійснити відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП, що сталася 14.01.2025 за участі транспортних засобів «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , для ОСОБА_4 (мати загиблого) по втраті годувальника, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 (за довіреністю).

За змістом копії заяви про виплату страхового відшкодування, поданої 23.08.2023 ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_1 просила здійснити відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП, що сталася 14.01.2025 за участі транспортних засобів «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , по пошкодженому транспортному засобу «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Згідно наказу МТСБУ «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_3 » від 14.04.2023 МТСБ України наказано Департаменту фінансів сплатити на рахунок ОСОБА_1 120 600 грн за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Наказом МТСБУ «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_3 » від 24.08.2023 МТСБ України наказано Департаменту фінансів сплатити на рахунок ОСОБА_1 160 000 грн за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно копій платіжних доручень № 920363 від 04.04.2023, № 920911 від 17.04.2023 та № 974978 від 25.08.2023 платником «МТСБУ» виплачено ОСОБА_1 146 530 грн, 120 600 грн та 160 000 грн.

Листом від 24.09.2024 ОСОБА_2 повідомив МТСБУ про те, що 17.03.2023 потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ним було виплачено грошові кошти у сумі 447 540 грн, що еквівалентно 12 000 доларів США. Дана сума повністю покривала ремонт автомобіля, компенсувала моральну шкоду, а також покривала витрати на проведення поминальних обідів, про що потерпілими складено розписку про відсутність цивільно-майнових претензій.

За змістом розписки ОСОБА_1 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від 17.03.2023, ОСОБА_2 відшкодовано завдану матеріальну та моральну шкоду потерпілим в розмірі 120 00 доларів США, що еквівалентно 447 540 грн, зокрема: 2 000 доларів США, що еквівалентно 73 140 грн - часткову компенсацію за пошкоджений автомобіль; 5 100 доларів США, що еквівалентно 190 944 грн ремонт автомобіля, що буде покривати повну вартість ремонту; 2 500 доларів США, що еквівалентно 93 600 грн моральної шкоди; 2 400 доларів США, що еквівалентно 89 856 грн компенсацію за проведені поминальні обіди, та ті, що будуть проведені в подальшому.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628.1475.19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №753.8671.21 (провадження №61-550св22) зазначено, що «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду».

За загальним правилом, передбаченим статтею 1166 ЦК України, шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Згідно з пунктом 23.1 статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, (далі Закон № 1961-IV) шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є, зокрема, шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-VI порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

За умовами пунктів 27.2, 27.4, 27.5 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами.

Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть.

Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Особам, визначеним у частині першій цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував (частина друга статті 1200 ЦК України).

Частиною першою статті 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Отже, з огляду на вищевикладене, шкода, завдана смертю потерпілого, підлягає відшкодуванню страховиком на підставі пункту 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV в межах ліміту страхового відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №357/12106/20 (провадження №61-20514св21).

Матеріалами справи підтверджується, що вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 08.11.2023 у справі ЄУН 387/579/23 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки (а. с. 13-16).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 27.03.2024 вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 08.11.2023, стосовно ОСОБА_2 змінено в частині призначеного покарання.

Постановлено вважати засудженим ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік (а. с. 17).

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що 14.01.2023 ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить останньому на праві приватної власності, порушив Правила дорожнього руху України (п. п. 1.5, 2.3 ( б, д) ПДР України) і здійснив зіткнення з транспортним засобом «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . У результаті ДТП водій транспортного засобу «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких настала смерть.

Згідно копії Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 02.02.2023 Піщанобрідською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 21).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП застрахована не була, про що свідчить відповідь від НПУ (а. с. 18, 19).

Наказом МТСБУ «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_3 » від 02.04.2023 вирішено сплатити на рахунок ОСОБА_1 146 530 грн за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 33).

За змістом наказу МТСБУ «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_3 » від 14.04.2023 МТСБУ наказано Департаменту фінансів сплатити на рахунок ОСОБА_1 120 600 грн за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 32).

Згідно наказу МТСБУ «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_3 » від 24.08.2023 МТСБУ наказано Департаменту фінансів сплатити на рахунок ОСОБА_1 160 000 грн за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 34).

За змістом довідок № 1 від 01.04.2024, № 2 від 14.04.2023 та № 3 від 24.08.2023 МТСБУ визначено, що розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих за результатами розгляду заяв про виплату страхового відшкодування становить 25 930 грн (витрати на поховання), 120 600 грн (по втраті годувальника), 120 600 грн (по втраті годувальника) та 160 000 грн (відшкодування шкоди по майну) (а. с. 32-34 на звороті).

Згідно копій платіжних доручень № 920363 від 04.04.2023, № 920911 від 17.04.2023 та № 974978 від 25.08.2023 платником МТСБУ виплачено ОСОБА_1 146 530 грн, 120 600 грн та 160 000 грн (а. с. 35-37).

Листом від 24.09.2024 ОСОБА_2 повідомив МТСБУ про те, що 17.03.2023 потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ним було виплачено грошові кошти у сумі 447 540,00 грн, що еквівалентно 12 000 доларів США. Дана сума повністю покривала ремонт автомобіля, компенсувала моральну шкоду, а також покривала витрати на проведення поминальних обідів, про що потерпілими складено розписку про відсутність цивільно-майнових претензій (а. с. 30).

За змістом розписки ОСОБА_1 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від 17.03.2023, ОСОБА_2 відшкодовано завдану матеріальну та моральну шкоду потерпілим в розмірі 12 000 доларів США, що еквівалентно 447 540 грн, зокрема: 2 000 доларів США, що еквівалентно 73 140 грн - часткову компенсацію за пошкоджений автомобіль; 5 100 доларів США, що еквівалентно 190 944 грн ремонт автомобіля, що буде покривати повну вартість ремонту; 2 500 доларів США, що еквівалентно 93 600 грн моральної шкоди; 2 400 доларів США, що еквівалентно 89 856 грн компенсацію за проведені поминальні обіди, та ті, що будуть проведені в подальшому (а. с. 31).

Звертаючись до суду із вказаним позовом, МТСБУ, посилаючись на положення статті 1212 ЦК України, вважало, що були відсутні правові підстави для виплати з його боку відповідачу грошових коштів на відшкодування майнової шкоди, тому така виплата є безпідставною.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Так, згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4)відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, відповідно до змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Суд погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог МТСБУ.

Розмір виплати та підстави її здійснення досліджувались МТСБУ на підставі поданих заяв ОСОБА_1 .

За наслідками розгляду заяв відповідача МТСБУ видано накази про відшкодування ОСОБА_1 шкоди з фонду захисту потерпілих у відповідних розмірах.

Враховуючи, що позивачем встановлені підстави для здійснення ОСОБА_1 регламентної виплати, право потерпілого на правомірність отримання цієї виплати під час розгляду заяви останнього позивачем не заперечувалось, матеріали справи не містять відомостей про скасування наказу МТСБУ чи визнання його недійсним (нечинним), висновки суду першої інстанції про неможливість застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України є такими, що ґрунтуються на вимогах закону.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» містить спеціальні норми щодо регулювання спірних правовідносин.

МТСБУ відповідно до вимог цього закону є суб`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Оскільки спірні правовідносини між сторонами виникають із страхування, яке є зобов`язанням, то виплачені позивачем кошти не є коштами, які можуть бути стягнені на його користь на підставі статті 1212 ЦК України.

Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 521/16340/15-ц (провадження № 61-9532св18).

Посилання апелянта на те, що оскаржуване рішення ухвалено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, є загальними та декларативними, не підтвердженими конкретним зазначенням, у чому саме полягає таке порушення і яким чином воно вплинуло на правильність вирішення спору. Натомість із мотивувальної частини рішення слідує, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, надав оцінку всім наявним доказам та правильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Щодо визнання відповідачем позову частково, суд ураховує, що сам факт часткового визнання ОСОБА_1 позову та подання відповідного відзиву не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог у цій частині, оскільки відповідно до положень ЦПК України суд зобов`язаний перевірити, чи не суперечить таке визнання закону та чи не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд першої інстанції, перевіривши заявлені вимоги, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для їх задоволення, незалежно від позиції відповідача.

Доводи позивача про помилкове застосування судом першої інстанції ст. 1215 ЦК України з огляду на те, що на момент отримання виплат МТСБУ відповідачу вже було відшкодовано шкоду винуватцем ДТП, є безпідставними. Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що спірні кошти були виплачені відповідачці на законних підставах, передбачених спеціальним законом, у межах регламентної виплати, та за відсутності рахункової помилки чи скасування відповідних рішень МТСБУ. Сам по собі факт добровільного відшкодування шкоди винуватцем ДТП не змінює правової природи страхового (регламентного) відшкодування і не свідчить про безпідставність набуття таких коштів.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не встановив правових підстав для виплати відповідачці спірної суми, не відповідають змісту рішення. Як убачається з матеріалів справи та мотивувальної частини рішення, суд детально встановив правові підстави здійснення МТСБУ регламентної виплати відповідно до вимог Закону № 1961-IV, а відтак дійшов правильного висновку про відсутність ознак безпідставного набуття майна.

Суд першої інстанції правомірно зазначив, що виплата винуватцем ДТП певної суми шкоди в межах кримінального провадження є добровільним відшкодуванням, яке не замінює і не скасовує обов`язку страховика (МТСБУ) здійснити страхове відшкодування у випадках, передбачених законом. Така правова позиція узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду та не трансформує отримане страхове відшкодування у безпідставно набуте майно.

Доводи МТСБУ про недобросовісність ОСОБА_1 та введення позивача в оману ґрунтуються на припущеннях і не підтверджені належними та допустимими доказами. Суд першої інстанції обґрунтовано встановив відсутність доказів того, що відповідачка діяла умисно, приховувала інформацію чи мала на меті незаконне отримання коштів. Відповідно, відсутні правові підстави для висновку про недобросовісне набуття нею спірних сум.

Твердження апелянта про можливість повторного регресного стягнення коштів з винуватця ДТП є похідними від необґрунтованого висновку про безпідставність виплат відповідачці. Оскільки судом першої інстанції встановлено, що регламентна виплата була здійснена на законних підставах, підстави для її повернення та, відповідно, для повторного регресного стягнення відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення, а рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22 вересня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26.01.2026.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник