Провадження № 6/712/176/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі :

головуючого судді Троян Т.Є.,

за участі секретаря Чумак Д.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» про стягнення заборгованості із заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку і стягнення компенсації втрати частини доходів,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебувала вказна справа.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 5 червня 2024 року в справі №712/14190/23 (провадження №22-ц/821/713/24) Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 березня 2024 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» про стягнення заборгованості із заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку і стягнення компенсації втрати частини доходів задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» на користь ОСОБА_1 697662,77 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, починаючи з 19 липня 2023 року (наступний день після звільнення) по 17 січня 2024 року (день остаточного розрахунку) та судові витрати.

Ухвалою Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 липня 2024 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» на постанову Черкаського апеляційного суду від 05 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» про стягнення заборгованості із заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку і стягнення компенсації втрати частини доходів відмовлено.

Отже, Постанова Черкаського апеляційного суду в справі №712/14190/23 набула законної сили 05.06.2024 року.

Заявник зазначив, що звернувся до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження.

26 липня 2024 року заступником начальника відділу Подільського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Гладищенком В.А. відкрито виконавче провадження (ВП) 75606526. Ідентифікатор доступу : 41096598В65Е.

Також заявник вказує, що за повідомленням державного виконавця Державне підприємство зовнішньоекономічної «Укрінтеренерго» свою фінансово-господарську діяльність проводить виключно через рахунок відкритий в Державній Казначейській службі. За інформацією державного виконавця, стягнути грошові кошти на виконання рішення суду з Державної Казначейської служби, ДВС не має можливості. На дату зверння із цією заявою до суду - судове рішення в справі №712/14190/23 впродовж більше одного року, не виконане. Загальний порядок виконання судового рішення не дав очикуваного результату.

Просив в порядку ч.1 ст. 453-1 ЦПК України, зобов`язати боржника Державне підприємство «Укрінтеренерго» подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення в цивільній справі № 712/14190/23.

Представником боржника на вказану заяву на адресу суду заяв, клопотань, письмових пояснень, доказів виконання судового рішення надано не було.

Вирішуючи заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у цій справі, суд виходить з такого.

Частиною першою статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 453-1 ЦПК України суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, за письмовою заявою стягувача може зобов`язати боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення в цивільних справах: що виникають із трудових правовідносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 453-1 ЦПК України стягувач може звернутися до суду із заявою, передбаченою частиною першою цієї статті, в разі невиконання боржником судового рішення та за умови відкриття виконавчого провадження.

Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження необхідності встановлення судового контролю заявником подано лише постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження. Разом з тим, сам по собі факт відкриття виконавчого провадження не свідчить про ухилення боржника від виконання судового рішення або про його невиконання.

Доказів безрезультатності примусового виконання, вчинення боржником дій, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення, або тривалого невиконання рішення суду заявником не надано.

Зі змісту заяви позивач вказує на повідомлення державного виконавця щодо ведення боржником діяльності виключно через рахунок відкритий в Державній Казначейській службі, а тому, стягнути грошові кошти на виконання рішення суду з Державної Казначейської служби, ДВС не має можливості, водночас доказів зазначеного до заяви не додано.

Як вбачається з матеріалів справи скарги на діі державного виконавця в порядку ст.447 ЦПК України, в тому числі із вказаних підстав, заявником не подавалось.

Суд звертає увагу, що встановлення судового контролю не може підміняти процедуру

примусового виконання судового рішення, яка здійснюється у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. ч 1, 2 ст. 453-2 ЦПК України суд розглядає заяву про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 453-1 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні за правилами статті 450 цього Кодексу. За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вказаними нормами передбачено право суду, який ухвалив судове рішення в справі, зобов`язати боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Суд наголошує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Як стверджує заявник на час подання даної заяви є відкрите виконавче провадження з виконання судового рішення у цій справі, яке на даний триває.

Наведене свідчить про існування у позивача можливості отримати фактичне виконання судового рішення у межах процедури виконавчого провадження, у тому числі шляхом застосування державним виконавцем примусових заходів, визначених Законом України «Про виконавче провадження». А у випадку наявності підстав стягувач не позбавлений можливості звернутися до суду зі скаргою на дії державного виконавця в частині в порядку ст.447-1 ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.12.2021 у справі №9901/235/20 сформувала правовий висновок, що із змісту статті 383 КАС України випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою. Перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, яке зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, тоді в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України. Велика Палата звернула увагу, що визначені вимоги до заяви, яка подається відповідно до статті 383 КАС України, зокрема, надання інформації про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформації про хід виконавчого провадження, не є формальними вимогами, а навпаки є важливою інформацією, яка дає можливість суду визначити, чи не є передчасним звернення стягувача до суду із такою заявою.

Верховний суд неодноразово наголошував, що висновки Верховного Суду, викладені в його постановах, можуть застосовуватися в цивільному судочинстві, навіть якщо ці висновки сформульовані при розгляді справ в адміністративному судочинстві.

Звертаючись із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду заявником не обґрунтовано та не наведено мотивів доцільності та необхідності застосування такого обраного виду судового контролю, як зобов`язання подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Крім того, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

Таких підстав судом в рамках розгляду даної заяви не встановлено.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 447, 453-1 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» про стягнення заборгованості із заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку і стягнення компенсації втрати частини доходів - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 05.01.2026.

Суддя Т.Є. Троян