Провадження №2-з/463/7/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Нор Н.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву про забезпечення позову представника позивача адвоката Зачепіло З.Я. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки і піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання дитини,-

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визначення місця проживання дитини.

Позивач звернувся до суду з клопотанням про забезпечення позову в якому просить суд постановити ухвалу про забезпечення позову, якою до моменту вирішення справи по суті, заборонити відповідачу чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , позивачці ОСОБА_1 шляхом забезпечення проживання доньки із матір?ю кожен перший та третій тиждень місяця, за місцем проживання матері, без присутності батька.

Свою заяву мотивує тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах близько трьох місяців, від якого народилась донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наразі сторонами не досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання доньки. Період вагітності Позивачка провела без підтримки Відповідача, проживаючи подругою та самостійно забезпечуючи власні потреби, зокрема оренду житла, купівлю вітамінів, ліків та інших базових потреб, які необхідні для вагітної жінки. Після народження дитини сторони почали спільно проживати, однак лише короткочасно. Проживання відбувалося в квартирі, де окрім сторін мешкали мати Відповідача ОСОБА_4 , та його бабуся. Під час спільного проживання Відповідач систематично здійснював щодо Позивачки психологічне та фізичне насильство.

У липні 2025 року Відповідач, застосувавши силу, вигнав Позивачку з квартири, залишивши її без доступу до спільної малолітньої дитини. ОСОБА_1 , залишившись на вулиці змушена була проживати у притулку Після цього Позивачка щодня приходила до місця проживання дитини з метою забрати доньку або хоча б побачити її, однак Відповідач умисно не відчиняв двері, не впускав її в квартиру та категорично перешкоджав у спілкуванні з дитиною.

Позивачка, перебуваючи у стані післяпологового виснаження та під впливом тривалого насильства, боялася Відповідача, що унеможливлювало фізичне повернення дитини. Під час одного з візитів, коли Позивачка прийшла зі своєю матір?ю, Відповідач застосував проти матері Позивачки перцевий газовий балончик, чим підтвердив свою агресивність і небезпечність. Відповідач проявляє агресивну поведінку, що створює загрозу дитині, що робить небезпечним її перебування разом батьком.

До того ж, сімейна обстановка Відповідача є складною та конфліктною. Мати та батько Відповідача розлучені, між ними тривалий час тривали судові спори, зокрема щодо визначення місця проживання Відповідача, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру судових рішень. У родині нерідко виникають конфлікти та побутові сварки, що вказує на відсутність стабільного, спокійного та безпечного середовища для малолітньої дитини. Фактично догляд за Емілією періодично здійснює 80-річна бабуся Відповідача, що об?єктивно не дозволяє забезпечити належний рівень фізичного та належного догляду.

На даний момент невідомо, в яких умовах перебуває її донька, чи забезпечені її потреби та чи нічого їй не загрожує. Така ситуація викликає серйозне занепокоєння за безпеку та добробут дитини, оскільки Позивачка позбавлена можливості виконувати свої батьківські обов?язки та гарантувати їй належний догляд.

У Позивачки з донькою з народження зав?язався сильний психологічний контакт, прив?язаність один до одного, вони проводили багато вільного часу разом. Станом на сьогодні дитині лише 8 місяців, вона потребує постійної материнської уваги, тепла, грудного та емоційного контакту з матір?ю, що відповідає віковим потребам та концепції найкращих інтересів дитини.

Тобто, батько (Відповідач) почав вчиняти дії, які фактично перешкоджають Позивачу (матері) бачитись із донькою, спілкуватися з нею. Це створює загрозу втрати психоемоційного контакту між матір?ю та дитиною, що має негативний вплив на розвиток та емоційний стан доньки.

На сьогоднішній день зустріч матері та доньки залишається неможливою через дії Відповідача, який перешкоджає Позивачці їхньому особистому спілкуванню. Дії Відповілача спрямовані на усунення Позивачки від виховання та комунікації з донькою, що суперечить найкращим її інтересам та порушує право на спілкування з обома батьками та вимагає активних дій із боку матері для відновлення таких прав.

Дослідивши матеріали заяви, суд доходить наступних висновків.

Порядок прийняття до розгляду та розгляду заяви про забезпечення позову регламентовано Главою 10 ЦПК України.

Згідно ч.2ст.149ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За приписом ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Так, відповідно дост.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Пункт 1 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни від22грудня 2006року №9«Про практикузастосування судамицивільного процесуальногозаконодавства прирозгляді заявпро забезпеченняпозову» вказує, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Пунктом 4 цієї постанови передбачено, що суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно зі ст.141СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Виходячи з аналізу змісту норм глави 10ЦПК України «Забезпечення позову» та правової природи заходів забезпечення позову, вони мають такі основні ознаки: 1) заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер захисту прав; 2) судове рішення про забезпечення позову не є остаточним рішенням по суті справи; 3) заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до Принципів попередніх і забезпечувальних (охоронних) заходів у міжнародному цивільному процесі Міжнародної Асоціації процесуального права, «попередні і забезпечувальні заходи мають дві принципові цілі у цивільних спорах: а) збереження існуючого status quo до вирішення спору по суті; б) збереження активів, за рахунок яких остаточне судове рішення може бути виконано.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та визначаються судом залежно від фактичних обставин у кожному конкретному випадку.

Відповідно до ч. 1, 3ст.157СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.158СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Крім цього, згідно із вимогами ч. 1, 2 ст.159СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Дитина, на час звернення до суду, проживала із батьком. Рішенням суду місце проживання дитини не визначено.

Представник позивача просить суд постановити ухвалу про забезпечення позову, якою до моменту вирішення справи по суті, заборонити відповідачу чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , позивачці ОСОБА_1 шляхом забезпечення проживання доньки із матір?ю кожен перший та третій тиждень місяця, за місцем проживання матері, без присутності батька, однак суд зазначає, що на момент розгляду заяви про забезпечення позову, цивільна справа про визначення місця проживання дитини, знаходиться на етапі підготовчого судового провадження, жодних обставин, які викладені в заяві судом не встановлювалось, таким чином на даному етапі розгляду справи, жодних належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право матері на спілкування з малолітньою донькою, судом не встановлено.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення даного позову,

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст.149-150,153,260 ЦПК України,

постановив:

відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову представника позивача адвоката Зачепіло З.Я. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки і піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання дитини.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання до Львівського апеляційного суду.

Суддя Нор Н.В.