Провадження № 2/333/2021/26
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

15 січня 2026 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Кулик В.Б., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

01.09.2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.11.2025 року матеріали цивільної справи за вказаним позовом передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2025 року матеріали цивільної справи за вказаним позовом передано за підсудністю до Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

15.01.2026 року цивільна справа № 369/15868/25 надійшла до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено та передано судді Кулик В.Б.

Вивчивши позовну заяву та додані до неї документи, приходжу до висновку, що вона не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Із поданої позовної заяви вбачається, що позивач оцінює завдану йому шкоду в сумі 13 200 000,00 грн. При цьому обґрунтовує цю суму тим, що внаслідок збройної агресії Російської Федерації він зазнав значних матеріальних і моральних збитків, саме: втратив підприємство та джерело доходу, яке створювалося роками; позбавлений можливості користуватись і розпоряджатися власним нежитловим майном у м. Запоріжжі; не може повернутись до свого житла, яке пошкоджене внаслідок обстрілів; змушений був з сім`єю залишити свій дім та жити в готелі в Дрогобичі, несучи додаткові витрати; зазнав психологічного тиску через небезпеку обстрілів, постійний страх за життя дітей та близьких; вимушений був залишити територію України та емігрувати до Ірландії, де рівень витрат значно вищий, ніж в Україні; його діти були позбавлені нормальних умов життя, стабільності та права виховуватись у безпечному середовищі; втратив соціальні і ділові зв`язки, клієнтську базу та перспективи розвитку бізнесу; вимушений починати життя з нуля за кордоном у статусі біженця.

При цьому позивач не зазначає якими саме доказами підтверджуються зазначені ним обставини, та на підставі яких розрахунків він визначив розмір заподіяної йому матеріальної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуми Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві повинно бути зазначено у чому полягає моральна шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та яким доказами це підтверджується.

Пунктом п`ятим Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Разом з тим, позивачем не зазначено докази, що підтверджують завдання йому моральної шкоди, зокрема, відсутні докази причинно-наслідкового зв`язку між моральними стражданнями позивача та діями відповідача, інші письмові докази, якими позивач може підтвердити викладені обставини та вимоги, а також не зазначено з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та яким доказами це підтверджується.

Позивачем надано до суду клопотання про звільнення від сплати судового збору, в якому останній посилається на ст. 5 З Закону України «Про судовий збір» та ст. 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Таким чином, умовою звільнення осіб від сплати судового збору на підставі вказаної норми є не просто факт тимчасової окупації території України, збройної агресії, збройного конфлікту, а й обов`язкове настання наслідків у вигляді вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Позивач не надав доказів на підтвердження того, що дії держави-агресора Російської Федерації призвели до його вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Так, позивач надав довідку, яка підтверджує його вимушене переселення з м. Запоріжжя, проте воно не є тимчасово окупованим. При цьому, позивачем надано факт наявності у власності нерухомого майна, яке було пошкоджено під час обстрілу, проте належних доказів (висновок комісії, акт) до суду не надано.

З доводів позовної заяви та доданих до неї доказів судом не встановлено настання вказаних вище наслідків, оскільки підстави заявлених позивачем позовних вимог до Російської Федерації не є тотожними підставам, які зазначені у п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та які б в силу закону давали пільгу щодо сплати судового збору, такі вимоги підлягають оплаті судовим збором на загальних підставах.

Посилання позивача на ст. 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» є недоречним, так як дана норма регулює порядок оскарження рішень, прийнятих міграційною службою щодо статусу біженця або додаткового захисту і взагалі не має відношення до підстав для звільнення від сплати судового збору у судах.

Відтак, суддя вважає помилковими та відхиляє посилання позивача на відсутність обов`язку сплати судового збору.

Відповідно до п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2026 року на одну особу в розрахунку на місяць становить 3 328,00 грн.

Отже, за позовну заяву майнового характеру (150 000 євро) подану фізичною особою, сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 1 331 грн. 20 коп. та не більше 16 640,00 грн.

У поданому позові позивачем заявлено вимогу майнового характеру про стягнення з Російської Федерації 150 000 євро в якості відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його права на мир.

Зазначена вимога, незважаючи на її спрямованість на компенсацію моральної шкоди, є вимогою майнового характеру, оскільки позивач просить суд стягнути з відповідача чітко визначену суму грошових коштів.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди набувають ознак майнових, якщо вони виражені у конкретному грошовому розмірі. Це зумовлено тим, що такі вимоги спрямовані не на захист нематеріального блага як такого, а на отримання конкретної грошової компенсації, що має вартісну оцінку, і, відповідно, впливає на майнову сферу позивача.

Таким чином, незважаючи на те, що підставою для позову є моральна шкода, завдана незаконними діями органу місцевого самоврядування, суть вимоги полягає у реальному грошовому відшкодуванні, а не у немайновому визнанні чи припиненні порушення.

Більше того, позиція Верховного Суду, викладена, зокрема, в постанові Великої Палати від 18.04.2018 року у справі № 643/13172/15-ц, підтверджує, що: «...у разі заявлення вимоги про відшкодування моральної шкоди в грошовому еквіваленті, така вимога має майновий характер, навіть якщо порушене право є нематеріальним».

Отже, вимога про стягнення моральної шкоди у фіксованому грошовому розмірі підлягає кваліфікації як майнова, а судовий збір розраховується як за позов майнового характеру, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Як вбачається зі змісту поданої позовної заяви вона містить вимогу майнового характеру, а саме стягнення моральної шкоди у розмірі 150 000 євро.

Таким чином, ціна позову складає 13 200 00 грн., а сума судового збору 16 640,00 грн.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Суд звертає увагу, що суд не вимагає від позивачів надання суду відповідних доказів у справі, оскільки питання надання суду доказів врегульовано статтями 83, 84 ЦПК України, а роз`яснює необхідність зазначення в позовній заяві про те, які саме докази підтверджують вказані позивачем обставини.

На підставі наведеного та керуючись статтями 175, 185 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, попередивши, що в разі не усунення вказаних недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя В.Б. Кулик