Провадження № 2/369/2602/26
26.01.2026 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді- Пінкевич Н.С.,
при секретарі судових засідань Осіпова В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Бучанського району у Київської області про визнання права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в порядку спадкування,
У грудні 2024 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка була матір`ю позивача ОСОБА_1 .
За життя померла ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила розпорядження: належний їй земельний пай, згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серія КВ №0273028 виданого на основі рішення Києво-Святошинської райдержадміністрації за №128 від 16.03.2000 розміром 1,8 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю) в натурі на місцевості, вартість земельної частки (паю) становить 14 397,72 грн заповіла своєму сину ОСОБА_1 та дочці ОСОБА_3 в рівних долях, що підтверджується копією заповіту від 03.11.2004, посвідченого секретарем виконкому Шпитівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Шлейченко К.М. Сестра позивача ОСОБА_3 відмовилася від успадкування частини земельної частки (паю).
На час смерті ОСОБА_2 не отримала державний акт на право власності на цю земельну ділянку. Враховуючи зазначене, позивач зауважує, що не має можливості оформити свої спадкові права у нотаріуса.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.01.2025 відкрито провадження у справі, призначено підготовче провадження.
13.05.2025 на адресу суду від приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Наталії Чемериської надійшли матеріали спадкової справи №38/2024.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.07.2025 закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
За відсутності заперечень від позивача суд ухвалив рішення про проведення заочного розгляду справи по суті, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
У відповідності до ч. 5 ст. 268ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , шо підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 виданого 09.05.2024 виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області.
ОСОБА_2 є матір`ю позивача ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 виданого 09.09.1987 Личанською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області.
За життя померла ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила розпорядження: належний їй земельний пай, згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серія КВ №0273028 виданого на основі рішення Києво-Святошинської райдержадміністрації за №128 від 16.03.2000 розміром 1,8 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю) в натурі на місцевості, вартість земельної частки (паю) становить 14 397,72 грн заповіла своєму сину ОСОБА_1 та дочці ОСОБА_3 в рівних долях, що підтверджується копією заповіту від 03.11.2004, посвідченого секретарем виконкому Шпитівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Шлейченко К.М.
Сестра позивача ОСОБА_3 відмовилася від успадкування частини земельної частки (паю).
Постановою приватного нотаріуса від 28.11.2024 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку, у зв`язку з ненаданням документів, що посвідчують право власності на вищевказане майно.
Статтею 1218ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 1225ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.
Відповідно дост.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.
Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Сертифікату на право на земельну частку (пай); реєстрація права власності на земельну ділянку.
Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно дост.1216ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п.1розділу Х «Перехідні положення» ЗК.
Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.
Відповідно до ст. 2 цього Закону, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Згідно до ст. 3 ЦК України, із змісту якої випливає неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та іншими законами.
Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання права на земельну частку (пай) підлягають задоволенню.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
При цьому, з огляду на низку тверджень позивача, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).
Враховуючи наведене, керуючись ст. ст.2, 4, 12, 13, 81, 82, 89, 133, 137, 141, 206, 223, 258, 259, 263-265, 266, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Бучанського районо у Київської області про визнання права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в порядку спадкування задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто Києво-Святошинським районним судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений 26 січня 2026 року.

СУДДЯ Наталія ПІНКЕВИЧ