Провадження № 2-др/679/2/2026
Справа № 679/1234/23
місто Нетішин Хмельницької області
Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі головуючого судді Безкровного І.Г., розглянувши заяву представника позивача адвоката Сорокопуда Андрія Олександровича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
07.01.2026 представник відповідача адвокат Ярмольчук В.С. подав заперечення на вказану заяву, в яких вказав, що заявлена до стягнення сума витрат позивача на професійну правничу допомогу: не відповідає складності справи; не є співмірною з фактичним обсягом наданих послуг; не підтверджена належними та допустимими доказами у частині необхідності та розумності; містить ознаки штучного завищення вартості правничої допомоги.
На думку представника, наданий представником позивача детальний опис робіт (наданих послуг) має формальний характер та не містить належного обґрунтування необхідності саме такого обсягу правничої допомоги, зокрема у описі: не наведено фактичний час, витрачений на кожну окрему дію; відсутні відомості про складність виконання відповідних процесуальних дій; не зазначено, чому сам це дії вимагали залучення адвоката на платній основі у заявленому обсязі. Фактично наведений опис містить загальний перелік стандартних дій, притаманних будь-якому представництву у цивільному процесі, без індивідуалізації під конкретну справу.
З аналізу поданих матеріалів убачається, що частина заявлених послуг дублює одна одну або охоплюється загальним процесом представництва інтересів у справі. Зокрема, підготовка процесуальних документів, участь у судових засіданнях, ознайомлення з матеріалами справи та надання консультацій є взаємопов`язаними елементами єдиного процесу правничої допомоги та не можуть оцінюватися як окремі, самостійні та такі, що потребують додаткової оплати у кожному випадку. Включення таких дій до розрахунку витрат як окремих послуг свідчить про штучне завищення їх загальної вартості. Представником позивача не доведено, що заявлений обсяг витрат відповідає фактично витраченому часу. У матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували реальний облік часу, витраченого адвокатом на виконання конкретних дій.
Крім того, заявлений обсяг витрат позивача на професійну правничу допомогу не відповідає фактичній участі представника позивача у розгляді справи. Так, адвокат позивача не був присутній на всіх судових засіданнях, зокрема у судовому засіданні, під час якого здійснювався допит експерта, що підтверджується матеріалами справи та журналами судових засідань. За відсутності представника позивача у зазначених судових засіданнях: фактична правнича допомога у відповідному обсязі не надавалася; заявлені витрати не можуть вважатися реальними та необхідними; участь у судових засіданнях не може бути врахована як підстава для стягнення відповідної частини гонорару. Таким чином, включення до розрахунку витрат правничої допомоги часу та вартості участі адвоката у судових засіданнях, у яких він фактично не брав участі, є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам статті 137 ЦПК України.
З огляду на це представник відповідача просив відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу або зменшити їх розмір до співмірного і розумного рівня.
Питання про ухвалення додаткового рішення розглядалося судом без повідомлення учасників з урахуванням положень ч. 2 ст. 246 та ч. 4 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки суд не вбачав у цьому необхідності.
Дослідивши заяву представника позивача та матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Згідно зі ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів із дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Судом встановлено, що 24.12.2025 було ухвалено рішення суду у цивільній справі № 679/1234/23 (провадження № 2/679/24/2025) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідна позовна заява була задоволена судом частково (а.с. 202, 203-207 т. 3).
Із вказаного рішення також вбачається, що питання розподілу судових витрат судом не вирішувалося, оскільки представники сторін у судовому засіданні зазначали про те, що докази щодо остаточного розміру витрат сторін на професійну правничу допомогу будуть подані ними протягом п`яти днів із дня ухвалення рішення суду.
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат сторін на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 25.09.2023 уклав договір про надання правничої допомоги № 25-09/23 та додатковий договір № 1 із Адвокатським бюро «Андрія Сорокопуда» в особі керуючого бюро адвоката Сорокопуда А.О., повноваження якого підтверджуються ордером серії ВХ № 1043333 від 13.10.2023. Крім іншого, у п.п. 4.1, 4.2, 4.3 вказаного договору зазначається, що за надання правничої допомоги клієнт сплачує адвокатському бюро гонорар шляхом безготівкового розрахунку в національній валюті України. Розмір гонорару визначається у додатковій угоді до цього договору та є його невід`ємною частиною. За результатами надання правничої допомоги складається акт, що підписується кожною зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатським бюро чи залученим бюро на договірних засадах іншим адвокатом правничої допомоги та її вартість (а.с. 37 т. 1; а.с. 214, 215 т. 3).
Також із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 27.10.2023 уклав договір про надання правової допомоги із адвокатом Ярмольчуком Віталієм Сергійовичем, повноваження якого підтверджуються ордером № 1048141 від 27.10.2023 (а.с. 56, 59 т. 1).
Разом із цим як під час розгляду справи, так і протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду доказів понесення Леоновим В.В. витрат на професійну правничу допомогу стороною відповідача подано не було.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому суд враховує, що у разі недотримання вимог частини ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Однак обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.
Стосовно поданих представником відповідача заперечень, які зокрема містять клопотання про зменшення витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд вважає їх обґрунтованими лише в частині стягнення витрат у розмірі 600 грн за участь представника позивача у судовому засіданні 06.08.2025, оскільки судове засідання того дня було відкладено через відсутність у Нетішинському міському суді Хмельницької області мережі «Інтернет» і представники сторін участі в ньому набрали (а.с. 209-210 т. 2).
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, до яких зокрема належать витрати: на професійну правничу допомогу ; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів ; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Під час розгляду справи позивач ОСОБА_1 поніс судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6219,91 грн (виходячи з того, що ним було заявлено дві вимоги майнового характеру, а ціна позову склала 621990,52 грн), а також на проведення транспортно-товарознавчої експертизи № 250/22 від 26.10.2022 у розмірі 3000 грн (а.с. 5, 7, 23 т. 1).
У свою чергу, відповідач поніс судові витрати на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 423/24-26 від 31.03.2025 у розмірі 9087,36 грн (а.с. 31, 51 т. 2).
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 246, 258-261, 263, 270 ЦПК України, суд,
Заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі задовольнити.
Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі № 679/1234/23 (провадження № 2/679/24/2025) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Додаткове рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня складення додаткового рішення. Учасник справи, якому додаткове рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів із дня вручення йому додаткового рішення суду.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ).
Представник позивача: адвокат Сорокопуд Андрій Олександрович (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса місця роботи: АДРЕСА_2 ).
Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ).
Суддя І.Г. Безкровний