УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року

м. Київ

справа № 523/2542/23

провадження № 61-16403ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Ростомовим Грантом Артуровичем, на постанови Одеського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанов Одеського апеляційного суду від 30 липня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Інвестжитло», треті особи: Державне підприємство Міністерства оборони України «ОБОРОНАВТОРЕМСЕРВІС», Управління корпоративної політики Міністерства оборони України про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому посилаючись на вимоги пункту 1 частини першої статті 40, частини другої статті 40, частини першої, третьої статті 49-2, 235 КЗпП України, просила:

визнати наказ № 3 про її звільнення за пунктом 1 частини першої 1 статті 40 КЗпП України протиправним та скасувати його, поновити її на роботі з 12 січня 2023 року, зобов`язати відповідача зазначити в трудовій книжці, що запис про звільнення є недійсним, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 січня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ ДП «Інвестжитло» № 3 від 12 січня 2023 року про звільнення ОСОБА_1 з посади менеджера з адміністративної діяльності за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді менеджера з адміністративної діяльності Державного підприємства «Інвестжитло». Стягнуто з ДП «Інвестжитло» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 січня 2023 року по 25 січня 2024 року в розмірі 192 301 грн 41 коп., з подальшим відрахуванням з вказаної суми податків та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з ДП «Інвестжитло» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 000 грн 00 коп. В решті вимог відмовлено. Вирішено питання судового збору.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді менеджера з адміністративної діяльності ДП «Інвестжитло». Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ДП «Інвестжитло» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цій справі відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 30 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ДП «Інвестжитло» в особі голови комісії з припинення Віталія Алайбова задоволено.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 січня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено компенсувати ДП «Інвестжитло» за рахунок коштів Держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 4509,92 грн.

Також, постановою Одеського апеляційного суду від 30 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2024 року змінено, викладено мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови, в іншій частині ухвалу суду залишено без змін.

01 жовтня 2024 року ОСОБА_1 подала заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, в якій просила:

заяву задовольнити, скасувати постанову Одеського апеляційного суду

від 30 липня 2024 року (провадження № 22-ц/813/4250/24) та скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 30 липня 2024 року (провадження

№ 22-ц/813/4747/24);

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду

м. Одеси від 25 січня 2024 року задовольнити. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 січня 2024 року в частині стягнення з ДП «Інвестжитло» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ДП «Інвестжитло» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 січня 2023 року по 25 січня 2024 року в розмірі 410 779,5 грн, з подальшим відрахуванням з вказаної суми податків та інших обов`язкових платежів. У задоволенні апеляційної скарги ДП «Інвестжитло» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 січня 2024 року відмовити;

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду

м. Одеси від 29 лютого 2024 року задовольнити, ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити, стягнути з ДП «Інвестжитло» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22 668,66 грн.

Заява обґрунтована тим, що Одеський апеляційний суд поклав в обґрунтування свого рішення неможливість запропонувати ОСОБА_1 інші посади у ДП МОУ «Оборонавторемсервіс». Єдиним доказом, на підставі якого суд дійшов такого висновку та поклав в основу рішення, є довідка ДП МОУ «Оборонавторемсервіс» № 122 від 13 квітня 2023 року. В подальшому стороні позивача випадково стало відомо про те, що даний доказ є недостовірним, а штатним розписом ДП МОУ «Оборонавторемсервіс», який не надано відповідачем під час розгляду даної справи та про який позивачу стало відомо з постанови Одеського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року у справі

№ 522/4777/23, спростовуються відомості довідки № 122.3 цього, та випливає наявність новоствореної посади у період двох місяців відпрацювання з боку ОСОБА_1 , яку відповідач мав запропонувати позивачу в ДП МОУ «Оборонавторемсервіс» (правонаступнику відповідача), однак цього не зробив, в результаті чого позивач звільнена з посади без пропозиції зайняти посаду, яка відповідає її кваліфікації. Крім цього, штатним розписом, як зазначає заявник, підтверджується великий перелік управлінських посад і посад у відділі кадрів, які також не запропоновані ОСОБА_1 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 30 липня 2024 року за нововиявленими обставинами відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що обставини, на які заявниця посилається як на підставу своїх вимог, не можна вважати нововиявленими, оскільки наявність/відсутність вакантних посад, які не були запропоновані позивачу, входило до предмету доказування у справі № 523/2542/23 і позивач не була позбавлена можливості за наявності у матеріалах справи наданої відповідачем довідки № 122 від 13 квітня 2023 року, згідно з якою у ДП Міністерства оборони України «Оборонавторемсервіс» станом на 10 листопада 2022 року у штатному розкладі була відсутня вакантна посада менеджер з адміністративної роботи або відсутні інші вакантні посади, які б могли бути запропоновані ОСОБА_1 , на її спростування ініціювати питання щодо витребування додаткових доказів у справі, зокрема і штатних розкладів, таким процесуальним правом не скористалася.

Постановою Одеського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 30 липня 2024 року за нововиявленими обставинами (щодо додаткового рішення) відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, оскільки за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 30 липня 2024 року за апеляційними скаргами ДП «Інвестжитло» в особі голови комісії з припинення Віталія Алайбова, ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 січня 2024 року, у задоволенні заяви відмовлено, то і в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 30 липня 2024 року за нововиявленими обставинами (провадження № 22-ц/813/4747/24) також слід відмовити, з огляду на їх похідний характер.

26 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Ростомова Г. А., в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року (апеляційне провадження № 88-ц/813/11/15) та постанову Одеського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року (апеляційне провадження № 88-ц/813/10/15), а справу у вказаних провадженнях за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанов Одеського апеляційного суду від 30 липня 2025 року направити до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що нововиявленими обставинами є саме обставини того, що до суду було подано не правдиву інформацію щодо наявних/відсутніх у ДП МОУ «Оборонавторемсервіс» посад для ОСОБА_1 . У даному випадку до суду було подано не правдиві відомості щодо вакантних посад. У разі подачі до суду сторонами доказів як суд, так і інші сторони процесу вправі виходити з того, що такий доказ є достовірним, не спотвореним чи неправдивим і сам факт введення в оману сторони процесу не дорівнює не вжиттю достатніх процесуальних дій, як помилково зазначив суд апеляційної інстанції. ОСОБА_1 не знала і не могла знати, що ДП МОУ «Оборонавторемсервіс» буде надано до ДП «Інвестжитло» довідки, які будуть прямо суперечити їх штатним розкладам (спотворені відомості). Недостовірність довідки № 122 була достеменно відома представнику ДП «Інвестжитло», проте, будучи обізнаною про це нею було з одного боку приховано від суду суттєвий доказ у справі, по друге, вжито заходів щодо введення суду у оману з приводу суттєвих обставин справи на підставі недостовірного доказу. Тобто, стороні ДП «Інвестжитло» було достеменно відомо про розбіжності довідки № 122 та штатних розкладів ДП МОУ «Оборонавторемсервіс», однак, дану обставину від суду було приховано. Однак, суд апеляційної інстанції вказане проігнорував.

Крім того, суд апеляційної інстанції помилково ухвалив саме постанови про відмову у перегляді постанов Одеського апеляційного суду від 30 липня 2024 року за нововиявленими обставинами, адже, кодекс передбачає для даного процесуального рішення саме винесення ухвали.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову

у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

У постанові Верховного Суду від 13 вересня 2022 року в справі № 159/1388/17 (провадження № 61-14240св19) зазначено, що «не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи. Отже, істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, тобто ті, що взагалі не були предметом розгляду у цивільній справі».

Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду лише тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Таким чином, нововиявленими обставинами є фактичні обставини, які мають істотне значення і які об`єктивно існували на час розгляду справи, але не були відомі і не могли бути відомі особі, яка звертається з заявою про перегляд рішення суду.

На думку заявника, нововиявленими обставинами, які не були і не могли бути відомими під час розгляду справи, є подання стороною відповідача не правдивої інформації щодо наявних/відсутніх у ДП МОУ «Оборонавторемсервіс» посад для ОСОБА_1 .

Представник заявника посилається на те, що під час перевірки відомостей стану касаційної скарги на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень за критерієм пошуку «Інвестжитло» стороні ОСОБА_1 стало відомо про постанову Одеського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року у справі

№ 522/4777/23, з якої вбачається, що у ДП МОУ «Оборонавторемсервіс» були посади, що відповідають кваліфікації ОСОБА_1 . Зокрема, як зазначає заявник, у постанові Одеського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року апеляційний суд встановив, що згідно зі штатним розкладом ДП Міністерства оборони України «Оборонавторемсервіс» від 06 грудня 2022 була передбачена посада юрисконсульта й введена нова посада начальника юридичного відділу, а згідно зі штатним розкладом ДП Міністерства оборони України «Оборонавторемсервіс» від 02 лютого 2023 року була передбачена посада начальника юридичного відділу, юрисконсульта та введена нова посада заступника начальника юридичного відділу.

У цій справі надали до матеріалів справи № 523/2542/23 довідку № 122

від 13 квітня 2023 року, згідно з якою у ДП Міністерства оборони України «Оборонавторемсервіс» станом на 10 листопада 2022 року у штатному розкладі була відсутня вакантна посада менеджер з адміністративної роботи або відсутні інші вакантні посади, які б могли бути запропоновані ОСОБА_1 .

Тому, заявник вважає, що висновок апеляційного суду у справі № 523/2542/23 про відсутність вакантних посад для ОСОБА_1 зроблений на підставі довідки, достовірність якої спростовується рішенням суду у справі

№ 522/4777/23 та наявним у тій справі штатним розкладом.

Установивши, що обставини, на які посилається заявник, як на нововиявлені, входили до предмету доказування у справі № 523/2542/23, апеляційний суд, дійшов вірного висновку про те, що обставини, на які посилається позивач не є нововиявленими в розумінні статті 423 ЦПК України.

Отже, вказані обставини, які на думку заявника є нововиявленими, не спростовують факти, покладені в основу судового рішення у справі

№ 523/2542/23 і ці обставини не можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні та у розумінні статті 423 ЦПК України такими не являються, а тому суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Одеського апеляційного суду від 30 липня 2024 року.

Оскільки у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 30 липня 2024 року за апеляційними скаргами ДП «Інвестжитло», ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду

м. Одеси від 25 січня 2024 року відмовлено, то суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Одеського апеляційного суду

від 30 липня 2024 року (провадження № 22-ц/813/4747/24) щодо додаткового рішення, з огляду на їх похідний характер, оскільки суд переглядав ухвалу суду першої інстанції, що стосувалась питання розподілу судових витрат.

Неправильне формулювання судом апеляційної інстанції назви судового рішення, що оскаржується, не є підставою для скасування правильного по суті судового рішення. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків суду, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а оскаржувані судові рішення апеляційної інстанції є законними, постановленими з додержанням норм права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Ростомовим Грантом Артуровичем, на постанови Одеського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанов Одеського апеляційного суду від 30 липня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Інвестжитло», треті особи: Державне підприємство Міністерства оборони України «ОБОРОНАВТОРЕМСЕРВІС», Управління корпоративної політики Міністерства оборони України про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська
Є. В. Коротенко В. М. Коротун