Провадження № 22-ц/812/312 /26 Головуючий суду першої інстанції Звягіна О.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2026 року м. Миколаїв Справа № 468/1590/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Царюк Л.М.,

суддів - Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця - ОСОБА_2 , на ухвалу Баштанського районного суду Миколаївської області від 04 грудня 2025 року, постановлену під головуванням судді Звягіної О.В., в залі судового засідання в м. Баштанка, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення витрат на поховання,

В С Т А Н О В И В:

16 липня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця - ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення витрат на поховання.

В обґрунтування позову зазначала, що перебувала з ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 16 грудня 2008 року. З цього часу вони продовжували проживати разом в цивільному шлюбі.

Проживаючи на території Німеччини разом з сім`єю, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Оплату ритуальних послуг на поховання ОСОБА_4 за кордоном на території Німеччини позивачка в повному обсязі здійснила за власний рахунок в сумі 3 354.33 Євро.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яку прийняли: ОСОБА_3 (мати померлого) в розмірі 2/3 частки; неповнолітня донька ОСОБА_5 , в інтересах якої діяла ОСОБА_1 , в розмірі 1/3 частки спадкового майна.

ОСОБА_3 є єдиною повнолітньою спадкоємицею померлого, яка прийняла спадщину за законом, матеріальної участі у похованні за кордоном не приймала, витрати на поховання відшкодувати у добровільному порядку відмовилась.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь понесені витрати на поховання ОСОБА_4 в розмірі 3 384.33 Євро, що еквівалентно 167.185.90 грн.

Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 04 грудня 2025 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі № 468/621/24, від якого залежить вирішення справи.

Ухвала суду мотивована тим, що в ході розгляду справи з`ясовано, що 27 березня 2024 року відкрито провадження по справі № 468/621/24 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , треті особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області; Баштанський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м.Одеса), про встановлення факту батьківства.

Станом на 04 грудня 2025 року відсутнє у зазначеній справі рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до діючого законодавства, маються обумовлені в законодавстві підстави для зупинення розгляду справи передбачені пунктом 6 частиною 1 статті 251 ЦПК України.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця - ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд першої інстанції не врахував, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини 1 цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Крім того, суд першої інстанції не зазначив, у чому полягає неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи № 468/621/24, чи є ці справи пов`язані спільним предметом чи підставою та яким чином рішення по справі № 468/621/24 може вплинути на вирішення цієї справи.

Суд першої інстанції не проаналізував предмети та підстави позовів у справах і не вказав обставини, які б давали підстави для висновку, що ухвалене судового рішення у справі про встановлення факту батьківства вплинить на вирішення справи про стягнення витрат на поховання.

Вважаємо, що розгляд справи № 468/621/24 не перешкоджає з`ясуванню обставин у цій справі, не є правовою підставою для зупинення провадження на підставі пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України.

Зупинивши провадження у справі, суд першої інстанції порушив право позивача на розумні строки розгляду справи.

На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від відповідачки не надходило.

За приписами частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов`язалася поховати померлого.

Спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця (частина 1 статті 1232 ЦК України).

Відповідно до частини статті 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Згідно з частиною 4 статті 1273 ЦК України, батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування.

Верховний Суд звертає увагу на те, що обов`язок відшкодовувати витрати на поховання спадкодавця не є елементом складу спадщини, тому при його виконанні не застосовується положення статей 1281, 1282 ЦК України, щодо визначення пред`явлення кредитором своєї вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину та обов`язок спадкоємця задовольнити вимоги кредитора.

Тобто здійснення оплати поховання спадкодавця спадкоємцем або іншою особою породжує недоговірне зобов`язальне правовідношення, в якому кредитором виступає особа, котра понесла відповідні витрати, боржником - спадкоємець, який прийняв спадщину.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами 2 - 4 статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За матеріалами спадкової справи № 77/2023, наданої на запис суду першої інстанції, встановлено, що після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Остапенка В.В. з заявами про прийняття спадщини за законом звернулися ОСОБА_3 (мати померлого), неповнолітня ОСОБА_5 (дочка померлого) в інтересах якої діє ОСОБА_1 (позивач у справі). Батько померлого - ОСОБА_7 звернувся із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь матері померлого - ОСОБА_3 .

В матеріалах спадкової справи інформація про наявність заповіту ОСОБА_4 відсутня.

Отже, встановлено матеріалами справи коло спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Приписами пункту 6 частини 1 стаття 251 ЦПК України визначено обов`язок суду зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Тлумачення пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України свідчить, що обов`язкове зупинення провадження у справі можливе за наявності у сукупності таких умов: 1) об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, тобто неможливість для суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі; 2) пов`язаність справ - пов`язаною зі справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у цій справі; у тому числі йдеться про факти, які мають преюдиційне значення (постанови Верховного Суду від 8 грудня 2021 року у справі № 761/33089/20, від 14 серпня 2024 року в справі № 466/12606/21);

В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 357/10397/19 зазначено, що метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини 1 статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У справі, що переглядається, позивач в цій справі ОСОБА_1 просить стягнути зі спадкоємиці ОСОБА_3 на її користь понесені витрати на поховання ОСОБА_4 з підстав, визначених частиною 1 статті 1232 ЦК України.

При зупиненні провадження в цій справі за ініціативою суду до набрання законної сили судовим рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області в іншій цивільній справі № 468/621/24 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 третя особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області; Баштанський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м .Одеса) про встановлення факту батьківства, провадження у якій відкрито 27 березня 2024 року, але справа не розглянута, суд першої інстанції посилався на об`єктивну неможливість розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ухвалення рішення по суті спору у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про встановлення батьківства.

Між тим, суд першої інстанції взагалі не зазначив в оскаржуваній ухвалі обґрунтування того, як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Так, суд першої інстанції в порушення вимог пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України, зазначивши конкретну іншу справу, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, не проаналізував предмети та підстави позовів у справах і не вказав об`єктивні обставини, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про те, що наявність спору у справі № 468/621/24 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 третя особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області; Баштанський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м .Одеса) про встановлення факту батьківства, з огляду на предмет та підстави позову в цій справі (стягнення витрат на поховання зі спадкоємців).

Тому, за таких обставин, суд першої інстанції не обґрунтував в чому об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи № 468/621/24 та зупинивши провадження у справі, порушив право позивача на розумні строки розгляду справи.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції зробив неправильний висновок про зупинення провадження і оскаржена ухвала суду перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За приписами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвалене у справі судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, не може вважатись законним і обґрунтованим та на підстав пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції, апеляційний суд не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця - ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Баштанського районного суду Миколаївської області від 04 грудня 2025 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 06 січня 2026 року.