Справа № 132/2109/25
Провадження № 22-ц/801/57/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Київська Т. Б.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 січня 2026 рокуСправа № 132/2109/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Матківської М. В., Стадника І. М.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Єлісєєв Дмитро Олексійович, на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Київської Т. Б. в залі суду в місті Могилів Подільський, дата складення повного тексту рішення невідома,

у цивільній справі № 132/2109/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Короткий зміст вимог

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Коллект центр» звернулося до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 19.09.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 103688324 на суму 3600,00 грн.. Також, 21.09.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем укладено договір кредиту №3213387 на суму 6500,00 грн. Позикодавець передав позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника. Зазначені договори укладені в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття пропозиції та підписані накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

29.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №29-12/2021-45, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №103688324 від 19.09.2021. Крім того, 28.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №28-12/2021-72, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №3213387 від 21.09.2021.

ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 та №10-03/2023/01 від 10.03.2023, в тому числі і за вказаним договором кредиту.

Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти, однак умови договорів не виконував, тому у нього виникла прострочена заборгованість у загальному розмірі 73799,90 грн.

У добровільному порядку відповідач заборгованість не сплачує. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Коллект центр» заборгованість у сумі 73799,90 грн та судові витрати у справі.

Вказані обставини стали підставою для звернення з позовом до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит №103688324 від 19.09.2021 та за договором про споживчий кредит №3213387 від 21.09.2021 в загальному розмірі 73799 гривні 90 копійок.

Вирішено питання про судові витрати.

Суд першої інстанції, встановивши доведеність позивачем факту невиконання відповідачем узятих зобов`язань за кредитними договорами, що у свою чергу порушує право позивача на повне виконання умов договорів, повернення суми заборгованості та відсотків, дійшов висновку про наявність підстав для захисту порушеного права, а відтак і про задоволення позову у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Єлісєєв Д. О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити частково за Договором про споживчий кредит № 3212287 від 21.09.2021 у розмірі тіла кредиту 6500, 00 грн та за Договором про споживчий кредит № 103688324 від 19.09.2021 у розмірі тала кредиту 3600 грн..

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 31 жовтня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий - суддя Войтко Ю. Б., судді: Стадник І. М., Сопрун В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 листопада 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання ТОВ «Коллект центр» про розгляд вказаної справи в суді апеляційної інстанції у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін та справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 30 грудня 2025 року для розгляду цієї справи замінено суддю Сопруна В. В. та визначено склад колегії суддів: (суддя-доповідач) Войтко Ю. Б., судді Матківська М. В., Стадник І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до частини 15 статті 14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

На час розгляду справи та по теперішній час скаржник перебуває на службі у ЗСУ, а відтак на нього розповсюджується дія цього Закону в частині не нарахування процентів за користування кредитними коштами у сумі 63 699,90 грн. На підтвердження статусу військовослужбовця надав ряд довідок, які не міг надати до суду першої інстанції, та як перебував на службі і був відсутній за місцем проживання.

Судом не враховано, що позивач не надав жодного первинного бухгалтерського документа, який би підтверджував факт надання відповідачу кредитних коштів та нарахування відсотків. Відсутні банківські виписки, платіжні доручення чи інші документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що унеможливлює встановлення факту та розміру заявленої заборгованості.

Звертає увагу, що доказів автоматичної пролонгації кредитного договору та продовження строку користування кредитом після спливу визначеного строку позивачем не надано, матеріали справи таких доказів не містять. При цьому сама по собі несплата позичальником кредитних платежів не може вважатися належною підставою для продовження строку користування кредитом за відсутності волевиявлення сторін.

Як убачається зі змісту договорів, строк користування кредитом становить 30 днів, а тому нарахування відсотків можливе лише в межах зазначеного строку.

Крім того, вимога про нарахування та сплату відсотків у явно завищеному розмірі не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності, передбаченим частиною третьою статті 509 та частинами першою, другою статті 627 ЦК України, як складовим принципу верховенства права. Надання кредитору можливості стягувати зі споживача надмірні суми відсотків спотворює їх правову природу, перетворюючи їх із засобу стимулювання належного виконання зобов`язання на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело необґрунтованого прибутку кредитора.

У даному випадку сума заявленої до стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 63 699,90 грн більш ніж у п`ять разів перевищує суму фактично наданого кредиту 10 100,00 грн, що свідчить про явну неспівмірність обсягу заявлених вимог із первісним обсягом зобов`язань боржника.

Вказує, що судові повістки йому не вручалися, повідомлення з пошти не надходили, тож відповідач не міг знати про звернення кредитора до суду. Відповідач був позбавлений можливості знати про відкриття провадження, оскільки не отримував належного повідомлення. Крім того, кредитор не намагався врегулювати заборгованість у досудовому порядку.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 19.09.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем укладено договір споживчого кредиту №103688324, за яким позикодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 3 600,00 грн на строк 30 днів (з 19.09.2021 по 19.10.2021) шляхом переказу на картковий рахунок позичальника, а позичальник - повернути кредит, сплатити комісію та проценти за користування кредитом, а також виконати інші зобов`язання, встановлені договором (п.1.1-1.4, 2.1 Договору) (а.с. 26-30).

Договір укладено в електронній формі через Особистий кабінет позичальника (п.6.1). Комісія за надання кредиту становить 252,00 грн (7% від суми кредиту одноразово), проценти - 950,40 грн за ставкою 0,88% від фактичного залишку кредиту за день. Тип процентної ставки - фіксований, базова ставка - 5% за день. Особливості нарахування процентів визначені п.2.2.3 Договору. Процес оформлення кредитного договору відображено в Анкеті-заяві на кредит №103688324 від 19.09.2021 (а.с.32).

Позивачем до суду надано графік платежів за договором споживчого кредиту №103688324 від 19.09.2021, паспорт кредиту з основними умовами кредитування, орієнтовною річною процентною ставкою, загальною вартістю кредиту, порядком його повернення, а також Правила надання фінансового кредиту ТОВ «МІЛОАН» (редакція станом на 13.07.2021) (а.с. 30-зворот, 31, 33-37).

Відповідно до довідки ТОВ «МІЛОАН», ОСОБА_1 , з яким укладено договір №103688324 від 19.09.2021, ідентифікований товариством. Акцепт договору підписано 19.09.2021 аналогом ЕЦП у вигляді одноразового ідентифікатора R95571, повідомлення надіслано на номер НОМЕР_1 (а.с.38).

Згідно довідки ТОВ «ФК «Елаєнс» від 07.04.2025, на підставі договору №40484607_26/10/18-2 про надання послуг з переказу коштів та інформаційно-технологічну взаємодію, 19.09.2021 проведено успішний платіж 3 600,00 грн на картку НОМЕР_2 (Monobank), номер транзакції в системі Fondy - 445334110 (а.с.38-зворот).

21.09.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем укладено договір споживчого кредиту №3213387, за яким позикодавець зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник повернути кредит, сплатити комісію та проценти, а також виконати інші зобов`язання в строки, визначені договором (п.1.1-1.4) (а.с.19-23). Договір укладено в електронній формі через Особистий кабінет позичальника (п.6.1).

Згідно з п.1.2-1.4, 2.1 кредитного договору №3213387, сума наданого ОСОБА_1 кредиту становить 6 500,00 грн, строк користування 30 днів (з 21.09.2021 по 21.10.2021), переказ здійснено на картковий рахунок позичальника. Пунктами 1.5-1.6 передбачено: комісія за надання кредиту 650,00 грн (10% від суми кредиту одноразово), проценти за користування кредитом 2 437,50 грн за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за день. Тип процентної ставки фіксований, базова ставка 5% за день. Особливості нарахування процентів визначені п.2.2.3 договору. Згідно з п.2.3 договору, позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця може продовжити строк користування кредитом на умовах, визначених розділом 6 Правил, включно зі сплатою комісії за продовження та частки заборгованості. Волевиявлення позичальника підтверджується здійсненням відповідного платежу (п.6.14 Правил, п.2.5 договору).

Процес оформлення кредитного договору зафіксовано в Анкеті-заяві на кредит №3213387 від 21.09.2021 (а.с.25).

До кредитного договору №3213387 від 21.09.2021 позивачем надано графік платежів, паспорт кредиту з основними умовами, орієнтовною річною процентною ставкою, загальною вартістю кредиту, порядком повернення та іншою інформацією, а також Правила надання фінансового кредиту ТОВ «МІЛОАН» (редакція станом на 13.07.2021) (а.с.23-зворот, 24, 33-37).

Відповідно до довідки ТОВ «МІЛОАН», ОСОБА_1 з яким укладено договір, ідентифікований товариством; акцепт договору здійснено 21.09.2021 аналогом ЕЦП у вигляді одноразового ідентифікатора W97500, повідомлення надіслано на номер НОМЕР_1 (а.с.39).

Згідно довідки ТОВ «ФК «Елаєнс» від 07.04.2025, на підставі договору №40484607_26/10/18-1 про надання послуг з переказу коштів, 21.09.2021 проведено успішний платіж 6 500,00 грн на картку НОМЕР_2 (Monobank), номер транзакції в системі Fondy - 445753693 (а.с.39-зворот).

З розрахунку, підготовленого ТОВ «МІЛОАН», станом на 20.12.2021 загальна заборгованість відповідача за договором становила 29 087,50 грн, з яких 6 500,00 грн тіло кредиту та 22 587,50 грн проценти (а.с.40-41).

28.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №28-12/2021-72. За умовами договору первісний кредитор відступає за оплату право грошової вимоги у сумі 72 029 930,55 грн, а фактор, здійснивши фінансування, приймає право вимоги до боржників клієнта та стає новим кредитором за відповідними договорами позики. Реєстр боржників передається фактору в електронному вигляді не пізніше наступного робочого дня після повного фінансування (а.с.46-48).

28.12.2021 підписано Акт приймання-передавання реєстру боржників (а.с.49). Згідно реєстру, право вимоги до відповідача за кредитним договором №3213387 перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал» (порядковий номер 3104) (а.с.49-зворот, 50). Витяг з реєстру показує, що на момент відступлення прав вимоги загальна заборгованість відповідача становила 29 087,50 грн (а.с.54).

За розрахунком ТОВ «Вердикт Капітал», станом на 10.03.2023 заборгованість відповідача за кредитним договором №3213387 складала 47 937,50 грн, у т.ч. 29 087,50 грн - заборгованість на день отримання прав вимоги та 18 850,00 грн - нараховані відсотки за період з 28.12.2021 по 23.02.2022 (а.с.42).

29.12.2021 між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ "Вердикт Капітал" укладено договір факторингу №29-12/2021-45, за яким первісний кредитор відступає право грошової вимоги у сумі 45 757 860,29 грн, а фактор приймає право вимоги до боржників. Реєстр боржників передається фактору за аналогічною процедурою (а.с.51-53). 29.12.2021 підписано відповідний Акт приймання-передавання реєстру (а.с.53-зворот).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №29-12/2021-45 від 29.12.2021 загальна заборгованість відповідача становила 15 602,40 грн (а.с.55).

З розрахунку ТОВ «Вердикт Капітал», станом на 10.01.2023 заборгованість за кредитним договором №103688324 складала 25 862,40 грн, з яких 15 602,40 грн - на день отримання прав вимоги, та 10 260,00 грн - нараховані відсотки за період з 29.12.2021 по 23.02.2022 (а.с.43).

10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали договір №10-01/2023 про відступлення прав вимоги. Новий кредитор набув права вимоги до боржників, зазначених у додатках №1 та №3 до договору (Реєстр боржників) (а.с.56-58). Підписано Акт приймання-передавання реєстру боржників (а.с.58-зворот).

З реєстру та витягу до договору №10-01/2023 ТОВ «Коллект Центр» отримало право вимоги до відповідача за кредитним договором №103688324, порядковий номер 52124 (а.с. 8, 60-61). Відповідно до витягу з реєстру боржників загальна сума заборгованості відповідача на момент відступлення прав вимоги становила 25862,40 грн.

10.03.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали договір №10-03/2023/01 про відступлення прав вимоги. Новий кредитор набув права вимоги до боржників, зазначених у додатках №1 та №3 до договору (а.с.62-64). Підписано Акт приймання-передавання реєстру боржників (а.с.65-зворот).

З реєстру та витягу до договору №10-03/2023/01 ТОВ «Коллект Центр» отримало право вимоги до відповідача за кредитним договором №3213387, порядковий номер 23327 (а.с.7, 65-зворот, 66-68). Відповідно до витягу з реєстру боржників загальна сума заборгованості відповідача на момент відступлення прав вимоги становила 4 7937,50 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень частини першої статті 369ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується в частині стягненні з відповідача заборгованості за відсотками в розмірі 63 699,90 грн, що виникли на підставі Договорів про споживчий кредит, в іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання договірних зобов`язань.

За змістом частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Із доводів апеляційної скарги вбачається, що відповідач визнає факт укладення кредитних договорів та користування кредитними коштами, а отже наявність між сторонами договірних правовідносин.

Заперечення апелянта зводяться виключно до незгоди з розміром заборгованості в частині нарахування та стягнення відсотків, а також до посилань на відсутність у матеріалах справи первинних бухгалтерських документів, які підтверджують отримання коштів.

Проте, такі доводи апеляційним судом відхиляються у зв`язку з наступним.

Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц).

Згідно із абз.11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Схоже визначення первинних документів міститься також і в Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24 травня 1995 року № 88.

У пункті 2.1 Положення вказано, що первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, і включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно із пункту 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З огляду на вказане, матеріали справи містять достатньо доказів, а саме договори про надання споживчого кредиту, паспорти споживчого кредиту, розрахунки заборгованості за кредитами, Договори факторингу з додатками, Акти приймання-передачі реєстру прав вимог за договорами факторингу, надавши оцінку яким, як кожному окремо, так і в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо підтвердження заявленого позивачем розміру заборгованості та не спростування його відповідачем.

Позивач, як і первісний кредитор, не є банківською установою у розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», а є небанківською фінансовою установою, діяльність якої регулюється Законом України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». Норми банківського законодавства щодо відкриття та ведення рахунків, а також формування виписок за картковими рахунками на таких осіб не поширюються, у зв`язку з чим небанківські фінансові установи не наділені повноваженнями щодо створення відповідних банківських виписок споживачів. Тому, позивач об`єктивно позбавлений можливості надати виписки з рахунку позичальника з відображенням всіх операцій по такому рахунку.

Крім того колегія суддів враховує, що відповідач має доступ до свого карткового рахунку, відтак мав можливість надати суду виписку зі свого рахунку на підтвердження як надходження/ненадходження кредитних коштів, так і стану виконання своїх зобов`язань за даним договором, а також внесення коштів на погашення заборгованості, провести власні контррозрахунки.

Відтак, твердження сторони відповідача про те, що позивачем не доведено розмір заборгованості, оскільки не надано первинних бухгалтерських документів, є безпідставними та не заслуговують на увагу суду. Колегія суддів зазначає, що наведені аргументи та обрана відповідачем процесуальна поведінка не спрямовані на сприяння суду у всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні обставин справи й справедливому вирішенні спору, а фактично зводяться до спроби уникнення виконання взятих на себе договірних зобов`язань перед позивачем.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач є військовослужбовцем та на нього поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме не повинні нараховуватися штрафні санкції, колегія суддів зазначає наступне.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Дія цього Закону поширюється на: 1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей; 2) військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; 3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей; 4) членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони України (частина 1 статті 3 Закону № 2011-XII).

Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" видами військової служби є: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Так, ст. 1-2 Закону № 2011-XII передбачено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Водночас перелік пільг, які надаються військовослужбовцям та членам їх сімей, визначає ст. 14 Закону № 2011-XII.

Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" ст. 14 Закону № 2011-XII було доповнено пунктом 15 такого змісту: "Військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом, не нараховуються".

Згідно з пояснювальною запискою до проекту Закону № 1275-VII його було розроблено з метою удосконалення системи проведення мобілізації, проведення в стислі терміни заходів часткової мобілізації в країні, підвищення обороноздатності Збройних Сил України, інших військових формувань, захист Батьківщини та її територіальної цілісності, а метою його прийняття є, зокрема, захист громадян України, які призвані під час мобілізації, від штрафних санкцій за фінансовими зобов`язаннями.

У подальшому Законом України від 21 березня 2024 року № 3621-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист" було внесено зміни та викладено п. 15 ст. 14 № 2011-XII в наступній редакції: Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля".

Підставами для отримання пільг військовослужбовцями під час дії особливого періоду є:

1. Для військовослужбовців, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період - довідка за формами 5 або 6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07 квітня 2017 року №124 (далі - Інструкція) та витяг із наказу або довідка про призов військовозобов`язаного або резервіста на військову службу за призовом від час мобілізації, на особливий період, видана територіальним центром комплектування та соціальної підтримки (раніше - військовим комісаріатом), військовою частиною, органом військового управління, військовим навчальним закладом, установою та організацією Збройних сил України.

2. Для військовослужбовців, які проходять військову службу всіх видів, передбачених частиною шостою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (крім осіб, зазначених в пункті 1 цього листа), які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів - довідки за формами 5 або 6 Інструкції та довідка за формою, яка встановлена додатком 4 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій 4 та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413.

Таким чином, військовослужбовці, які надали вищезазначені документи, мають право на пільги, визначені п. 15 ст. 14 Закону № 2011-XII.

Отже, в даному випадку відповідач мав повідомити кредитора, що він є військовослужбовцем та надати відповідні документи щодо застосування відповідної пільги.

Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Тобто на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів для доведення статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.

Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 4 вересня 2024 року у справі № 426/4264/19.

Разом з апеляційною скаргою відповідачем подано копію витягу з наказу № 510-ос від 11.07.2025, довідку та подання про звільнення з військової служби, з яких убачається, що він проходив військову службу за контрактом у Державній прикордонній службі України.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2021 року в справі №279/11692/15-ц зазначено, що «тлумачення пункту 6 частини другої статті356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею.

Обмеження у можливості надання доказів до суду апеляційної інстанції переслідує не мету створення перешкод у поповненні доказової бази у справі, а, навпаки, має на меті забезпечення максимально повного подання доказів шляхом підвищення активності осіб, які беруть участь у справі, при її розгляді у суді першої інстанції та відповідальність за свої дії в процесі захисту права.

Апеляційний суд приймає зазначені докази, оскільки відповідач з поважних причин, що не залежали від нього, був об`єктивно позбавлений можливості подати їх до суду першої інстанції, зокрема у зв`язку з поверненням судової кореспонденції з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою.

При цьому подані відповідачем докази не містять, що він у відповідності до положень ч. 15 ст. 14 Закону № 2011-XII та порядку визначеному листом Національного банк України від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надавав/надсилав - як первісному кредитору чи його правонаступнику - фактору - перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.

Крім того, надані відповідачем документи не підтверджують наявність у нього статусу призваного (мобілізованого) на військову службу (оскільки він проходить таку військову службу за контрактом), а тому не надають йому пільг передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

За таких обставин, колегія суддів вважає, про недоведеність відповідачем, у порушення вимог ст.ст. 12, 77-81 ЦПК України, підстав для застосування відносно нього п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції стягнуто відсотки поза межами погодженого сторонами строку кредитування, апеляційним судом відхиляються з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 1.2-1.4, 2.1 кредитного договору № 103688324 від 19.09.2021 ОСОБА_1 надано кредит у сумі 3 600,00 грн строком на 30 днів - з 19.09.2021 по 19.10.2021 - шляхом перерахування коштів на картковий рахунок позичальника. Згідно з пунктами 1.5-1.6 договору комісія за надання кредиту становить 252,00 грн, що нараховується одноразово за ставкою 7 % від суми кредиту. Проценти за користування кредитом визначені у сумі 950,40 грн та нараховуються за фіксованою процентною ставкою 0,88 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування. Стандартна (базова) процентна ставка за договором становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування, а особливості нарахування процентів визначені пунктом 2.2.3 договору.

Аналогічні умови передбачені кредитним договором № 3213387 від 21.09.2021, відповідно до якого ОСОБА_1 надано кредит у сумі 6 500,00 грн строком на 30 днів - з 21.09.2021 по 21.10.2021 - шляхом переказу коштів на картковий рахунок позичальника. В пунктах 1.5.-1.6. Кредитного договору передбачено, що комісія за надання кредиту становить 650,00 грн та нараховується одноразово за ставкою 10 % від суми кредиту. Проценти за користування кредитом визначені у сумі 2 437,50 грн та нараховуються за процентною ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування. Стандартна (базова) процентна ставка за цим договором також становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування, а особливості їх нарахування визначені пунктом 2.2.3 договору.

Згідно п. 2.2.2 договорів нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору.

Відповідно до п. 2.2.3 договорів проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, встановлену п. 1.6 договору.

Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п. 2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6 договору. Стандартна (базова) ставка не є підвищеною.

Згідно п. 1.6. договорів стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п. 2.3.2 розділ 2.3 договорів є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної (их) обставин(и) щодо якої (их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до ст. 212 ЦК України, і яка (і) полягає (ють) у наступному:

а) здійснені платежу (ів) позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п. 2.3.1.1 договору та розділу 6 Правил;

б) продовженні користування кредитними коштами позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2 договору.

Після настання зазначених в пунктах «а» та/або «б» цього пункту обставин умови кредитного договору, зокрема строк кредитування, згідно п. 1.3, термін (дата) повернення кредиту і сплати винагород (плати), визначений п. 1.4 змінюється пропорційно строку пролонгації. Нова дата платежу разом з актуальною сумою заборгованості відображаються кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятись від додатку № 1, і розміщується кредитодавцем в особовому кабінеті позичальника, який уповноважує кредитодавця на таке оновлення та не потребують будь-якого іншого оформлення.

Згідно п. 2.4 у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгації та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 Договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідних вимог Кредитодавця.

Таким чином, сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. Сторони погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін.

У своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 559/1605/18 Верховний Суд зазначив, що тлумачення статті 627 ЦК України свідчить, що за загальним правилом обсяг договірної відповідальності регулюється в ЦК України нормами, які мають диспозитивний характер. Тобто, сторони при укладенні конкретного виду договору можуть регулювати їх самостійно.

Відтак, з огляду на свободу договору, яка передбачена статтями 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили строк кредитування, а також передбачили право кредитора нарахувати у цей період відсотки у визначеному договором розмірі.

При цьому договори та їх умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про сплату ним заборгованості чи про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитними договорами у добровільному порядку. Так само суду не надано жодних доказів, на підтвердження фактичної незгоди відповідача з умовами договорів, адже договори розірвані не були, їх умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін.

Щодо доводів апеляційної скарги про несправедливість умов за яких проценти за користування більш ніж в п`ять разів перевищують суму займу, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Частиною п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними окремих умов договору у разі визнання цих положень договору несправедливими.

Однак, дана норма стосується щодо вимог про нарахування пені, яку позивач не нараховував.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, в постановах Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 201/13593/19, від 11 грудня 2024 року у справі № 725/5919/19 та інших).

Підписавши кредитний договори, позичальник погодився з усіма їх умовами, зокрема, й щодо сплати процентів, розмір яких визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору. Відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із товариством, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим.

Натомість відповідач погодився зі своєї сторони на такі умови договорів, підписавши їх зміст без будь-яких застережень. Спірні договори або їх окремі положення недійсними не визнано, отже умови договорів, в тому числі і щодо сплати відсотків, є обов`язковими для виконання позичальником.

Колегія суддів відхиляє заперечення відповідача щодо розміру процентів за кредитними договорами, оскільки при укладенні кредитних договорів він був повідомлений про розмір відсотків, порядок їх сплати та інші суттєві обставини договору, і добровільно уклав ці договори та користувався отриманими коштами.

Відтак колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції правильно вирішено спір з урахуванням засад цивільного судочинства та прав споживачів, а висновки суду в оскарженій частині не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстави для його скасування відсутні.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Єлісєєв Дмитро Олексійович залишити без задоволення.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

І. М. Стадник