ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року

м. Київ

справа № 1309/9120/12

провадження № 61-13987св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідачка), Коломієць Г. В., Шиповича В. В,

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Юлії Василівни, державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мельник Юрій Романович, Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 20 травня 2025 року складі судді Постигач О. Б та постанову Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Ніткевича А. В., Бойко С. М., Копняк С. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст вимог і підстав скарги

1. 21 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - ЗМУМін`юсту) за період з 18-19 жовтня 2024 року, у якій просив:

- визнати дії/бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові ЗМУ Мін`юсту (м. Львів) (далі - Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ Мін`юсту (м. Львів) Мельника Ю. Р. (інших посадових осіб) щодо забезпечення відновлення порушених прав стягувача та виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 про контакт батька з дитиною в межах ВП № НОМЕР_1 - неправомірними, з огляду на тривале і повне ігнорування постанови Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12, а також постанови Львівського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року у справі № 1309/9120/12, - такими, що можуть мати умисел приховати недоліки у своїй роботі та реальну потребу цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків;

- скасувати вимогу державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ Мін`юсту (м. Львів) Мельника Ю. Р. від 15 жовтня 2024 року № 88528 щодо забезпечення відновлення порушених прав стягувача та виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 про контакт батька з дитиною, в межах ВП № НОМЕР_1, як таку, що не відповідає своєчасному і повному вжиттю дієвих заходів, що передбачені постановою Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12, а також постановою Львівського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року у справі № 1309/9120/12;

- зобов`язати державного виконавця Мельника Ю. Р. (іншу посадову особу) усунути вказані порушення шляхом якнайшвидшого виконання рішення суду в межах ВП № НОМЕР_1 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та з наданням пріоритету найкращим інтересам неповнолітньої дитини, яка, вочевидь, проявляє ознаки відчуження одного з батьків, потребу цільової підтримки дитини;

- визнати бездіяльність ЗМУ Мін`юсту в особі начальника управління Бабини Ю. В. (іншої посадової особи) щодо контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду у справі №1309/9120/12 та в межах ВП № НОМЕР_1 щодо долучення до вжиття належних заходів з розробки комплексної стратегії примусового виконання доленосного та значущого рішення у справі № 1309/9120/12 й ігнорування постанови Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12, а також постанови Львівського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року у справі № 1309/9120/12;

- зобов`язати ЗМУ Мін`юсту (м. Львів) в особі начальника управління Бабини Ю. В. (інших посадових осіб) вчинити всі необхідні дії для належного контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні доленосного та значущого рішення у справі № 1309/9120/12, і з метою виправлення недоліків у роботі державних виконавців (інших посадових осіб) утворити виконавчу групу щодо реальної потреби цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків;

- повністю дослідити інші фактори десятирічного примусового виконання доленосного та значущого рішення у справі № 1309/9120/12, з оцінкою дотримання найкращих інтересів дитини, яка, вочевидь, проявляє ознаки відчуження одного з батьків та потребує цільової підтримки.

2. Скарга обґрунтована тим, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 січня 2013 року у справі № 1309/9120/12 зобов`язано ОСОБА_2 усунути йому перешкоди у спілкуванні та зустрічах з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши його участь у вихованні та спілкуванні з дитиною: щотижнево з 18 год 00 хв п`ятниці до 21 год 00 хв суботи за місцем проживання батька; щотижнево з 18 год 00 хв до 21 год 00 хв середи спільна прогулянка з батьком; 15 днів у зимовий та 15 днів у літній періоди спільного відпочинку з батьком.

3. 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12 Верховний Суд зобов`язав ЗМУ Мін`юсту вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком у межах виконавчого провадження від 03 листопада 2022 року № НОМЕР_1, яке перебуває на примусовому виконанні державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ Мін`юсту (м. Львів) Мельника Ю. Р.

4. У п`ятницю 18 жовтня 2024 року з 18 год 00 хв до 21 год 00 хв суботи

19 жовтня 2024 року за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , державний виконавець Шевченківського ВДВС м. Львові ЗМУ Мін`юсту (м. Львів) Мельник Ю. Р. жодні заходи примусового виконання рішення

№ 1309/9120/12 у межах ВП № НОМЕР_1 не вчиняв, а ЗМУ Мін`юсту в особі начальника Бабини Ю. В. стратегію виконання рішення № 1309/9120/12 не розробило. Протягом десяти років державні виконавці ЗМУ Мін`юсту заходи примусового виконання в значущому і доленосному рішенні № 1309/9120/12 щодо відновлення порушених прав батька про участь у вихованні та спілкуванні з донькою, зводять лише до «повідомлень про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником».

5. Крім того, зазначив, що ЗМУ Мін`юсту в особі начальника Бабини Ю. В. та інші посадові особи, до повноважень яких належить вчинення відповідних дій для належного контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду, ігнорують рішення Верховного Суду і Львівського апеляційного суду у справі. Звертає увагу суду на те, що обов`язки ЗМУ Мін`юсту визначені Положенням про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженим наказом Мін`юсту 23 червня 2011 року № 1707/5, зареєстрованим у Мін`юсті України 23 червня 2011 року за № 759/19497, згідно з пунктами 10.1 та 10.2 начальник міжрегіонального управління очолює міжрегіональне управління, здійснює керівництво його діяльністю і підвідомчими органами та установами юстиції, представляє міжрегіональне управління у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами, організаціями та несе персональну відповідальність за організацію та результати діяльності міжрегіонального управління перед Міністром юстиції України; організовує роботу міжрегіонального управління, підвідомчих органів і установ юстиції на виконання завдань, покладених на Мін`юст, його територіальні органи, тощо. Принцип справедливості судового розгляду повинен знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Стислий виклад змісту судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

6. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20 травня 2025 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано дії/бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ Мін`юсту (м. Львів) Мельника Ю. Р. щодо забезпечення відновлення порушених прав стягувача та виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 про контакт батька з дитиною в межах ВП № НОМЕР_1 неправомірними.

Зобов`язано державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ Мін`юсту (м. Львів) Мельника Ю. Р. (іншу посадову особу) усунути вказані порушення шляхом якнайшвидшого виконання рішення суду в межах

ВП № НОМЕР_1 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та із наданням пріоритету найкращим інтересам неповнолітньої дитини.

7. У задоволені інших вимог відмовлено.

8. Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ Мін`юсту Мельником Ю. Р. 18-19 жовтня 2024 року вживалися заходи для примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова у справі № 1309/9120/12 від 20 лютого 2013 року, не надано жодних доказів неможливості виконання судового рішення 18-19 жовтня 2024 року, тому вимоги скаржника щодо визнання дій/бездіяльності державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ Мін`юсту Мельника Ю. Р. неправомірним та зобов`язання останнього усунути вказані порушення, є обґрунтованими.

9. Щодо вимог скаржника до ЗМУ Мін`юсту в особі начальника Бабини Ю.В. щодо контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12, суд зазначив, що до повноважень начальника ЗМУ Мін`юсту не входить контроль за виконанням судових рішень підрозділами державної виконавчої служби ЗМУ Мін`юсту.

10. Суд зазначив, що державні виконавці, у тому числі, Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ Мін`юсту під час здійснення професійної діяльності є незалежними, контроль за діяльністю державних виконавців здійснюється органами примусового виконання рішень, відповідно до статтей 5, 12 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», відтак до повноважень начальника ЗМУ Мін`юсту не належить здійснення контролю за діяльністю державних виконавців, у тому числі, щодо примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12.

11. Постановою Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 20 травня 2025 року - залишено без змін.

12. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що на виконання постанови Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12, начальником Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові ЗМУ Мін`юсту розроблено Комплексну стратегію примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12, за якою визначено, що єдиним дієвим заходом, спрямованим на виконання виконавчого документа є залучення спеціаліста психолога, який безумовно забезпечить підтримку дитини у стресових ситуаціях, проаналізує потребу в необхідності встановлення контакту з батьком. Залучення психолога є необхідним для врахування поведінкових особливостей дитини під час спілкування з батьком. Важливим аспектом психологічного супроводу є також встановлення відкритого та довірливого спілкування.Комплексна програма 27 грудня 2024 року затверджена заступником начальника міжрегіонального управління - начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області ЗМУ Мін`юсту.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Стислий виклад доводів і вимог касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу

13. 10 листопада 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» із касаційною скаргою звернувся ОСОБА_1 у якій просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій у частині відмови у визнані бездіяльності ЗМУ Мін`юсту (в особі відповідних посадових осіб) щодо вжиття належних заходів з розробки Комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком, скасувати (змінити) не передаючи справи на новий розгляд, та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення скарги.

14. Крім того, у касаційній скарзі заявник просить з огляду на преюдиційність обставин, що встановлені, на його переконання, постановою Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 серпня 2025 року, звернути увагу на приховування Комплексної стратегії примусового виконання рішення суду від 27 грудня 2024 року, що вчинила Головний спеціаліст відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги у Львівській області Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги ЗМУ Мін`юсту Павлішевська Вікторія Вікторівна, під час розгляду справи № 1309/9120/12 у суді першої інстанції, про що винести окрему ухвалу щодо неприпустимості зловживання процесуальними правами, із урахування статей 44, 262 ЦПК України.

15. У касаційній скарзі заявник посилається на те, що у рішенні ЄСПЛ від 07 жовтня 2021 року у справі «Вихованок проти України»(заява № 12962/19) зазначено: «під час здійснення виконавчого провадження вжиті державними виконавцями заходи по суті зводилися лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником»; «потребу розробки комплексної стратегії виконання, у тому числі цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків».

16. Законодавство про виконавче провадження передбачає абстрактні обов`язки, правила, спосіб і порядок виконання рішення (про встановлення побачення з дитиною), проте виконання способом «повідомлення про неуспішні спроби виконання» рішення, до переліку виконавчих дій не входить, і такий спосіб виконання не є повним і законним. Проте в оскаржуваному рішенні апеляційний суд дійшов інших висновків, що така неповнота проведених виконавчих дій в рішенні № 1309/9120/12, є наслідком саме скарг стягувача, що необхідно розцінювати критично.

17. Правова позиція Верховного Суду, сформульована у постанові від 08 березня 2023 року визначає не абстрактні правила, а тлумачить конкретний порядок виконання рішення про встановлені побачення дитини зі стягувачем (батьком) і такий конкретний спосіб полягає в зобов`язанні ЗМУ Мін`юсту розробити комплексну стратегію примусового виконання рішення суду в межах ВП № НОМЕР_2 від 02 лютого 2021 року, що стосується і ВП № НОМЕР_1 від 03 листопада 2022 року, що оскаржується, та інших виконавчих провадженнях, у яких виконавчі дії вчинені не в повному обсязі, не враховано ускладнень виконання, залучення дитячого психолога, (частина перша статті 20, частина перша статті 25 Закону № 1404-VIII), тощо. Тобто, жоден державний виконавець не спроможний виконати рішення № 1309/9120/12 без попередньої розробки ЗМУ Мін`юсту комплексної стратегії примусового виконання рішення № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком, проте докази припинення такої бездіяльності у матеріалах справи відсутні.

18. 12 грудня 2025 року Івано-Франківським міжрегіональним управлінням Мін`юсту через підсистему «Електронний суд» подано відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2025 року № 517 «Деякі питання міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» ЗМУ Мін`юсту перейменовано на Івано-Франківське міжрегіональне управління Мін`юсту.

19. У відзиві також зазначено, що згідно з Положенням про міжрегіональні управління, до повноважень начальника ЗМУ Мін`юсту не входив контроль за виконанням судових рішень підрозділами державної виконавчої служби

ЗМУ Мін`юсту. Начальник ЗМУ Мін`юсту, не був стороною виконавчого провадження, та не був наділений повноваженнями контролю за діяльністю державних виконавців та інших працівників органів державної виконавчої служби.

20. Крім того, ОСОБА_1 у 2024 та 2025 роках неодноразово звертався до суду із аналогічними за змістом скаргами, ці скарги були подані з тим самим предметом та з тих самих підстав, вимоги у скаргах були аналогічними, такі дії заявника свідчать про умисне зловживання процесуальними правами, наданими законодавством.

21. 17 грудня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав відповідь на відзив, поданий Івано-Франківським міжрегіональним управлінням Мін`юсту.

22. Вказує на те, що він як батько, намагається зазначити, що причиною його звернення із чисельними касаційними скаргами у справі є не матеріальні цінності, а «найкращі інтереси його дитини», тобто вищі соціальні цінності, без яких гідність життя втрачається.

23. Суб`єкти владних повноважень, як і суд в оскаржуваному рішенні фіктивно підмінюють «праведне на грішне», перекручують суть на форму, а пошук психологічних причини ототожнюють із способом поновлення порушених прав і, не маючи знань дитячої психології, надають оцінку, що може надавати лише фахівець дитячої психології, з чим не вчиняють ефективні виконавчі дії щодо залучення такого фахівця (з 2014 року) у справі № 1309/9120/12.

24. Крім того, ОСОБА_1 з метою запобігти зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами у справі № 1309/9120/12, просив вжити заходів для виконання обов`язків заступника начальника Управління - начальника Центрального відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Грещук Юлії Зіновіївни, способом винесення окремої ухвали щодо неприпустимості зловживання процесуальними правами з врахування статей 44, 262 ЦПК України, сприяти професіоналізму начальника.

РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

25. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В. від 03 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі.

26. 24 грудня 2025 року суддями Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Синельниковим Є. В. та Осіяном О. М. подані заяви про самовідвід від розгляду цієї справи.

27. Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2025 року заяви про самовідвід суддів Верховного Суду Синельникова Є. В., Осіяна О. М. задоволено. Відведено суддів Синельникова Є. В., Осіяна О. М. від участі у розгляді касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 20 травня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року. Передано цивільну справу № 1309/9120/12 для проведення повторного автоматизованого розподілу.

28. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 грудня 2025 року справу передано судді-доповідачу Ступак О. В. (склад колегії Сакара Н. Ю., Шипович В. В.).

29. 26 грудня 2025 року суддя Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Сакара Н. Ю. подала заяву про самовідвід від розгляду цієї справи.

30. Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2026 року заяву про самовідвід судді Верховного Суду Сакари Н. Ю. задоволено. Відведено суддю Сакару Н. Ю. від участі у розгляді касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 20 травня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року. Передано цивільну справу № 1309/9120/12 для проведення повторного автоматизованого розподілу для зміни відведеної судді Сакари Н. Ю.

31. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 січня 2026 року змінено суддю у складі колегії суддів на суддю Коломієць Г. В.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

32. Залізничний районний суд м. Львова рішенням від 20 лютого 2013 року задовольнив позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її виховання. Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною-донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши його участь у вихованні дитини на підставі графіку згідно з витягом з протоколу № 17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської РДА ЛМР від 13 вересня 2012 року, а саме: щотижнево з 18:00 год. п`ятниці до 21:00 год. суботи за місцем проживання батька (кв. АДРЕСА_2 ); щотижнево з 18:00 год до 21:00 год середи спільна прогулянка з батьком; 15 днів у зимовий та 15 днів у літній періоди спільного відпочинку з батьком.

33. Рішенням ЄСПЛ від 07 жовтня 2021 року «Вихованок проти України» (Заява № 12962/19) встановлено порушення державою статті 8 Конвенції щодо контакту батька з донькою в межах рішення № 1309/9120/12. У рішенні зазначено, що «під час здійснення виконавчого провадження втручання державних виконавців по суті зводилося лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником. Ніщо не свідчить про те, що під час виконавчого провадження органи державної влади коли-небудь розглядали механізми добровільного виконання рішення, наприклад, шляхом розробки комплексної стратегії виконання, у тому числі цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків. Залишається незрозумілим, наскільки до процесу могли бути залучені органи опіки та піклування, та чи могли бути використані які-небудь засоби врегулювання сімейних конфліктів. Суд повторює, що право дитини висловлювати власні погляди не слід тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів. Крім того, такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зав`язків дитини із сім`єю за винятком випадків, коли подібне може зашкодити її здоров`ю та розвитку...».

34. Постановою від 02 лютого 2021 року № НОМЕР_2 старшим державним виконавцем Личаківського ВДВС у м. Львові відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1309/9120/12.

35. З 03 листопада 2022 року виконавчий лист № 1309/9120/12 перебуває на виконані у Шевченківському ВДВС у м. Львові ЗМРУ Мін`юсту, що підтверджується постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМРУ Мін`юсту Мельника Ю. Р. (виконавче провадження № НОМЕР_1).

36. У межах справи № 1309/9120/12 ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду із скаргами на дії дії/бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб виконавчої служби.

37. Так, у грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність заступника начальника Сихівського відділу ДВС ЗМУ Мін`юсту (м. Львів).

38. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05 січня 2022 року в задоволенні скарги відмовлено.

39. Постановою Львівського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково. Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 05 січня 2022 року - скасовано. Постановлено нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність ЗМУ Мін`юсту щодо примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова у справі № 1309/9120/12 про участь батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою.

40. Постановою Верховного Суду від 08 березня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року скасовано в частині відмови у задоволенні скарги на бездіяльність ЗМУ Мін`юсту та зобов`язання вчинити дії щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду. Скаргу ОСОБА_1 у цій частині задоволено частково. Зобов`язано ЗМУ Мін`юсту вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком. В іншій частині постанову Львівського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року залишено без змін.

41. Окремою ухвалою Верховний Суд від 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12 вирішив звернути увагу Кабінету Міністрів України на необхідність удосконалення нормативно-правових актів з метою усунення наведених у цій ухвалі недоліків на стадії примусового виконання судових рішень про контакт одного з батьків з дитиною, забезпечення реального виконання рішень судів у справах щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з неповнолітніми дітьми та усунення перешкод у цьому, у тому числі цільової підтримки дітей, які проявляють ознаки відчуження одного з батьків.

42. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21 червня 2024 року задоволено частково скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність начальника ЗМУ Мін`юсту Люкляна О. П., державних виконавців Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ Мін`юсту Мельника Ю. Р., Бутрака А. С. (заінтересована особа - боржник ОСОБА_2 ). Визнано неправомірною бездіяльність Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ Мін`юсту щодо примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12 про участь батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. Визнано неправомірною бездіяльність ЗМУ Мін`юсту щодо не вжиття ніяких заходів з розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12. Зобов`язано ЗМУ Мін`юсту негайно вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12. У решті вимог скарги відмовлено.

43. Крім цього, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04 листопада 2024 року скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність ЗМУ Мін`юсту в особі начальника Бабини Ю. В. та державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Львові ЗМУ Мін`юсту Мельника Ю. Р., заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ Мін`юсту (м. Львів) Мельника Ю. Р. у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12 - неправомірною. Зобов`язано державного виконавця Мельника Ю. Р. усунути порушення у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12. Визнано бездіяльність ЗМУ Мін`юсту в особі начальника Управління Бабини Ю. В. у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12 - неправомірною. Зобов`язано ЗМУ Мін`юсту (м. Львів) в особі начальника Управління Бабини Ю. В. усунути порушення у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12 та вжити заходи щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12. У решті вимог скарги відмовлено.

44. Постановою Верховного Суду від 20 серпня 2025 року (провадження

№ 61-1677св25) відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали суду. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Львівського апеляційного суду від 20 січня 2025 року скасовано. Ухвалу та окрему ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 21 червня 2024 року залишено в силі.

45. Залишаючи в силі ухвалу та окрему ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 21 червня 2024 року у зазначеній справі Верховний Суд встановив, що:

- представник ЗМРУ Мін`юсту не надала суду доказів того, що на виконання постанови Верховного Суду від 08 березня 2023 року вжито хоча б будь-які заходи щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення;

- ЗМРУ Мін`юсту після ухвалення Верховним Судом постанови від 08 березня 2023 року не вжило жодного заходу щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення;

- долучена до матеріалів справи комплексна стратегія примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12, яка не містить дати складення такої та підписана начальником Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМРУ Мін`юсту, вчинена не уповноваженою особою без залучення заінтересованих та компетентних осіб, вона не є комплексною, оскільки до розробки такої ніхто із необхідних до участі осіб не залучався та у матеріалах виконавчого провадження вона відсутня. Отже, такий доказ не є належним, допустимим, достатнім та достовірним. Органи державної влади (в тому числі і ЗМРУ Мін`юсту) не ініціювали механізми заохочення співпраці батьків, а також не вжили заходів щодо розробки комплексної стратегії виконання судового рішення, у тому числі з метою цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Межі касаційного перегляду справи

46. Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

47. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

48. Оскільки ОСОБА_1 оскаржує судові рішення лише в частині відмови у задоволенні вимоги про визнання бездіяльності ЗМУ Мін`юсту (в особі відповідних посадових осіб) щодо вжиття належних заходів з розробки Комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком, то оскаржувані судові рішення підлягають перегляду в касаційному порядку лише в цій частині та в межах доводів касаційної скарги та наведених заявником підстав касаційного оскарження.

Право, застосоване судом, та оцінка доводів касаційної скарги

49. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

50. У статті 447 ЦПК України зазначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

51. Згідно до статей 1, 5 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

52. Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

53. Виконання рішень про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною регламентується спеціальними правилами статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

54. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

55. Специфіка діяльності виконавця під час виконання рішення суду про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною полягає насамперед у тому, що виконавець може на власний розсуд визначати час та місце побачення з дитиною лише у тому випадку, якщо такі умови не визначив суд у рішенні, яке виконується виконавцем. У разі якщо час та місце побачень з дитиною визначені рішенням суду, яке виконується, виконання такого судового рішення має здійснюватися в порядку, визначеному рішенням (див., постанови Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі № 753/11909/21 від 05 квітня 2023 року у справі № 210/529/19).

56. Відповідно до частини першої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

57. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

58. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

59. Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

60. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

61. У справі, про перегляд якої подано касаційну скаргу, склалася така ситуація, де Верховний Суд постановою зобов`язав ЗМУ Мін`юсту вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком.

62. Зазначене рішення мотивовано тим, що суди при розгляді скарги встановили, а учасники виконавчого провадження не заперечували, що для проведення виконавчих дій з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, органи державної влади (в тому числі і ЗМУ Мін`юсту) не ініціювали механізми заохочення співпраці батьків, а також не вжили заходів щодо розробки комплексної стратегії виконання судового рішення, у тому числі з метою цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків. Оскільки для проведення виконавчих дій з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача та виконання рішення суду про контакт батька з дитиною Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції активно не долучалось, доречних програм чи інших релевантних заходів не вживало, вимоги заявника в частині зобов`язання ЗМУ Мін`юсту вчинити дії щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання судового рішення у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

63. У цій справі, про перегляд якої подано касаційну скаргу, ОСОБА_1 звернувся із скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання ЗМУ Мін`юсту за період 18-19 жовтня 2024 року.

64. У цій справі суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні його скарги у частині вимог про визнання бездіяльності ЗМУ Мін`юсту (в особі відповідних посадових осіб) щодо вжиття належних заходів з розробки Комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком, виходив із того, що до повноважень начальника ЗМУ Мін`юсту не належить здійснення контролю за діяльністю державних виконавців, у тому числі, щодо примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12.

65. Суд апеляційної інстанції, залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін в частині відмови в задоволенні скарги, виходив з того, що на виконання постанови Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12, начальником Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові ЗМУ Мін`юсту розроблено Комплексну стратегію примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12, затверджена заступником начальника міжрегіонального управління - начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області ЗМУ Мін`юсту 27 грудня 2024 року.

66. У проваджені Верховного Суду № 61-1677св25, у якому 20 серпня 2025 року скасовано постанову Львівського апеляційного суду від 20 січня 2025 року скасовано, а ухвалу та окрему ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 21 червня 2024 року залишено в силі, спірним періодом оцінки дій/бездіяльності державного виконавця був період по червень 2024 року включно.

67. Проте, за встановленими у цій справі обставинами, на виконання постанови Верховного Суду 08 березня 2023 року, 27 грудня 2024 року начальником Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ Мін`юсту розроблено Комплексну стратегію примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12, за якою визначено, що єдиним дієвим заходом, спрямованим на виконання виконавчого документа є залучення спеціаліста психолога, який безумовно забезпечить підтримку дитини у стресових ситуаціях, проаналізує потребу в необхідності встановлення контакту з батьком. Залучення психолога є необхідним для врахування поведінкових особливостей дитини під час спілкування з батьком. Важливим аспектом психологічного супроводу є також встановлення відкритого та довірливого спілкування. Державному виконавцю при виконанні виконавчого провадження необхідно залучити спеціаліста - психолога та надати йому перелік питань, спрямованих на виконання рішення суду, зокрема: оцінка психоемоційного стану дитини; причини та умови, що призвели до відмови дитини від спілкування з батьком; шляхи усунення перешкод у спілкуванні дитини з батьком та встановлення між ними стійкого психологічного контакту, відкритого та довірливого спілкування (т. 2, а. с. 155-160).

68. Таким чином, судом апеляційної інстанції при ухвалені 21 жовтня 2025 року рішення у цій справі обґрунтовано враховано розроблену Комплексну стратегію примусового виконання рішення від 27 грудня 2024 року.

69. Отже, доводи стягувача про бездіяльність ЗМУ Мін`юсту щодо невжиття заходів з розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення про встановлення контакту батька з дитиною є необґрунтованими. Органами примусового виконання розроблено комплексну стратегію виконання судового рішення у цій справі, яка відповідала особливостям спірних сімейних правовідносин та була спрямована на забезпечення найкращих інтересів дитини. Ця стратегія включає поетапність виконавчих дій, залучення відповідних спеціалістів, оцінку психоемоційного стану дитини, а також створення умов для поступового та безпечного відновлення контакту дитини з батьком.

70. Доказів того, що розроблена Комплексна стратегія примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 буде неефективною у разі її добросовісного виконання усіма заінтересованими особами, матеріали справи не містять. Крім того, ця Комплексна стратегія може бути змінена та доповнена з урахуванням обставин, які виникнуть, та думки заінтересованих осіб.

71. З огляду на викладене, за встановлених обставин, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині визнання бездіяльності ЗМУ Мінюсту (в особі відповідних посадових осіб) щодо вжиття в оспорюваний період належних заходів з розробки Комплексної стратегії примусового виконання рішення суду від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12.

72. Наведені в обґрунтування касаційної скарги доводи не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи, вони в цілому є ідентичними доводам, викладеним у скарзі та апеляційній скарзі, яким надана належна оцінка судом першої та апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

73. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

74. Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги є необґрунтованими.

Щодо клопотань ОСОБА_1 про постановлення окремих ухвал

75. Відповідно до частини восьмої статті 262 ЦПК України окрему ухвалу може бути постановлено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій.

76. Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.

77. Згідно з частиною другою статті 262 ЦПК України суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.

78. Правові підстави для постановлення окремих ухвал щодо головного спеціаліста відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги у Львівській області Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги ЗМУ Мін`юсту Павлішевської В. В. та заступника начальника Управління - начальника Центрального відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Грещук Ю. З. у цій справі відсутні, у зв`язку з чим, клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремих ухвал задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотань ОСОБА_1 про постановлення окремих ухвал суду.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 20 травня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання бездіяльності Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (в особі відповідних посадових осіб) щодо вжиття належних заходів з розробки Комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

Г. В. Коломієць

В. В. Шипович