Справа № 147/637/25
Провадження № 2/147/81/26
20 січня 2026 року с-ще Тростянець
Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Борейко О. Г.,
із секретарем Задверняк Т. П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Тростянець Гайсинського району Вінницької області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, без самостійних вимог: ОСОБА_3 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 , Тростянецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Військова частина НОМЕР_1 , про визнання батьківства,
Стислий виклад позиції сторін.
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, без самостійних вимог: ОСОБА_3 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 , Тростянецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Військова частина НОМЕР_1 , про визнання батьківства, та просила встановити факт батьківства ОСОБА_2 , який зник безвісти ІНФОРМАЦІЯ_11, щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позову зазначає, що вона з ОСОБА_2 з жовтня 2021 року проживала однією сім`єю, як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу. Разом із ними проживали двоє неповнолітніх дітей позивачки. Попри відмови у офіційній реєстрації шлюбу, у зв`язку з проблемами у документах позивача (адже вона не завершила процедуру виходу із громадянства РФ), сторони 19.07.2022 обвінчалися у храмі Іоанна Богослова с. Китайгород Тростянецького району Вінницької області. Дізнавшись про вагітність позивачки, сторони мали надію, що їм вдасться зареєструвати шлюб, з наявними в позивачки документами, адже вона є вагітною. 14.07.2023 сторони подали заяву про реєстрацію шлюбу до Тростянецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яка зареєстрована у відповідному журналі відділу за № НОМЕР_2 . Державна реєстрація шлюбу призначена на 15.08.2023 о 13:00 годині. Проте, згодом у реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено, через відсутність у позивача документів. 22.11.2023 ОСОБА_1 отримала сповіщення №4604 про те, що «цивільний чоловік» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мобілізований 22.02.2024 у ряди Збройних Сил України для виконання обов`язку по захисту України вд російського агресора, помічник гранатометника 3 відділення 1 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення НОМЕР_3 батальйону оперативного призначення НГУ військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , зник безвісти 07 листопада 2023 року в лісосмузі поблизу населеного пункту Новопрокопівка Запорізької області. Батьківство ОСОБА_2 визнати так і не встиг, оскільки дитина народилася після його зникнення безвісти. ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася дочка ОСОБА_6 . Відомості про батька у актовому записі про народження дівчинки записані відповідно до ст. 135 СК України, тобто зі слів ОСОБА_1 . Зазначає, що позивачці необхідно встановити факт батьківства безвісти зниклого ОСОБА_2 щодо їх спільної дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для забезпечення всіх соціальних прав та гарантій дитини військовослужбовця, зокрема отримання донькою статусу дитини учасника бойових дій та оформлення соціальної виплати - пенсії по втраті годувальника. З метою захисту майнових прав доньки змушена звернутись до суду.
Відзив на позов не надходив.
В судове засідання позивач та її представник не прибули, хоча подали заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити, заперечень щодо заочного розгляду справи не висловлювали.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, конверти адресовані йому поверталися з відмітками відділення поштового зв`язку: «адресат відсутній за вказаною адресою».
В судове засідання треті особи не з`явилися, про дату, час та місце судових засідань повідомлялися в порядку передбаченому ЦПК України.
Начальник відділу ДРАЦС просила судове засідання провести без участі їх представника, щодо спору поклалася на розсуд суду.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 24 квітня 2025 року відкрито провадження за даним позовом за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 21 травня 2025 року задоволено клопотання представника позивача та призначено у справі молекулярно-генетичну експертизу, а провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.
Ухвалою суду від 07 листопада 2025 року провадження у справі поновлено та призначено підготовче засідання.
01 грудня 2025 року постановлено ухвалу, якою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні призначеному на 20 січня 2026 року оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення.
Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 виданого 29 грудня 2023 року випливає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_5 , батьками якої зазначено: ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (Т. 1, а.с. 22).
22 листопада 2023 року ОСОБА_1 начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковником ОСОБА_8 адресовано Сповіщення сім`ї (близьких родичів) безвісти зниклого №4604 про те, що її цивільний чоловік, помічник гранатометника 3-го відділення 1-го взводу аперативного призначення 2-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) НОМЕР_5 батальйону оперативного призначення солдат ОСОБА_2 (Г-142800), ІНФОРМАЦІЯ_5 , під час бойового завдання зник безвісти ІНФОРМАЦІЯ_11 в лісосмузі поблизу населеного пункту Новопрокопівка Запорізької області (Т.1, а.с. 25).
Згідно із посвідченням серії НОМЕР_6 ОСОБА_2 є учасником бойових дій (Т. 1, а.с. 26-27).
Відповідно до довідки №12 від 29.01.2024, виданої старостою Савинецького старостинського округу Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , і проживав із 2021 року однією сім`єю із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та її дітьми - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , а також ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася спільна їхня дитина ОСОБА_5 . Дійсно брав участь у вихованні дітей разом вели спільне господарство (а.с.49).
Довідкою №404 від 19.03.2022, виданою командиром військової частини НОМЕР_1 підтверджується, що солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації на особливий період з 24.02.2022 (Т. 1, а.с.37).
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2023/002583186 від 29.03.2023 випливає, що місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 29.03.2023 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 (Т. 1, а.с.38).
Відповідно до декларації №001-658Н-ТЗА0 про лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 09.11.2021 пацієнта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , випливає що адресою проживання зазначено: АДРЕСА_2 , а довіреною особою пацієнта для повідомлення у разі екстреного випадку з пацієнтом зазначено ОСОБА_1 (Т. 1, а.с. 39).
18.09.2020 ОСОБА_1 отримала тимчасове посвідчення громадянина України, терміном дії до 22.04.2022 (Т. 1, а.с.40-41).
Відповідно до довідки Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області №222/2020 про реєстрації Особи громадянином України від 22.04.2020, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженеця Вінницької області, згідно з рішенням УДМС України у Вінницькій України на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України». Відповідно до законодавства України зазначена особа є громадянином України з 22.04.2020. Довідка видана до паспорта серії НОМЕР_7 від 02.12.2006 (РФ) (Т. 1, а.с. 43).
Відповідно до світлокопії свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 від 05.08.2021 випливає, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_11 народився ОСОБА_9 (Т. 1, а.с. 45).
Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 21.09.2010 випливає, що було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 , зареєстрований 25.10.2006 виконкомом РАЦС Шебекинського району РФ, актовий запис №409 (Т. 1, а.с. 46).

Відповідно до світлокопії свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 від 19.12.2012 випливає, що у ОСОБА_12 та ОСОБА_1 народилася ОСОБА_10 (Т. 1, а.с. 44).

14 липня 2023 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали до Тростянецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву про державну реєстрацію шлюбу (Т.1, а.с.48-50).

Згідно з довідкою Тростянецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №150-28.11-54 від 14.07.2023 ОСОБА_2 повідомлено, що реєстрація шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 призначена на 15 серпня 2023 року в Тростянецькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (Т. 1, а. с. 51).

З листа Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області №0501.5-4681/05.03-23 від 20.07.2023 випливає, що Тростянецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомлено, що громадянка ОСОБА_1 , паспортом громадянина України не документувалася, тимчасове посвідчення громадянина України НОМЕР_10 недійсне, оскільки процедура його продовження не передбачена чинним законодавством, а сама процедура оформлення громадянства України вважається незавершеною, у зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 зобов`язання про вихід із громадянства РФ (Т. 1, а.с. 47).

19 липня 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 обвінчалися у храмі Іоанна Богослова с. Китайгород Тростянецького району, про що видано свідоцтво (Т.1, а.с. 52-53).

09.11.2022 ОСОБА_2 звернувся із рапортом до командира мінометної батареї 3 батальйону оперативного призначення капітана ОСОБА_13 , в якому військовослужбовець ОСОБА_2 підтвердив, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (громадянкою росії), ведуть спільне господарство і виховують двох неповнолітніх дітей від її попередніх шлюбів. В офіційній реєстрації шлюбу їм відмовили (Т. 1, а.с. 54).

24.07.2024 ОСОБА_1 зверталася до командира військової частини НОМЕР_1 НГ України щодо отримання соціальних гарантій та представництва інтересів, що передбачені чинним законодавством членів сімей військовослужбовців, просила надати інформацію щодо ОСОБА_2 на що отримала відповідь від 13.08.2024 про можливість надання витребуваних документів лише після надання документів, які підтверджують родинні зв`язки з ОСОБА_2 , або документи, які підтверджують наявність спільних дітей (Т. 1, а.с. 57, 58).

Відповідно до письмових пояснень побратимів ОСОБА_2 , а саме: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , від 12.09.2024 випливає, що вони зі слів ОСОБА_2 знали, що він спільно проживає з ОСОБА_1 і чекають на спільну дитину - дочку (Т. 1, а.с. 59-61).

Відповідно до висновку експерта, складеного Вінницьким науково-дослідним експертно криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України від 20 жовтня 2025 року за №Е-19/102-25/13678-БД, випливає, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зник безвісти ІНФОРМАЦІЯ_11 ймовірно є біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Ймовірність походження ДНК-профілів від дитини та біологічних батьків становить не менше ніж 99,9999999% (Т. 1, а.с. 204-219).

Оцінка суду.

Під час вирішення справи по суті суд керується наступними нормами права.

Питання реєстрації народження та визначення походження дитини регулюються ЦК України та СК України, Правилами реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України встановлено такі вимоги до доказів, як їх належність, допустимість, достовірність та достатність.

Достатніми, зокрема, є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановлену цим кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї (далі - Конвенція), згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (стаття 10 ЦПК України).

Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц (провадження № 61-28728сво18), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19 (провадження № 61-7013св20)).

У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У рішенні від 07 грудня 2006 року в справі «Хант проти України», заява №31111/04, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Згідно зі статтею 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17).

Відповідно до положень ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, то згідно положень ст. 125 СК України походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

Водночас позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу.

Так, частиною 1 ст. 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

У свідоцтві про народження ОСОБА_5 матір`ю дитини вказана ОСОБА_1 . Оскільки на час народження дочки її мати у шлюбі не перебувала, відомості про батька в актовому записі про народження записані відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою матері.

Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказувала на те, що відповідач ОСОБА_2 є батьком її дочки ОСОБА_6 , однак він зник безвісти до її народження, що позбавило можливості подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства, хоча цей факт визнає.

Визнання батьківства за рішенням суду регулюється статтею 128 СК України.

Статтею 128 СК України встановлено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Також позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері.

Відповідно до роз`яснень п. 9 вказаної вище Постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено судам, що в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК України), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, який визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК України).

Передумовою звернення до суду в таких справах є наявність кровного споріднення між особою, яка вважає себе батьком, і дитиною.

Таким чином, для встановлення факту походження дитини від батька відповідно до вимог ст. 121 СК України необхідно встановити факт походження дитини від певної особи, тобто факт кровної спорідненості.

При проведенні експертних досліджень застосовуються Методичні рекомендації «Використання ДНК аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підміни дітей)», які розроблені фахівцями Національної бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України. Згідно із пунктом 3 Методичних рекомендацій батьківство вважається доведеним, якщо його ймовірність складає не менше 99,99%.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що наразі ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (див. наприклад рішення ЄСПЛ у справі «Kalacheva v. russian federation» №3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Аналіз рішень ЄСПЛ та норм цивільного законодавства дає підстави для висновку, що суд не може допускати свавільного втручання у право дитини на повагу до приватного життя шляхом безпідставних (довільних) змін відомостей про її батьків. Беззаперечним доказом для визнання чи спростування батьківства у судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Верховний Суд у постановах від 31 січня 2024 року у справі №752/13549/22, від 13 вересня 2023 року у справі №552/4291/22 виснував, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК- тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства.

Правовий висновок щодо того, що доказова цінність ДНК-тесту суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства, викладено у постановах Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі №478/690/18 (провадження №61-18333св19); від 09 вересня 2020 року у справі №277/836/16-ц (провадження №61-48029св18); від 13 вересня 2023 року у справі №552/4291/22 (провадження №61-6451св23); від 31 січня 2024 року у справі №752/13549/22 (провадження №61-10510св23), від 12 березня 2025 року у справі №146/1162/23 (провадження №61-14956св24).

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства (постанова Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі №444/526/18, провадження №61-7126св22).

Враховуючи обставини справи, чутливість правовідносин, в яких виник спір, встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатися об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи (постанова Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі №757/26284/14-ц, провадження №61-2871св19).

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини 2 статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Позивачем долучено копію свідоцтва про народження дитини, де ім`я батька нею зазначено як ОСОБА_7 , так і письмові пояснення товаришів по службі ОСОБА_2 , що підтверджують факт спільного проживання позивача та зниклого безвісти відповідача, а також те що вони очікували на народження спільної дитини, фотографії (в тому числі з вінчання), копії квитанцій про пересилання грошових переказів від ОСОБА_2 ОСОБА_1 , скріншоти з переписки між сторонами тощо.

Водночас висновок генетичної експертизи доводить факт кровної спорідненості між дочкою позивачки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та безвісти зниклим ОСОБА_2 .

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29.04.2019 у справі "Міфсуд проти Мальти" зазначено, що ДНК-тест - це науковий метод для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства.

Європейськи суд з прав людини у рішеннях наголошує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами з метою підтвердити або спростувати факт батьківства.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 09.04.2025 у справі №939/335/23, від 26.04.2023 у справі №199/3284/19 та від 04.08.2021 у справі №494/1611/18.

За таких обставин суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині вимог про визнання батьківства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України, уродженця м. Стаханов, Луганська область, РНОКПП - НОМЕР_11 , відносно малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до п.1.5 розділу I Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та припинення їхньої дії, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 №96/5, якщо підставою для внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та припинення їхньої дії (скасування) є рішення суду або якщо певне рішення суду є необхідним для внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та припинення їхньої дії (скасування), внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та припинення їхньої дії (скасування) за зверненням заявника проводиться виключно на підставі примірника рішення суду в електронній формі, отриманого у результаті інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром судових рішень та Державним реєстром актів цивільного стану громадян, що здійснюється інформаційно-комунікаційними засобами в електронній формі у порядку, встановленому Державною судовою адміністрацією України спільно з Міністерством юстиції України.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про визнання батьківства, наявні правові підстави для задоволення позовної вимоги про внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька, які є похідними.

Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Відповідно до ст. 134 Сімейного Кодексу України на підставі заяви осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

З урахуванням приписів статті 134 Сімейного Кодексу України та Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених, з урахуванням того, що ОСОБА_2 є біологічним батьком ОСОБА_5 , суд вважає за необхідне з урахуванням вимог позову, Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, задоволити вимогу про внесення до актового запису №184 складеного 29.12.2023 Тростянецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про народження дитини ОСОБА_5 наступні зміни: в графі "відомості про батька" зазначити " ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин України, уродженець м. Стаханов, Луганська область, РНОКПП - НОМЕР_11 ", а також змінити прізвище дитини з " ОСОБА_5 " на " ІНФОРМАЦІЯ_10 " відомості про ім`я та по батькові залишити без змін.

Водночас суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про виключення з актового запису про народження відомостей про батька ОСОБА_7 , адже такі відомості внесені відповідно до вимог ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України, тобто зі слів матері.

Також без задоволення суд залишає вимогу про видачу свідоцтва про народження, адже, як зазначено вище, рішення про визнання батьківства є підставою для видачі свідоцтва про народження, більше того така дія належить до дискреційних повноважень відділу ДРАЦС.

Таким чином позов належить до часткового задоволення.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно до статтей 126, 128, 130, 135 Сімейного кодексу України, та керуючись статтями 2-5,10-13,19,81-82, 89, 258-259, 263-265, 268, 280-284 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, без самостійних вимог: ОСОБА_3 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 , Тростянецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Військова частина НОМЕР_1 , про визнання батьківства - задовольнити частково.

Визнати батьківство ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України, уродженця м. Стаханов, Луганська область, РНОКПП - НОМЕР_11 , відносно малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внести до актового запису №184 складеного 29.12.2023 Тростянецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про народження дитини ОСОБА_5 наступні зміни: в графі "відомості про батька" зазначити " ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин України, уродженець м. Стаханов, Луганська область, РНОКПП - НОМЕР_11 ".

Змінити прізвище дитини з " ОСОБА_5 " на " ІНФОРМАЦІЯ_10 " відомості про ім`я та по батькові залишити без змін.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч.1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивачем та третіми особами апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП - НОМЕР_12 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_11 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ;

третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_3 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_13 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 ;

третя особа без самостійних вимог - Тростянецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), код ЄДРПОУ - 42054184, адреса місцезнаходження: вулиця Соборна, 90, селище Тростянець, Гайсинський район, Вінницька область;

третя особа без самостійних вимог - Військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_14 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 26 січня 2026 року.

Суддя О. Г. Борейко