ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/3371/24 Номер провадження 22-ц/814/889/26Головуючий у 1-й інстанції Киричок С. А. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників в м. Полтави цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 02 жовтня 2025 року (час ухвалення судового рішення та дата складання повного текста судового рішення 02 жовтня 2025) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-край» про стягнення коштів (орендної плати).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, після уточнення позовних вимог, остаточно просила стягнути з ТОВ «Агро-Край» заборгованість по орендній платі за користування земельною ділянкою кадастровий номер :00:001:0385 за 2021 та 2022 роки у розмірі 75 311,08 грн, з яких - 46 302,96 грн (орендної плати), 4 443,18 грн три проценти річних, 19 159,07 грн - інфляційні втрати, 5 405,87 грн - пеня. Також просила стягнути судові витрати у сумі 11 211,20 грн, з яких 1 211,20 грн - судовий збір, 10 000 грн - витрати на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за період 2021-2022 роки відповідач порушив свої зобов`язання щодо своєчасного розрахунку за користування земельною ділянкою.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 02 жовтня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Агро-край» про стягнення коштів (орендної плати) задоволено повністю.

Стягнуто з ТОВ «Агро-край» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній плати за користування земельною ділянкою кадастровий номер :00:001:0385 за 2021 та 2022 роки, 3 % річних, інфляційні втрати, пені у загальному розмірі 75 311,08 грн, з яких 46 302,96 грн - орендна плата, 4 443,18 грн - 3% річних, 19 159,07 грн - інфляційні втрати, 5 405,87 грн -пеня.

Стягнуто з ТОВ «Агро-край» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в сумі 1 211,20 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агро-Край», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду змінити та викласти рішення суду першої інстанції в наступній редакції: «Стягнути з ТОВ «Агро-край» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній плати за користування земельною ділянкою кадастровий номер :00:001:0385 за 2021 та 2022 роки, 3 % річних, інфляційні втрати, пені у загальному розмірі 45 025,99 грн, з яких 38 585,82 грн орендна плата, 1 650,97 грн - 3% річних, 2 778,88 грн - інфляційні втрати, 2 010,32 грн - пеня, а також змінити рішення у частині витрат на правову допомогу, які стягнуті на користь позивачки, з 10 000 грн до 3 000 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що умовами договору оренди погоджений розмір орендної плати за користування земельною ділянкою :00:001:0385 у розмірі 10 % від нормативно-грошової оцінки, що складає 23 966,35 грн.

З врахуванням цього до виплати орендодавцю має бути перерахована сума за мінусом сум податків та зборів, що становить 19 292,91 грн.

Відповідно розрахунок 3% річних, інфляційні втрати, проведені невірно, оскільки врахована сума боргу, яка не відповідає договірним умовам.

ТОВ «Агро-Край» також не погоджується із розміром витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн та прохає зменшити до 3 000 грн.

Відзив на апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду не надходив, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 24.12.2023 ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0385 площею 5.710 га (а.с.23).

25.06.2015 між ОСОБА_1 і ТОВ «Стандарт-Агро» укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельну ділянку загальною площею 5.7149 га, кадастровий номер :00:001:0385, яка розташована на території Рашівської сільської ради (а.с.24-27).

Згідно з п.8 договору оренди землі, договір укладено строком на 7 років до 31.12.2022.

12.12.2017 між ОСОБА_1 та ТОВ «Стандарт-Агро» укладено додаткову угоду б/н, якою визначено нового орендаря - ТОВ «Агро-край», визначено нову нормативно грошову оцінку земельної ділянки, яка становить 19 173,08 грн, визначено що до 01.01.2018 орендна плата сплачується у розмірі 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а після - 01.01.2018 вона буде складати 10% від нормативної грошової земельної ділянки та буде становити 23 966,35 грн (а.с.29).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з доведеності обставин, якими обгрунтовані позовні вимоги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується таким.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями укладених між сторонами договорів оренди землі, а також нормами Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV із змінами та доповненнями, Земельного кодексу України та Цивільного кодексу України.

Згідно статті 1 ЗУ «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Аналогічна норма міститься у частині першій статті 93 ЗК України.

Частиною першою статті 792 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Отже, плата за володіння і користування орендованою земельною ділянкою є обов`язковою умовою оренди землі.

Розмір орендної плати, її індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату визначається умовами договору оренди землі (частина перша статті 15 ЗУ «Про оренду землі»).

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі; розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди; обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (частини перша-третя статті 21 Закону № 161-XIV).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За нормами статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі» праву орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати кореспондується обов`язок орендаря своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт.

Свого обов`язку з виплати орендної плати позивачу за 2021 та 2022 роки відповідач належним чином не виконав, прострочив грошове зобов`язання, тому на підставі частини другої статті 625 ЦК України має сплатити борг з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

В апеляційній скарзі скаржник заперечує правильність наведеного позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, з яким погодився і районний суд у своєму рішенні.

Перевіряючи правильність нарахування 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів виходить з такого.

Як вбачається з договору, сторонами погоджено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 239 663 грн 52 коп., з 01.01.2018 орендна плата вноситься орендарем в розмірі 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 23 966,35 грн за рік.

Отже, розмір заборгованості з орендної плати за один рік становить 23 966,35 грн, а за два роки 47 932,70 грн.

Однак, позивач не заперечує щодо розміру заборгованості зі сплати орендної плати у розмірі 46 302,96 грн.

Суд не може вийти за межі позовних вимог.

Датою подачі позову до суду є 05.09.2024, а отже розрахунок 3% річних та інфляційних втрат слід проводити з дати виникнення заборгованості та по день подачі позову до суду.

Тобто 3% річних та інфляційні втрати слід розраховувати із загальної суми заборгованості за кожен рік окремо виходячи із суми 23 966,35 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на необхідність відрахування спочатку податку та військового збору із загальної суми нарахованої орендної плати, а у подальшому нарахування 3% річних та інфляційних втрат, є безпідставним та необгрунтованим, оскільки кошти, які нараховуються на підставі частини другої статті 625 ЦК України, нараховуються саме на загальну суму простроченого грошового зобов?язання, яке є доходом позивачки.

Перевіряючи правильність нарахування 3% річних та інфляційні втрати, колегія суддів виходить з такого.

Сума 3% річних розраховується за формулою: (сума боргу х 3% х кількість прострочених днів) / 365( кількість днів у році).

Тобто 3 % річних за період з 01.01.2022 по 05.09.2024 складає:

За який рікДата початку періоду заборгованостіКінцева дата (дата звернення до суду)Кількість прострочених днівСума боргу (грн.)Розмір річних відсотківСума 3%
за 202101.01.202205.09.26,35 3,00%1 930,44
за 202201.01.202305.09.26,353,00%1 211,45
Всього 3 141,89

Отже, 3% річних за 2021 та 2022 роки складає 3 141,89 грн.

Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції - сума боргу.

Тобто інфляційні втрати за період з 01.01.2022 по 05.09.2024 будуть складати:

За який рікДата початку періоду заборгованостіКінцева дата (дата звернення до суду)Сума боргу (грн.)Індекс інфляції Інфляційні втрати
за 202101.01.202205.09.202423 966,352022- 126,6 2023 -105,1 01.01-31.08 2024 року 104,88 (100,4; 100,3; 100,5; 100,2; 100,6; 102,2; 100,0; 100,6;) 6 375,05 + 1 222,28 + 1 169,56 = 8 766,89
за 202201.01.202305.09.202423 966,352023 -105,1 01.01-31.10 2024 року 108,37 (100,4;100,3;100,5;100,2;100,6;102,2;100,0;100,6;101,5;101,8)1 222,28 + 1 169,56 = 2 391,84
Всього 11 158,73

Отже, інфляційні втрати за 2021 та 2022 роки складають 11 158,73 грн.

Перевіряючи правильність нарахування пені, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно п.14 договору оренди, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Прострочено сплату орендної плати за 2021 рік 980 днів, за 2022 рік 615 днів. Отже, пеня за період з 01.01.2022 по 05.09.2024 буде складати:

За 2021 рік - 23 966,35 х 0,01% х 980 = 2 348,70 грн;

За 2022 рік - 23 966,35 х 0,01% х 615 = 1 473,93 грн;

Разом за 2021 та 2022 рік пеня буде складати 3 822,63 грн.

Суд першої інстанції не перевірив правильність нарахування позивачем 3% річних, інфляційних втрат та пені та прийшов до помилкових висновків про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи встановлене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог, а саме про часткове задоволення позову.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , подаючи позовну заяву, не було сплачено судового збору посилаючись на статус позивача «Дитина війни», однак як вбачається з ЗУ «Про судовий збір», дана категорія осіб не звільнена від сплати судового збору за подачу позову до суду.

Як роз`яснено у Постанові Верховного Суду від 29 січня 2025 року у справі №600/3723/24-а (адміністративне провадження №К/990/36520/24) ветерани війни мають право не сплачувати судовий збір у справах, які стосуються їхнього соціального захисту та наголосив, що вимога оплачувати судовий збір може стати фінансовим тягарем і фактично обмежити доступ ветеранів до правосуддя.

Отже, за подачу позову щодо стягнення орендної плати ОСОБА_1 не була звільнена від сплати судового збору, та не надала суду доказів скрутного матеріального становища.

За подачу позову до суду ОСОБА_1 необхідно було сплатити 1 211,20 грн судового збору.

Позовні вимоги задоволено на 85,55%.

Отже, з ТОВ «Агро-Край» необхідно стягнути на користь держави судовий збір за подачу позову до суду у розмірі 1 211,20 х 85,55% = 1 036,18 грн, а також з ОСОБА_1 на користь держави 175,02 грн.

При подачі апеляційної скарги ТОВ «Агро-Край» було сплачено 1 453,44 грн (а.с.87)

Апеляційна скарга задоволена на 69,89%.

Таким чином, ТОВ «Агро-Край» має право на стягнення з ОСОБА_1 1 453,44 х 69,89% = 1 015,81 грн судового збору.

Щодо витрат на правничу допомогу.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Наведене відповідає позиції Верховного Суду у справі №925/1545/20 від 18.02.2022.

У постанові Верховного Суду від 16.02.2023 у справі №824/9/22 зазначено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Відтак, відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу, що узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №127/9918/14-ц.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції наведені норми процесуального права та висновки Верховного Суду не врахував, залишивши без належного реагування доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву та клопотанні про зменшення правничих витрат, що витрати на адвоката є завищеними та такими, що не відповідають критеріям складності справи.

Апеляційний суд, враховуючи, що хоча умови оплати адвокатських послуг є договірними та погодженими на загальну суму 10 000,00 грн, вважає, що застосуванню підлягає позиція Великої Палати Верховного Суду, сформована у справі №904/4507/18 від 12.05.2020, за змістом якої такі зобов`язання не є обов`язковими для суду у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Тому з огляду на малозначність спору та сформовану сталу судову практику щодо вирішення вимог орендодавців до ТОВ «Агро-Край» про стягнення орендної плати, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що присуджений до стягнення розмір правничих витрат у сумі 10 000 грн є надмірним, а отже підлягає зменшенню до 5 000 грн, що відповідатиме принципу пропорційності, критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Однак, враховуючи відсоток задоволених позовних вимог 85,55% з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути витрати у розмірі 5 000 х 85,55% = 4 277,50 грн.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» задовольнити частково.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 02 жовтня 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-край» про стягнення коштів (орендної плати) задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-край» на користь ОСОБА_1 орендну плату за користування земельною ділянкою за 2021- 2022 роки у розмірі 46 302 грн 96 коп., 3% річних у розмірі 3 141 грн 81 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 158,73 грн, пеню у розмірі 3 822 грн 63 коп., а всього 64 426 грн 21 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-край» на корись держави судовий збір у розмірі 1 036 грн 18 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 175 грн 02 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-край» судовий збір у розмірі 1 015 грн 18 коп. за подачу апеляційної скарги.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-край» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 4 277,50 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду безпосередньо протягом тридцяти з дати виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 січня 2026 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М. Триголов