ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року

м. Київ

справа № 203/3854/23

провадження № 61-9234св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Солонянської селищної ради, Дніпровська міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2025 року у складі судді Католякіна М. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2025 року у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Єлізаренко І. А., Макарова М. О.,

Короткий зміст позовних вимог

1. У липні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Солонянської селищної ради, Дніпровська міська рада, про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, скасування рішення про реєстрацію та їх обтяжень, скасування державної реєстрації права власності.

2. Позов обґрунтовано тим, що 26 жовтня 2012 року позивачі одружились та проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 .

3. У 2013 році через спільних знайомих вони познайомились з ОСОБА_6 та почали піклуватись про неї, оскільки остання родичів не мала, проживала сама, потребувала догляду й постійного лікування.

4. За власний рахунок позивачі з того часу повністю забезпечували побутові та медичні потреби ОСОБА_6 , оплачували комунальні послуги, купували ліки, продукти, оплачували лікування у стаціонарі. Стан здоров`я останньої був незадовільний, вона часто хворіла, потребувала постійного лікування, догляду та допомоги.

5. Починаючи від 2016 року позивачі погодились на пропозицію ОСОБА_6 переїхати до неї, оскільки це буде набагато зручніше. З цього часу вони мали спільний побут, бюджет, разом проводили свята. Місце реєстрації позивачі не змінювали, оскільки не вважали це за потрібне.

6. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. За життя заповіту остання не склала. Поховання її було здійснено позивачами. Після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, яке складається з квартири АДРЕСА_2 .

7. Позивачі звертались до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини за законом, але постановами нотаріуса від 23 травня 2022 року їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв`язку з відсутністю доказів факту спільного проживання.

8. Посилаючись на вказані обставини, позивачі просили встановити факт їх спільного проживання з ОСОБА_6 не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанції

9. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2025 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2025 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

10. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачами не надано належних та допустимих доказів того, що вони протягом п`яти років до часу відкриття спадщини постійно та безперервно мешкали з ОСОБА_6 у її квартирі, зберігали в ній особисті речі, вели зі спадкодавцем спільне господарство, мали з нею спільний бюджет, разом придбавали майно для спільного користування, відпочивали тощо.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

11. У липні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 .

12. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

13. Відповідно до розпорядження в. о. заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2025 року № 815/0/226-25 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 листопада 2025 року справу призначено судді-доповідачеві.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

14. У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до місцевого суду.

15. Підставами касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 21 вересня 2022 року у справі № 760/20948/16-ц, від 06 квітня 2020 року у справі № 738/1452/17, від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц, тощо (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

16. Також заявник оскаржує судові рішення з передбачених пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України підстав (вказує на порушення судом норм процесуального права відповідно до пункту 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).

17. Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що ОСОБА_6 було встановлено інвалідність з 17 липня 2012 року довічно, після чого остання очевидно потребувала сторонньої допомоги, і таку допомогу надавали позивачі.

18. Заявник вказує, що суд, встановивши обмеженість спадкодавця у самообслуговуванні, не встановив, хто саме здійснював таке обслуговування, зробивши помилковий висновок, що позивачі не мали до цього стосунку.

19. Зазначає, що позивачі з 2013 року періодично, а з січня 2016 року постійно, проживаючи однією сім`єю з ОСОБА_6 , мали змогу такі потреби забезпечувати і фактично це здійснювали.

20. Посилається на те, що доказами в цій справі, які підтверджують факт спільного проживання, є поділ кімнат для проживання в квартирі, спільний бюджет і купівля побутової техніки, проведений в квартирі ремонт силами позивачів.

21. Надання допомоги також підтверджується неодноразовими викликами швидкої допомоги для ОСОБА_6 позивачами, допомоги в лікуванні, в тому числі під час перебування спадкодавця в лікарні, фактом забирання спадкодавця з лікарні позивачами.

22. Також заявник посилається на неправомірне вибуття спірної квартири з власності ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 27 грудня 2001 року на користь ОСОБА_7 .

23. Вважає, що суд помилково під час розгляду справи послався на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2023 року.

24. Крім того, матеріали справи не містять доказів належного виконання обов`язків співробітниками КУ «ДМТЦСО (НСП)» ДМР щодо надання допомоги ОСОБА_6 .

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

25. У вересні 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 від Дніпровської міської ради, у якому вказано, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги не спростовують.

26. Також у жовтні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 від ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , у якому вказано, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги не спростовують.

Разом із тим, оскільки вказаний відзив подано поза межами строку, встановленого ухвалою Верховного Суду від 01 вересня 2025 року та без обґрунтування поважності причин пропуску строку, зазначений відзив залишається без розгляду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19); від 02 листопада 2021 року у справі № 917/1338/18 (провадження № 12-86гс20)).

Фактичні обставини справи, встановлені судами

27. Позивачі з 26 жовтня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 , виданим Кіровським ВРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 26 жовтня 2012 року.

28. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2024 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Рішення набрало законної сили 10 травня 2024 року.

29. Також встановлено, що позивачі є батьками малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

30. ОСОБА_6 на праві власності від 27 лютого 1997 року належала квартира АДРЕСА_2 .

31. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим Шевченківським ВРАЦС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 26 жовтня 2021 року.

32. 26 жовтня 2021 року позивачі звернулися до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , пославшись на те, що проживали разом зі спадкодавцем протягом п`яти років до дня відкриття спадщини.

33. 23 лютого 2022 року рішенням державного реєстратора виконавчого комітету Солонянської селищної ради Андрейченко О. П. право власності на спірну квартиру було зареєстроване за ОСОБА_7 . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14 листопада 2023 року № 354340124 підставою для такої реєстрації став договір купівлі-продажу від 27 грудня 2001 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чижиком О. С. і зареєстрований у реєстрі під № 776.

34. За життя (30 березня 2015 року) ОСОБА_7 склав заповіт, яким заповів усе належне йому майно дочці відповідачки - ОСОБА_4 .

35. 29 квітня 2022 року державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори було ухвалено постанови про відмову позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 у зв`язку з недоведенням ними факту проживання зі спадкодавцем протягом п`яти років до дня відкриття спадщини.

36. 09 червня 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду із заявою про встановлення факту їх спільного проживання з ОСОБА_6 не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2023 року у цивільній справі № 203/3046/22 було відмовлено останнім у задоволенні поданої заяви саме з підстав недоведеності. Рішення місцевого суду не оскаржувалося і набрало законної сили.

37. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 , виданим Соборним ВРАЦС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27 січня 2023 року.

38. 12 квітня 2023 року відповідачка ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 звернулася до П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 за заповітом.

Позиція Верховного Суду

39. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

40. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

41. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

42. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

43. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті

44. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

45. Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

46. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу

47. В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (постанова Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18)).

48. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

49. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

50. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати норми частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен настати на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

51. Подібні за змістом висновки виклав Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).

52. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99, до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Таким чином, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

53. Необхідною умовою для встановлення заявленого факту є доведеність факту спільного проживання заявниці та спадкодавця як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років.

54. Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 25 березня 2024 року у справі № 243/1073/23 (провадження № 61-18172св23).

55. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

56. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

57. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

58. Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не довели належними, достатніми та допустимими доказами факт їх спільного проживання з ОСОБА_6 однією сім`єю та ведення з нею спільного господарства, спільного побуту, наявності у них взаємних прав та обов`язків більше п`яти років до моменту смерті спадкодавця.

59. Посилання заявника щодо проживання у квартирі, здійснення косметичного ремонту, піклування за спадкодавцем, відхиляються колегією суддів, оскільки на підтвердження вказаних обставин під час розгляду справи позивачами не надано жодного доказу, а відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

60. При цьому судами правомірно враховано, що вимоги про скасування рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації права власності також не можуть бути задоволенні з огляду на недоведення позивачами факту існування між ними та спадкодавцем сімейних відносин. Крім того, посилання на порушення прав позивачів набуттям ОСОБА_7 права власності на спірну квартиру не знайшли свого підтвердження.

61. Водночас встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

62. Доводи заявника щодо неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 21 вересня 2022 року у справі № 760/20948/16-ц, від 06 квітня 2020 року у справі № 738/1452/17, від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц, відхиляються колегією суддів, оскільки судові рішення у справі, яка переглядається, не суперечать висновкам, викладеним у наведених постановах.

63. Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

64. Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

65. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

66. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

2. Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. М. Осіян

О. В. Ступак