Справа № 569/211/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

секретар судового засідання Корпесьо В.Р.,

з участю заявниці - ОСОБА_1 ,

представника заявниці - Луцик К.В.,

заінтересованої особи - ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи - Пилипчук Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Рівненське районне управління поліції ГУНП в Рівненській області сектор протидії домашньому насильству відділу превенції про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

06.01.2026 заявник ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Луцик К.В., звернулася до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 (шість) місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 100 метрів до місця спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11.02.2025 шлюб між ними розірвано. Однак, вони надалі проживають разом у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 постійно влаштовує конфлікти, застосовує щодо заявниці та спільної дитини ОСОБА_3 фізичне та психологічне насильство.

Заявниця також посилається, зокрема, на те, що 07.12.2025 о 00:46 год її колишній чоловік в черговий раз по місцю їх проживання вчинив по відношенню до неї домашнє насильство психологічного і фізичного характеру: штовхав, нецензурно лаявся, завдавав тілесних ушкоджень. Співробітниками поліції був складений щодо нього термінові заборонні приписи серії АА №435398, а саме зобов`язано залишити місце проживання постраждалої особи, заборонено вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи, заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Крім того, 13.12.2025 колишній чоловік в черговий раз по місцю їх проживання вчинив по відношенню до неї домашнє насильство психологічного і фізичного характеру: штовхав, нецензурно лаявся, щодо нього було складено терміновий заборонний припис серії АА №470993.

Крім того, 03.10.2025 по факту вчинення домашнього насильства відносно заявниці та неповнолітнього сина було винесено відомості до ЄРДР за №000953 та №000951, де вбачається факт нанесення ОСОБА_2 неповнолітньому сину та колишній дружині тілесних ушкоджень за адресою: АДРЕСА_1 .

Додатково зауважує, що вчинення домашнього насильства відносно заявниці носить систематичний та довготривалий характер. Згідно відомостей системи "Судова влада" вбачається, що 17.06.2022 притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП. Таким чином, заявник вважає, що є особою, яка зазнала домашнього насильства, тому змушена просити видати обмежувальний припис відносно кривдника.

07.01.2026 представник заінтересованої особи - адвокат Пилипчук Л.М. подала до суду письмові пояснення по справі, в яких вказує на те, що під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суд має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів як заявника, так і осіб, відносно яких заявник просить видати обмежувальний припис, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Зазначає, що заявниця сама провокує виникнення конфліктних ситуацій, задля того, щоб позбавити ОСОБА_2 права на проживання у майні належному йому на праві спільної часткової власності, що на їх думку, підтверджується терміновими заборонними приписами Серія АА № 618734, Серія АА № 435399, Серія АА № 470994 відносно ОСОБА_1 .

Заявниця ОСОБА_1 не надала доказів вчинення домашнього насильства заінтересованою особою відносно неї, що є необхідною умовою для застосування до особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом «Про запобігання та протидію домашньому насильству» .

При цьому, сам по собі факт наявності термінового заборонного припису відносно кривдника за вчинення психологічного насильства не може бути безумовною підставою для застосування спеціального заходу у вигляді обмежувального припису. Також, заявницею не повідомлено обставин та не надано жодного доказу на підтвердження того, що на час звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису існує вірогідність вчинення домашнього насильства, а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому із не вчиненням щодо ОСОБА_2 обмежувального припису. Окрім того, задля уникнення виникнення конфліктних ситуацій з вини заявниці на даний час заінтересована особа ОСОБА_2 проживає вже більше трьох тижнів у батьків в іншій частині міста, відтак, доводи викладені в заяві про видачу обмежувального припису є надуманими та такими, що не відповідають дійсності та спрямовані безпосередньо задля обмеження права власності на нерухоме майно, яке належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 . А тому, просить суд у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа, щодо якої необхідно встановити обмежувальний припис, ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису - відмовити.

Заявниця ОСОБА_1 та її представник - адвокат Луцик К.В. в судовому засіданні заяву підтримали.

Заінтересована особа ОСОБА_2 та її представник - адвокат Пилипчук Л.М. в судовому засіданні заперечили проти задоволення даної заяви.

Заінтересована особа Рівненське районне управління поліції ГУНП в Рівненській області сектор протидії домашньому насильству відділу превенції були належним чином повідомлені про судове засідання, проте в суд не з`явились. Їх неявки не перешкоджає розгляду даної справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, прийшов до таких висновків.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судом встанолено, що заявниця ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 травня 2012 року, який рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 лютого 2025 року розірвано.( а.с. 11)

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 03 жовтня 2025 року за №0000951 відповідно до яких 02.10.2025 року до Рівненського РУП надійшла письмова заява ОСОБА_1 про те, що 02.10.2025 року близько 23 год.00 хв. її чоловік ОСОБА_2 за місцем спілного проживання в АДРЕСА_1 в ході конфлікту наніс ій тілесні ушкодження, про що внесено відомотсі за ч.1 ст.125 КК України( а.с. 6)

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 04 жовтня 2025 року були внесені відомості за №0000953 за заявою ОСОБА_1 про те, що 02.10.2025 року ОСОБА_2 близько 23 год 00 хв, за адресою АДРЕСА_1 наніс тілесні ушкодження синові ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 125 КК України.( а.с. 7)

З дослідженого в судовому засіданні термінового заборонного припису серії АА №435398 від 07.12.2025 слідує, що 07.12.2025 о 00:46 год її колишній чоловік ОСОБА_2 в черговий раз по місцю їх проживання вчинив по відношенню до неї домашнє насильство психологічного і фізичного характеру: штовхав, нецензурно лаявся, завдавав тілесних ушкоджень. Співробітниками поліції було зобов`язано залишити місце проживання постраждалої особи, заборонено вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи, заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. ( а.с. 8)

Крім того, 13.12.2025 було складено терміновий заборонний припис серії АА №470993. , з якого слідує, що ОСОБА_2 колишній чоловік ОСОБА_1 в черговий раз по місцю їх проживання вчинив по відношенню до неї домашнє насильство психологічного і фізичного характеру: штовхав, нецензурно лаявся.Співробітниками поліції було зобов`язано залишити місце проживання постраждалої особи, заборонено вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи, заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою з 13.12.2025 по 18.12.2025 р.( а.с.5)

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів стосовно кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілому від насильства у сім`ї.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у цій сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа або її представник.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 зазначено, що, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - колишнє подружжя.

Необхідною умовою для застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що підлягає доказуванню.

Частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідженими судом доказами, зокрема витягами з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000951 та №0000953 правова кваліфікація ч.1 ст. 125 КК України та терміновими заборонними приписами від 07.12. 2025 року та від 13.12. 2025 року підтверджено вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства.

Приймаючи до уваги досліджені письмові докази, суд дійшов висновку про наявність обставин, які входять до предмету доказування у даній справі та доведеності факту вчинення ОСОБА_2 психологічного та фізичного насильства щодо ОСОБА_1 .

Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства в сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї.

Крім того, факт внесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідуваннь про заподіяння тілесних ушкоджень заявниці та їх спільному синові, винесення щодо ОСОБА_2 заборонних приписів в грудні 2025 року, свідчать про наявність тривалого конфлікту між заявником та Войцеховським, та підтверджує факт того, що останній вчиняв по відношенню до заявниці домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Враховуючи надані докази, з огляду на встановлені судом обставини, заявник, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому суд доходить висновку про обґрунтованість заяви.

Суд вважає, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту ОСОБА_1 необхідно застосувати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 строком на 2 місяці, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме: - заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 100 метрів до місця спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1

Згідно з ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Також суд роз`яснює, що відповідно до ст. 350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу.

З урахуванням вищевикладених норм матеріального та процесуального права, наданих ОСОБА_1 доказів, суд вважає, що заявницею доведено наявність обставин, які відповідно до положень Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», дають підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису частково, строк дії якого встановити два місяці.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 10, 81, 141, 259, 263-265, 294, 350-6, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Рівненське районне управління поліції ГУНП в Рівненській області сектор протидії домашньому насильству відділу превенції про видачу обмежувального припису задоволити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 2 (два) місяці, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 100 метрів до місця спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1

В решті вимог заяви - відмовити.

Копію рішення направити до Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Рівненській області та виконавчому комітету Рівненської міської ради для взяття ОСОБА_2 на профілактичний облік.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання (ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України).

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Заінтересована особа - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Заінтересована особа - Рівненське районне управління поліції ГУНП в Рівненській області сектор протидії домашньому насильству відділу превенції, адреса: м. Рівне, вул. Героїв Поліції, 4; .

Суддя Н. Г. Кучина