справа № 357/5722/18 головуючий у суді І інстанції Дубановська І. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Березовенко Р.В.,

суддів Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Король Павлом Васильовичем на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2025 року, про перегляд заочного рішення у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 01 лютого 2012 року в розмірі 94 443,35 грн., що складається із: заборгованості за кредитом - 4 902,99 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 85 352,86 грн.; заборгованості за пенею - 4 187,50 грн, а також сплачений судовий збір в розмірі 1 669,67 грн.

14 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Король П.В. подав до суду заяву про перегляд заочного рішення, у якій просив:

поновити строк звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2018 року;

переглянути заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2018 року;

скасувати заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2018 року та призначити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Необхідність поновлення строку на звернення із вищевказаною заявою, представник відповідача мотивував, посилаючись на статтю 284 ЦПК України, за якою учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Вказував, що строк на звернення із заявою про перегляд оскаржуваного рішення слід рахувати від дня коли він ознайомився з матеріалами цивільної справи, тобто з 02 жовтня 2025 року.

Таку позицію він мотивував тим, що ОСОБА_1 копію оскаржуваного рішення не отримувала, а дізналася про його існування лише 06 серпня 2025 року, коли на її банківський рахунок був накладений арешт.

Своєю чергою, представник відповідача - адвокат Король П.В., ознайомившись з матеріалами цивільної справи вважав, що належних підтверджень вручення ОСОБА_1 копії оскаржуваного рішення немає, оскільки поштове відправлення з ним повернулося до суду неврученим з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

На обґрунтування такої позиції, посилався на висновки Верховного Суду висловлені у справах №947/15524/20 (постанова від 18 січня 2023 року), №461/10610/13-ц (постанова від 10 квітня 2019 року), №127/2871/16-ц (постанова від 20 червня 2018 року), №752/11896/17 (постанова від 12 грудня 2018 року), №761/27802/19 (окрема ухвала від 24 листопада 2021 року).

Одночасно, посилаючись на ці ж обставини, представник відповідача - адвокат Король П.В., вважав, що відповідно до ч. 4 ст. 284 ЦПК України існують підстави для поновлення строку на звернення із заявою про перегляд заочного рішення, оскільки він пропущений з поважних, незалежних від ОСОБА_2 причин.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2025 року відмовлено в поновленні строку на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2018 року. Заяву представника відповідача - адвоката Короля П.В., про перегляд заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2018 року в цивільній справі за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишено без розгляду.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Король Павло Васильович 30 жовтня 2025 року через систему Електронний суд подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підтримавши доводи заяви про перегляд заочного рішення, представник апелянта вказав, що суд необґрунтовано залишив без розгляду заяву.

Звернув увагу, що місцевим судом помилково ототожнено укладення відповідачкою із АБ «Король та партнери» договору про надання правничої допомоги із дією, яка має процесуальний характер та має враховуватися судом під час вирішення питання про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення.

Адже, укладення договору про надання правничої допомоги не є в розумінні цивільного процесуального закону дією (подією) із якою законодавець пов`язав факт початку відліку процесуального строку для, зокрема, звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Так у частині третій статті 284 ЦПК України чітко обумовлено подію із якою варто розпочинати обраховування строку для подання заяви про перегляд заочного рішення - учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

02 жовтня 2025 року адвокат Король П.В., як представник ОСОБА_1 , ознайомився із матеріалами цивільної справи №357/5722/18, зокрема і із заочним рішення від 11 жовтня 2018 року.

А тому відповідно до вимог статті 43, ч. 1 ст. 64, та ч. 3 ст. 284 ЦПК України саме з моменту ознайомлення представником відповідачки із спірним заочним рішенням, у останньої виникає право впродовж двадцятиденного терміну подати до суду заяву про перегляд заочного рішення із одночасним заявленням прохання про поновлення строку для її подання.

Зауважив, що із примусового заходу арешту коштів боржника, яка вчиняється державним/ приватним виконавцем у межах виконавчого провадження, останній очевидно не має можливості дізнатися мотиви та підставність для задоволення судом певних майнових вимог кредитора які спрямовувалися до нього.

Крім того, спірну ухвалу Білоцерківський міськрайонний суд Київської області прийняв 20 жовтня 2025 року, утім ОСОБА_1 та її представника, суд не повідомляв про дату та час коли відбувся розгляд заяви про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Король Павлом Васильовичем на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2025 року, про перегляд заочного рішення у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвала про відкриття апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою була надіслана до електронного кабінету АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» та доставлена 13 листопада 2025 року, що відповідно до вимог ст. ст. 130, 131 ЦПК України вважається належним повідомленням.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду без повідомлення учасників в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не навела об`єктивних, непереборних обставин, які завадили їй подати заяву про перегляд заочного рішення у передбачений ЦПК України строк, а тому посилаючись на позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 червня 2024 року у справі №756/11081/20, залишив заяву без розгляду на підставі частини 2 статті 126 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала означеним вище вимогам відповідає, виходячи з наступного.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша-третя статті 12 ЦПК України).

Заочним розглядом справи є специфічна процедура розгляду цивільної справи та її вирішення за відсутності відповідача.

Водночас суть та мета заочного розгляду справи, які полягають у своєчасному та ефективному вирішенні спору, не відрізняються від тих же складових загального позовного провадження. Наведене пояснюється тим, що питання проведення заочного розгляду справи виникає вже на стадії судового розгляду під час судового засідання у справах позовного провадження. Тобто за наявності передбачених законом умов фактично відбувається перехід із загального позовного провадження до заочного розгляду справи.

Законодавець передбачив, що заочне рішення підлягає скасуванню судом першої інстанції, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 288 ЦПК України).

Отже, ЦПК України встановлює можливість перегляду ухваленого місцевим судом заочного рішення цим же судом без необхідності звернення до апеляційного суду за умови, що причини, які зумовили неприйняття відповідачем участі у розгляді справи, визнані судом поважними, а докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (частини третя, четверта статті 284 ЦПК України).

Отже, законодавець встановив темпоральні обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національні суди пріоритетність мають надавати дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національні суди мають забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).

Отже, встановлений частиною другою статті 284 ЦПК України строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення є одним з інструментів забезпечення принципу правової визначеності, адже право відповідача на доступ до суду апеляційної інстанції при заочному розгляді справи місцевим судом не є абсолютним та забезпечується за умови дотримання ним порядку та строку звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення.

У постанові від 12 червня 2024 року у справі №756/11081/20 Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі №214/5505/16, зробила такі висновки щодо застосування статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу:

- передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;

- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.

Отже, Велика Палата Верховного Суду з огляду на здійснений нею відступ від правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №214/5505/16, констатувала наявність у суду першої інстанції повноважень на залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду з підстав пропуску відповідачем строку на звернення до суду та відсутності передумов для його поновлення судом.

У цій справі про ухвалене 11 жовтня 2018 року заочне рішення, відповідачка ОСОБА_1 не була повідомлена належним чином, оскільки судове рішення надіслане судом на її адресу повернулося з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Виконавче провадження ВП №78793214, в межах якого накладено арешт на банківські рахунки ОСОБА_1 , приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Протченко Б.О. відкрито 06 серпня 2025 року.

Із Автоматизованої системи виконавчого провадження, у т.ч. долученої до заяви про перегляд заочного рішення копії постанови про арешт коштів боржника у ВП №78793214, встановлено, що залишок несплаченої ОСОБА_1 заборгованості за виконавчим листом у справі №357/5722/18 становить 20 190,00 грн (зі стягнутих заочним рішенням 94 443,35 грн).

За даними ордеру про надання правничої допомоги серії СА №1134629 від 08 вересня 2025 року, договір про надання правничої допомоги №05/09/25 між ОСОБА_1 та керуючим АБ «Король та партнери» Королем П.В. укладено 05 вересня 2025 року.

Із заявою про ознайомлення з матеріалами справи адвокат Король П.В. в інтересах відповідачки звернувся до суду 08 вересня 2025 року.

Однак, фактично з матеріалами справи ознайомився майже через місяць після подання відповідно заяви - 02 жовтня 2025 року.

Таким чином, оскільки до відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на грошові кошти на банківських рахунках ОСОБА_1 фактично погашала стягнуту на підставі заочного рішення заборгованість, що свідчить про її обізнаність про наявність судового рішення, суд першої інстанції обґрунтовано піддав сумніву об`єктивну неможливість відповідачки подати заяву про перегляд заочного рішення у строк, визначений у частині третій статті 284 ЦПК України та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення та залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду на підставі статті 126 ЦПК України.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги про неповідомлення місцевим судом відповідачки про розгляд заяви, колегія суддів враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 червня 2024 року у справі №756/11081/20 щодо процедурних особливостей розгляду таких заяв (п. 63-69 постанови).

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зміст статей 284, 286, 287 ЦПК України не дає підстав для висновку, що у цих нормах міститься інакший порядок дій суду, ніж той, що встановлений у статтях 126, 127 цього Кодексу.

Так, прийнявши належно оформлену заяву про перегляд заочного рішення, суд невідкладно надсилає її копію та копії доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи. Одночасно суд повідомляє учасникам справи про дату, час і місце розгляду заяви (частина перша статті 286 ЦПК України). У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд згідно із частиною третьою статті 287 ЦПК України може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Тлумачення статей 286, 287 ЦПК України в сукупності із частиною першою статті 288 ЦПК України дає підстави для висновку, що в разі, коли відповідач не довів наявність поважних причин неявки в судове засідання та неподання відзиву, а також не подав доказів по суті справи, суд залишає заяву про перегляд заочного рішення без задоволення. Для застосування повноважень, передбачених у частині третій статті 287 ЦПК України, суд звертає увагу, по-перше, на подання доказів по суті справи, які потенційно можуть змінити висновки по суті спору, викладені в заочному рішенні, та, по-друге, звертає увагу на існування і доведеність поважних причин, через які відповідач не зміг з`явитися на судове засідання, а також подати відзив, у зв`язку із чим і було ухвалене заочне рішення.

Це означає, що до підстав залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення не відноситься питання оцінки причин пропуску строку на подання такої заяви.

Очевидно, що передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не мають відношення до вирішення питання щодо наслідків пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

На користь такого висновку свідчить і те, що як вимоги до форми та змісту заяви про перегляд заочного рішення (стаття 285 ЦПК України), так і строк звернення до суду з такою заявою (стаття 284 ЦПК України) наведені законодавцем перед врегулюванням ним дій суду після прийняття заяви про перегляд заочного рішення, які визначені у статті 286 ЦПК України та наступних статтях.

Тобто суд зобов`язаний перевірити дотримання відповідачем вимог статей 284, 285 ЦПК України, зокрема в частині строку подання заяви про перегляд заочного рішення, до прийняття такої заяви до розгляду. Суд не наділений правом, оминувши процесуальну дію щодо встановлення дотримання або порушення заявником строків звернення до суду, перейти до розгляду заяви по суті.

Оскільки питання поновленні строку звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення місцевий суд вирішив до прийняття заяви ОСОБА_1 до розгляду, обов`язку викликати учасників справи для вирішення цього питання у суду не було.

Інших доводів про незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, порушення судом норм процесуального та матеріального права при її постановленні апеляційна скарга не містить та, на переконання апеляційного суду, зводяться виключно до незгоди із оскаржуваним судовим рішенням.

Ухвалюючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 375, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представником - адвокатом Король Павлом Васильовичем - залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова