Справа № 459/3020/25
Провадження № 2/459/939/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

26 січня 2026 року Шептицький міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді Дем`яновської Ю.Д. ,

з участю секретаря судового засідання Гук Т.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Шептицький за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

03.09.2025 позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , яким просить стягнути з відповідача в його користь заборгованість за договором кредитної лінії №854722579 від 22.01.2023 року в розмірі 40386,86 грн, а також понесені судові витрати, які включають витрати на правову допомогу, мотивуючи позовні вимоги тим, що 22.01.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №854722579 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, яким останньому надано кредит у розмірі 8 300 грн на умовах, визначених договором. Вказує, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строки визначені умовами кредитного договору. В свою чергу, відповідач належним чином не виконав зобов`язань за договором, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Зазначає, що на підставі Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 та додаткових угод в т. ч. про продовження терміну дії Договору факторингу право вимоги за договором кредитної лінії №854722579 від 22.01.2023 року перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс». В подальшому, на підставі договору факторингу №31/0724-01 від 31.07.2024, право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «Онлайн фінанс», а на підставі договору факторингу № 08/07/25- від 08.07.2025 - від ТОВ «Онлайн фінанс» до позивача ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС». Вказує, що заборгованість відповідача за договором кредитної лінії №854722579 від 22.01.2023 року у загальному становить 40386,86 грн., з яких: 8298,17 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 32088,69 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, які просить стягнути на його користь з відповідача, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору 2 422,40 грн. та витрат на правову допомогу у сумі 7 000,00 грн.

Ухвалою від 04.09.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено розгляд справи на 15.10.2025. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач не скористався правом на подачу відзиву.

15.10.2025 частково задоволено клопотання представника позивача і витребувано у АТ «ОТП БАНК» відомості про те: чи емітувалась на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) платіжна картка НОМЕР_3, чи зараховувались на таку у період з 22.01.2023 по 27.01.2023 грошові кошти в сумі 8 300,00 грн, а також чи є/був номер телефону НОМЕР_2 фінансовим номером телефону за картковим рахунком - маска Картки НОМЕР_3 та чи знаходиться/знаходився вказаний номер телефону в анкетних даних ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

У зв`язку із ненадходженням витребуваних документів, розгляд справи відкладався 28.11.2025 року та 18.12.2025 року.

22.01.2026 сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача у позовній заяві просив проводити розгляд справи у його відсутності, не заперечив проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, не повідомив суду про причини своєї відсутності, заяв чи клопотань не подав, хоча належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

В зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ст.247 ЦПК України, розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що 22.01.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №854722579, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором (а.с.30 тильна сторона - 38).

Згідно з п.2.1 Договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 8 300,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього, та Правилах надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 8300 грн, одразу після укладення договору, орієнтовна дата повернення якого 21.02.2023 (п.2.3 договору).

Відповідно до п.5.1.1. Договору за вибором позичальника кожен окремий транш за цим договором може надаватися позичальнику шляхом переказу коштів, який за вибором позичальника може бути завершено в один з наступних способів: шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника відкритий банком позичальнику, за умови що для ініціювання переказу використані реквізити Платіжної карти НОМЕР_3, що відбувається до трьох банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за Договором.

П.5.2 Договору визначено, що перший транш за цим договором у сумі вказаній в п.2.3. Договору надається способом вказаним в п.5.1.1. Договору.

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що на момент його укладення сторони дійшли згоди, що орієнтовна дата погашення всієї суми Кредиту за всіма наданими Траншами є датою закінчення Дисконтного періоду кредитування 21.02.2023, а саме протягом 30 (тридцять) днів від дати отримання першого Траншу Позичальником.

За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом. Інших витрат позичальника, крім процентів за належне користування кредитом, Договором не передбачено (п. 8.1. Договору)

Пунктом 8.3 встановлено, що за умови якщо Позичальник не скористається умовами зменшення витрат та загальної вартості Кредиту за Договором на умовах пункту 8.5 Договору, то зобов`язання Позичальника по сплаті процентів за весь строк Дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 766,50 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2,10 відсотків в день від суми залишку Кредиту що знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним (далі Базова процентна ставка).

Згідно п.8.4 зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитом після закінчення Дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 1087,70 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку Кредиту, що знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним..

Підпунктами 8.5.1. та 8.5.2 встановлено процентні ставки у разі дострокового повернення кредиту 229,95 % річних та повернення кредиту після пролонгації.

Підпунктами 7.3.1. та 7.3.2 визначено порядок сплати процентів, зокрема проценти за договором сплачуються в наступному порядку: протягом Дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування. У разі продовження позичальником дисконтного періоду кредитування, позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення дисконтного періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього договору (п.п.7.3.1 Договору); після закінчення дисконтного періоду кредитування, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно (п.п. 7.3.2 Договору).

Згідно з п.8.11 для суми кредиту отриманої за першим траншем, що вказана в п. 2.3. Договору, за перші 30 днів дисконтного періоду, без виконання позичальником умов п. 8.5. Договору, орієнтовна загальна вартість кредиту складе 13529 грн 00 коп. та буде включати в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 5229 грн 00 коп. та суму кредиту у розмірі 8300 грн 00 коп.

Відповідно до п.11.1 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання.

До договору банком також долучено заявку на отримання грошових коштів в кредит від 22.01.2023, де вказані персональні дані ОСОБА_1 , адресу його реєстрації та номер банківської карти (а.с.21); правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.22-26); алгоритм дій ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» стосовно укладання кредитних договорів (а.с.11-12); паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору №854722579 від 22.01.2023, де вказано інформація та контактні дані кредитодавця, кредитного посередника, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок поверення кредиту, додаткову інформацію, інші важливі правові аспекти (а.с.29-30); довідку щодо дій позичальника в ІТС ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.13); порядок дій споживача в ІТС ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору та отримання фінансових послуг під торгівельною маркою «MONEYVEO» (а.с.14-20).

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало відповідачу кошти в сумі 8300,00 гривень згідно договору №854722579 від 22.01.2023 на платіжну карту НОМЕР_4, що підтверджується платіжним дорученням від 22.01.2023 (а.с.10) та довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» №854722579/23052025/Э від 23.05.2025 (а.с.91).

Згідно повідомлення АТ «ОТП Банк» від 12.12.2025 №68-3-21-6-2-23/14304-БТ встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 було емітовано карту № НОМЕР_3 , на яку 23.01.2023 відбулося зарахування коштів в розмірі 8300,00 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредитної лінії №854722579 від 22.01.2023 року заборгованість за період з 22.01.2023 по 20.06.2023 становила 19614,50 грн, з них: 8298,17 грн тіло кредиту та 11563,62 грн проценти (а.с.48-49).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частинами першою, дугою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Тобто, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин першої, третьої, четвертої та сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до статей 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів..

Згідно статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно п.15 ч.1 ст.1 ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», електронний підпис - електронні дані, що додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються підписувачем як підпис.

Відповідно до ч.1,3 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.

Відповідно до ч.1-2 ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Як зазначалось вище, договір кредитної лінії № 854722579 від 22.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Позивач надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор, який використано для підтвердження підписання договору.

Без здійснення вказаних дій відповідачем договір не був би укладений сторонами, відтак, цей правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

З огляду на викладене вище, суд вважає доведеним факт підписання ОСОБА_1 електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відтак укладення договору узгоджуються з вимогами статей 6, 627 ЦК України та статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору.

Таким чином, на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що 22.01.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №854722579 в електронній формі, згідно з яким Товариство надало відповідачу кредит у розмірі 8300 грн.

Також встановлено, що 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01 та Додаткові угоди до нього, згідно з якими фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги (а.с.73-85).

Позивачем надано акт звірки взаємних розрахунків на 31.12.2023 зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимоги №234 від 20.06.2023 за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с.70) та протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно Реєстру прав вимоги №234 від 20.06.2023 (а.с.70 зворот).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №234 від 20.06.2023 до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги за договором укладеним з ОСОБА_1 №854722579 від 22.01.2023 (а.с.71-72).

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» за договором №854722579 від 22.01.2023 заборгованість за період з 20.06.2023 по 31.07.2024 становила 40386,86 грн, з них 8298,17 грн тіло кредиту та 32088,69 грн - проценти (а.с.46-47).

31 липня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 31/0724-01, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором № 854722579 від 22.01.2023 (а.с.65-69).

На підтвердження цього також позивачем надано витяг з Реєстру прав вимоги №2 від 31.07.2024 (а.с.63-64) та копію платіжної інструкції №7076 від 05.08.2025 (а.с.62).

В подальшому, 08.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 08/07/25-Е, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги за кредитним договором №854722579 від 22.01.2023 (а.с.57-61).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №08/07/25-Е від 08.07.2025 борг ОСОБА_1 за договором №854722579 від 22.01.2023 перейшов до позивача та становив 40386,86 грн, з яких 8298,17 грн прострочене тіло кредиту та 32088,69 грн прострочені відсотки (а.с.55-56).

Відповідно до копій платіжних інструкцій №297 від 17.07.2025, №316 від 12.08.2025, №319 від 13.08.2025, встановлено, що ТОВ «ФК «ЕЙС» оплатило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» кошти на виконання договору факторингу №08/07/25-Е від 08.07.2025 (а.с.50-51).

Згідно виписки з особового рахунку ТОВ «ФК «Ейс» за кредитним договором №854722579 від 22.01.2023 станом на 31.07.2025 заборгованість за кредитним договором не погашена та становить 40386,86 грн (а.с.45).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Позивачем надано належні докази про те, що він набув право вимоги за договором кредитної лінії №854722579 від 22.01.2023, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , що підтверджується договорами факторингу з додатковими угодами, актами прийому - передач, витягами з реєстрів прав вимоги, платіжними інстуркціями.

За наведених обставин, суд вважає, що позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» як новий кредитор, набув право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредитної лінії №854722579 від 22.01.2023, суд виходить з наступного.

Із наданих позивачем та досліджених судом документів встановлено, що відповідачу на підставі договору кредитної лінії № 854722579 від 22.01.2023 було надано кредит 8300,00 грн.

При цьому, відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з 22.01.2023 по 20.06.2023 та ТОВ «Таліон Плюс» від 21.06.2023 по 11.09.2023 відповідач частково погашав заборгованість, зокрема по тілу кредиту 16.02.2023 року - 0,75 грн, 17.03.2023 року 0,83 грн., 15.04.2023 року - 0,25 грн., по відсотках 16.02.2023 року - 1307,25 грн, 17.03.2023 року - 4444,17 грн., 15.04.2023 року - 4077,75 грн, 18.05.2023 року - 5,00 грн.

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що на момент його укладення сторони дійшли згоди, що орієнтовна дата погашення всієї суми Кредиту за всіма наданими Траншами є датою закінчення Дисконтного періоду кредитування 21.02.2023, а саме протягом 30 (тридцять) днів від дати отримання першого Траншу Позичальником.

Пунктом 8.3 встановлено, що за умови якщо Позичальник не скористається умовами зменшення витрат та загальної вартості Кредиту за Договором на умовах пункту 8.5 Договору, то зобов`язання Позичальника по сплаті процентів за весь строк Дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 766,50 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2,10 відсотків в день від суми залишку Кредиту що знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним (далі Базова процентна ставка).

Згідно п.8.4 зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитом після закінчення Дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 1087,70 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку Кредиту, що знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним.

Підпунктами 8.5.1. та 8.5.2 встановлено процентні ставки у разі дострокового повернення кредиту 229,95 % річних та повернення кредиту після пролонгації.

Тобто договором визначено різні процентні ставки та різні строки повернення кредитних коштів.

Суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року в справі №910/4518/16, згідно з якими надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за користування кредитом, так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто, фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Аналізуючи вищенаведені номи, суд дійшов висновку, що при стягненні заявленої позивачем заборгованості не підлягають врахуванню завуальовані, неоднозначні умови, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом, поза чітко вказаного строку кредитування в межах 30 днів.

Отже, суд вважає, що за договором кредитної лінії № 854722579 від 22.01.2023 року підлягають стягненню суми неповернутого кредиту, процентної ставки за кредитом в межах строку кредитування 30 днів (8300 грн. х 2.10% х 30 днів = 5229,00 грн), що також визначено п.8.11 договору.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач частково погашав заборгованість за договором кредитної лінії №854722579. Згідно розрахунку заборгованості позивача, відповідачем здійснено наступні платежі за договором кредитної лінії № 854722579 від 22.01.2023 року: по тілу кредиту 16.02.2023 року - 0,75 грн, 17.03.2023 року 0,83 грн., 15.04.2023 року - 0,25 грн., по відсотках 16.02.2023 року - 1307,25 грн, 17.03.2023 року - 4444,17 грн., 15.04.2023 року - 4077,75 грн, 18.05.2023 року - 5,00 грн.

Таким чином, оскільки сплачені ОСОБА_1 9834,17 грн. ( 1307,25 + 4444,17 + 4077,75 + 5,00 = 9834,17) зараховані позивачем в рахунок погашення процентів за користування кредитом, що перевищує їх розмір 5229,00 грн, то суд вважає, що у задоволенні вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом слід відмовити, а надлишок у сумі 4605,17 грн (9834,17 - 5229,00 = 4605,17) зарахувати як сплату основного боргу - тіла кредиту. Відтак, сума заборгованості за тілом кредиту становитиме 3693,00 гривень (8300,00 - 4605,17 - 0,75 - 0,83 - 0,25 = 3693,00).

Суд звертає увагу, що одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Відсутність позову про оспорення кредитного договору чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача, як правонаступника первісного кредитора, підлягають задоволенню частково шляхом стягнення з відповідача заборгованості за договором кредитної лінії № 854722579 від 22.01.2023 року в розмірі 3693,00 грн., яка склається із тіла кредиту, з урахуванням погашених платежів, процентної ставки за кредитом в межах строку кредитування 30 днів.

Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду; на професійну правничу допомогу.

Позивач просить стягнути судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу, у розмірі 7000,00 грн.

В обґрунтування розміру понесених витрат позивач надав копії таких документів: копію Договору про надання правничої допомоги від 09.07.2025 №09/07/25-01 з додатками (а.с.43-44); додаткову угоду №4 від 09.07.2025 до договору про надання правничої допомоги від 09.07.2025 №09/07/25-01 (а.с.42); Акт прийому-передачі наданих послуг на суму 7000, 00 грн (а.с.41), копію довіреності видану ТОВ «ФК «Ейс» від 04.12.2024 на ім`я адвоката Тараненка А.І., (а.с.39); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльність №4956 від 24.04.2012 видане на ім`я Тараненко А.І. (а.с.89,40).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У постанові від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19.

Відповідно до правового висновку, викладеному у додатковій постанові Верховного Суду від 03.10.2024 у справі № 357/8695/23, для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність й розумність.

Враховуючи вищевикладене, складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи та витрачений час (адвокат не приймав участь у судових засіданнях), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, враховуючи часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 3000 гривень.

Оскільки за наслідком розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 342,14 грн., виходячи з наступного розрахунку 6693,00 грн (сума задоволених позовних вимог) х 2422,40 грн. (ставка судового збору) : 47386,86 грн (сума заявлених позовних вимог).

Відповідно до вимог ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.2, 4, 12, 76-81, 89, 141, 258,259, 263- 265, 268, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 3693,00 гривень (три тисячі шістсот дев`яносто три гривні 00 копійок) заборгованості за договором кредитної лінії №854722579 від 22.01.2023.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 3000,00 гривень (три тисячі гривень 00 копійок) судових витрат понесених на правову допомогу.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 342,14 гривні (триста сорок дві гривні 14 копійок) судових витрат понесених на сплату судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (, юридична адреса: 02090, м.Київ, вул.Алматинська, 8, офіс 310А);

Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення складено 26.01.2026.

Суддя: Ю. Д. Дем`яновська