К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 року місто Київ

справа № 940/1591/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/2639/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 21 серпня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Мандзюка С.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, в якому просив:

поновити його на роботі в ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» з дати звільнення з посади майстром лісу;

стягнути з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі, моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. та понесені судові витрати.

Позов мотивовано тим, що з 06.09.2021 позивач ОСОБА_1 працює майстром лісу в Державному підприємстві «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс».

15.11.2024 на поштову адресу позивача надійшов лист від відповідача, де зазначено, що відповідно до акта службового розслідування по «Тетіївському агролісництву» підприємства, наказу від 16.10.2024 № 228 та пояснення ОСОБА_1 щодо акта службового розслідування по «Тетіївському агролісництву» від 30.10.2024, позивача звільнено 06.11.2024 у зв`язку із прогулом без поважних причин згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважає таке звільнення незаконним, таким що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Позивач вказує, що 23.09.2024 на його мобільний номер телефону зателефонували та повідомили про незаконну вирубку лісу на обході № 2, що закріплений за майстром лісу ОСОБА_2 (між с. Черепин і с. Скибинці). Оскільки додзвонитися до ОСОБА_2 він не зміг, тому особисто направився в сторону лісу до обходу № 2, де відбувалась навантаження лісопродукції без відповідних документів з грубими порушеннями інструкції електронного обліку деревини. Після виявлення цього порушення ним було викликано поліцію.

Пізніше позивачу стало відомо, що його дії, не сподобались керівництву підприємства, на що останні склали по подіям, які стались 23.09.2024, акт службового розслідування по «Тетіївському агролісництву» підприємства від 28.10.2024 та перед цим був виданий наказ про проведення службового розслідування щодо відсутності на робочому місці майстра лісу «Тетіївського агролісництва» підприємства - ОСОБА_1 . Відповідно до вищезазначеного Акта службового розслідування, позивач 23.09.2024 у період часу орієнтовно з 08-30 години до 11-30 години знаходився на обході № 2 «Тетіївського агролісництва» підприємства, закріпленого за майстром лісу ОСОБА_2 , тобто поза межами закріпленого за позивачем майстерського обходу, без відповідного усного чи письмового розпорядження в.о. генерального директора головного лісничого чи лісничого «Тетіївського агролісництва».

Відповідно до Акта службового розслідування по «Тетіївському агролісництву» підприємства у позивача було відібрано пояснення.

ОСОБА_1 вказує, що у поясненні він зазначив, що відповідно до п. 1.8. Посадової інструкції режим роботи майстра лісу є ненормованим. Також повідомив про здійснення на нього тиску та погроз зі сторони керівництва. Остання погроза прозвучала так: «відіб`ють голову», на що він змушений був написати заяву на звільнення, однак ця заява до уваги керівництвом не була прийнята та без відповідних на те підстав його було звільнено за прогул.

Крім того, позивач зазначив, що виконання ним посадових обов`язків передбачає перебування на території усіх структурних підрозділів підприємства, тому вважає, що відповідач не довів факту відсутності його на робочому місці без поважних причин.

Водночас, ОСОБА_1 посилається на те, що його незаконне звільнення призвело до втрати його репутації, душевних страждань, стану постійного стресу, що негативно впливає на стан здоров`я, тому вважає, що відповідач повинен відшкодувати завдану моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

За вказаних обставин, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до суду із позовом, який просив задовольнити.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 21 серпня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою та доповненнями до неї, в якій просить: скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким поновити його на роботі та скасувати наказ №51-к про припинення трудового договору, звільнення з займаної посади з 06 листопада 2024 року; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі; стягнути моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд не врахував: пропуск відповідачем місячного строку на звільнення позивача; відсутність позивача на робочому місці менше 3-х годин не вважається прогулом, а тому працівника не можливо звільнити з займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України; відсутність працівника на роботі вважається перебування його поза територією підприємства або об`єкта, де він відповідно до трудових обов`язків повинен виконувати доручену йому роботу, а тому відсутність працівника на робочому місці, але не на підприємстві, не вважається прогулом; в табелі робочого часу 23.09.2024 року в ОСОБА_1 поставлено повний робочий день і він дійсно пропрацював 8 год; неодноразові погрози, тиск та переслідування зі сторони керівництва ДП, що створило умови, за яких позивач був змушений написати заяву про звільнення.

Вказує, що визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі є підставою для скасування наказу про звільнення, тому заявлення такої окремої вимоги не є обов'язковим.

Зауважує, що він хоче захистити свої права гарантовані Конституцією України, право на повагу до гідності, а не, як стверджує відповідач, покращити своє фінансове становище за рахунок останнього.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» - Бабенко В.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на те, що рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Судом першої інстанції надано вичерпну і обґрунтовану оцінку правовідносин сторін, а саме, що позивач у будь-якому випадку повинен був виконувати встановлений на підприємстві трудовий розпорядок, що майстер лісу є матеріально-відповідальною особою і несе персональну відповідальність, зокрема, за допущення самовільних рубок, а відтак у його віданні перебуває не весь лісовий фонд підприємства, а чітко визначений обхід; і він не може на власний розсуд, без відома керівництва планувати свій робочий день і перебувати в робочий час будь-де на території обслуговування ДП «СЛП «Київоблагроліс», яка є значно більшою території закріпленого за позивачем обходу. Тому відсутність позивача на закріпленому за ним майстерському обході понад 3 години без вказівки і без відома безпосереднього керівника, судом першої інстанції правильно кваліфіковано як прогул.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - адвокат Столярчук В.М. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представники ДП «СЛП «Київоблагроліс» - адвокати Бабенко В.В., Рахімов В.А. проти доводів апеляційної скарги заперечували та просили залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення позивача та його представника, представників відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що з 06.09.2021 позивач ОСОБА_1 почав працювати на посаді майстра лісу в ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс».

Згідно з наказом від 16.10.2024 № 228 в.о. генерального директора Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» С. Діденка, відповідно до рапорта начальника відділу лісового господарства Буренка С.М. від 16.10.2024 наказано провести службове розслідування по факту відсутності на робочому місці майстра лісу «Тетіхвського агролісництва» підприємства - ОСОБА_1 , що призвело до збільшення випадків самовільних рубок у «Тетіївському агролісництві» підприємства.

Згідно з актом службового розслідування по «Тетіївському агролісництві» підприємства, комісією в складі: головного лісничого Ромодана Б.О., начальника відділу лісового господарства Буренка С.С., провідного інженера ОЗЛ ОСОБА_3 у ході проведення службового розслідування було встановлено, що 23.09.2024 року у період часу орієнтовно з 8:30 год. по 11:30 год. 23.09.2024 року, майстер лісу «Тетіївського агролісництва» підприємства ОСОБА_1 знаходився в обході № 2 «Тетіївського агролісництва», закріпленим за майстром лісу ОСОБА_2 , тобто поза межами закріпленого за ним майстерського обходу без відповідного усного чи письмового розпорядження в.о. генерального директора, головного лісничого чи лісничого «Тетіївського агролісництва». В цей же день, о 12:40 год 23.09.2024 року, в закріпленому за майстром лісу ОСОБА_1 обході, було виявлено самовільну рубку двох дерев, самим же ОСОБА_1 , проте без виявлення та встановлення лісопорушників. Також, на тривалу відсутність ОСОБА_1 на робочому місці вказує випадок самовільної рубки 57 дерев в кварталі 34 виділі 1 «Тетіївського агролісництва» підприємства. В своєму рапорті ОСОБА_1 вказує, що на даній ділянці лісопорушниками попередньо була здійснена вимітка дерев, які підлягали рубці, що займає тривалий час. В ході службового розслідування встановлено, що заготівля деревини в кварталі НОМЕР_1 виділі НОМЕР_2 відбувалася протягом тривалого часу, проте своєчасно не була виявлена та не зупинена ОСОБА_1 , що призвело до втрати підприємством 29 м? деревини та шкоди завданої лісу у розмірі 319858,64 грн. B результаті неналежного виконання майстром лісу «Тетіївського агроролісництва» підприємства ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків, передбачених Посадовою інструкцією, зокрема відсутністю на робочому місці, підприємство понесло репутаційні та фінансові збитки, а також можуть бути застосовані до підприємства фінансові стягнення за збитки завдані лісу.

30.10.2024 ОСОБА_1 на ім`я в.о. генерального директора Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» С. Діденка було надано письмове пояснення щодо акта службового розслідування по «Тетіївському агролісництві».

Наказом керівника Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» С. Діденка № 51-к (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 06.11.2024 майстра лісу ОСОБА_1 06 листопада 2024 року звільнено у зв`язку з прогулом без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Підставами для видання зазначеного наказу слугували: акт службового розслідування по «Тетіївському агролісництві» підприємства; наказ від 16.10.2024 № 228; пояснення щодо акта службового розслідування по «Тетіївському агролісництві» від 30.10.2024 ОСОБА_1 .

Згідно з п. 2.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку в Державному підприємстві «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс», затверджених наказом генерального директора Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» від 24.02.2020 № 15 (надалі Правила), на підприємстві встановлюється п`ятиденний робочий тиждень із тривалістю робочого часу 40 годин на тиждень, 8 годин на день, із двома вихідними днями субота і неділя.

Згідно з п. 2.4 Правил, на підприємстві встановлюється такий режим роботи: початок роботи 8:00; закінчення роботи з понеділка по четвер 17:00, п`ятниця 16:00; перерва для відпочинку та харчування з 12:00 до 12:45.

Водночас, згідно з п. 1.8 посадової інструкції майстра лісу, ОСОБА_1 , як майстру лісу, встановлено ненормований робочий день, що не заперечується сторонами.

ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» фактично займає десятки тисяч гектарів, а згідно п. 9 посадової інструкції майстра лісу ДП «СЛП «Київоблагроліс» майстер лісу є матеріально-відповідальною особою і несе персональну відповідальність, зокрема, за допущення самовільних рубок, а відтак у його віданні перебуває не весь лісовий фонд підприємства, а чітко визначений обхід (певна частина лісу), яке можна вважати робочим місцем.

Позивач підтвердив у судовому засіданні в суді першої інстанції, що дійсно 23.09.2024 на його телефон надійшов дзвінок від мешканця району про те, що на обході іншого майстра лісу здійснюється незаконна вирубка лісу, а тому він з власної ініціативи поїхав туди, щоб це перевірити і виявив факт навантаження лісо продукції без відповідних документів в присутності ОСОБА_2 та викликав поліцію.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача були підстави для звільнення позивача за п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України і відповідач довів законність звільнення позивача належними та допустимими доказами, тому відсутні підстави для задоволення позову в частині поновлення позивача на роботі. Водночас, враховуючи, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди у зв`язку з незаконним звільненням позивача є похідними від вимоги про поновлення на роботі, тому задоволенню також не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Основоположні засади реалізації права на працю визначені статтею 43 Конституції України, якою закріплено, що кожен має право на працю; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір (стаття 139 КЗпП України).

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення (стаття 147 КЗпП України).

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП України).

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства. У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом (частини перша, четверта статті 43 КЗпП України).

У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (частина перша статті 235 КЗпП України).

Отже, працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2021 року у справі № 235/5659/20 (провадження № 61-10432св21) зазначено, що прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності. Законодавством не визначено перелік поважних причин відсутності на роботі, тому, вирішуючи це питання щодо працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази із числа передбачених ЦПК України. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які виключають вину працівника.

Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я. Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази (див., зокрема, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17 (провадження № 61-47902св18), Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року у справі № 161/14225/19 (провадження № 61-8917св20), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2023 року у справі № 760/22937/20 (провадження № 61-5863св23)).

Отже, порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника, покладених на нього трудових обов`язків. Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Прогул є дисциплінарним проступком підвищеного ступеня тяжкості, тому у пункті 4 частини першої статті 40 КЗпП України за його вчинення передбачене право власника або уповноваженого ним органу застосувати до працівника найбільш суворе дисциплінарне стягнення у виді звільнення.

Разом з тим, для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається, встановлено, що: відсутні поважні причини відсутності позивача на роботі з об`єктивних, незалежних від його волі обставин, які повністю виключають вину працівника; ОСОБА_1 був відсутній на роботі з 8 год. 30 хв. по 11 год. 30 хв. 23 вересня 2024 року без погодження з уповноваженим органом, а саме керівника; факт перебування на іншому майстерському обході позивачем не оспорюється, як і не оспорюється факт самовільного перебування на обході, який за ним не закріплений.

Тому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність позивача на робочому місці менше 3-х годин, що не вважається прогулом та відсутність на роботі вважається перебування його поза територією підприємства або об`єкта, де він відповідно до трудових обов`язків повинен виконувати доручену йому роботу, а тому відсутність працівника на робочому місці, але не на підприємстві, не вважається прогулом.

Доводи апеляційної скарги про пропуск відповідачем місячного строку на звільнення позивача, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи є безпідставними.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

У постанові Верховного Суду від 07.10.2019 у справі № 718/801/17, суд вказав, що норма статті 148 КЗпП України передбачає обчислення місячного строку для застосування дисциплінарного стягнення з дня виявлення саме проступку, як такого. Під виявленням проступку розуміється не лише виявлення факту (певного діяння), а й встановлення працівника, який учинив ці діяння, протиправності цих діянь, вини працівника, наявності шкідливих наслідків, причинного зв`язку між правопорушенням та шкідливими наслідками.

Всі вказані елементи проступку позивача були встановлені тільки за результатами службового розслідування і відображені в акті від 28.10.2024 р.

Таким чином, строк, встановлений ст. 148 КЗпП України, роботодавцем дотримано. Вказані обставини підтверджені належними і допустимими доказами, доданими до матеріалів справи (рапортом начальника відділу лісового господарства, наказом про проведення службового розслідування, актом службового розслідування).

Доводи апеляційної скарги про те, що в табелі робочого часу 23 вересня 2024 року в ОСОБА_1 поставлено повний робочий день і він дійсно пропрацював 8 год, колегія суддів відхиляє, оскільки у табель, після виявлення відсутності позивача на роботі, були внесені коригування.

За таких обставин підстави вважати незаконним звільнення ОСОБА_1 відсутні, а тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні його позовних вимог.

Таким чином доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, зводяться до переоцінки судом доказів, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Тетіївського районного суду Київської області від 21 серпня 2025 року підлягає залишенню без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 21 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 січня 2026 року.

Головуючий:

Судді: