Справа № 490/1527/25
Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2026 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Шолох Л.М.,

при секретарі Шведюк Д.О.,

за відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаєві справу позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, у якому позивач просить визнати за нею право власності на частку квартири АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, Миколаївської області.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.03.2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Одночасно з цим витребувано у приватного нотаріуса миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко О.Г. копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у КП «ММБТІ» інформацію про те, хто є власником квартири АДРЕСА_1 з зазначенням розміру частин.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 08.07.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання сторони не з`явилися, не повідомивши суд про причини неявки. Від позивача надійшла заява з прохання справу розглядати без його участі. За такого, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які не з`явилися.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке.

Відповідно до договору купівлі-продажу №468 від 16.07.1999 року, ОСОБА_3 продала а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 купили кв. АДРЕСА_1 .

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва №2-2-5720/2005 від 31.10.2005 року договір купівлі-продажу №468 від 16.07.1999 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 визнано дійсним.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва №490/1290/21 від 14.09.2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначено додатковий одномісячний строк (один місяць) на прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Миколаїв Миколаївської області.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 20.08.1999 року має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчить запис в паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 .

Як зазначено в повідомленні КП «ММБТІ» №10500/02.02.03-09/40/020/25 від 22.04.2025 року станом на 28.12.2012 року за адресою: АДРЕСА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_4 зареєстровано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 22.07.1999 року №2-468, укладеного на Товарній біржі «Нерухомість Центр», зареєстрованого БТІ 22.07.1999 року та рішення Центрального районного суду м. Миколаєва про визнання договору дійсним від 31.10.2005 року, справа №2-2-5720/2005, зареєстровано БТІ 10.02.2006 року №16331.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 369 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до частини першої статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (частина друга статті 370 ЦК України).

З наявних у справі доказів не вбачається про наявність домовленості співвласників квартири АДРЕСА_1 щодо розміру їх часток. Відтак, суд дійшов висновку про рівність часток співвласників, а саме по частки у праві власності на спірне нерухоме майно за кожним співвласником ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , батько позивача - ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З матеріалів спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , слідує, що ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але на цю заяву приватним нотаріусом Абрамовій Л.В. надано роз`яснення, в якому зазначено що видати свідоцтво про право власності на квартиру не вбачається підстав з огляду на те, що майно яке входить до складу спадщини перебуває у спільній сумісній власності без визначення частки спадкодавця у простій арифметичній дробі.

Відповідно до частини першої статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 Цивільного кодексу України вказує на те, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття 1258 Цивільного кодексу України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 Цивільного кодексу України).

Із наведеного слідує, що позивач є спадкоємцем першої черги після смерті свого батька ОСОБА_2 , який звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Зважаючи на те, що нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, яка складається із квартири АДРЕСА_1 , суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх задоволення. За позивачем слід визнати право власності на на частину у праві власності на квартиру квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті її батька ОСОБА_2 .

Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України судовий збір сплачено під час подачі позову до суду.

Керуючись статтями 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на частину у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.М. Шолох