КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2026 року м. Київ

Унікальний номер справи № 754/12510/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4468/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2025 року, постановлену під головуванням судді Панченко О.М., у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії, бездіяльність Деснянського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (старшого державного виконавця Гудзя Романа Володимировича) під час виконання судового рішення, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2025 року скаржник ОСОБА_1 звернувся досуду з вказаною скаргою, в якій просив:

- здійснити судовий контроль дотримання Деснянським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (старшим державним виконавцем - Гудзем Р.В.) норм законодавства України у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 від 01 жовтня 2025 року та визнати оскаржувані ним рішення, дії та бездіяльність неправомірними;

- зобов`язати Деснянський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (старшого державного виконавця - Гудзя Р.В.) закрити виконавче провадження № НОМЕР_1 від 01 жовтня 2025 року, скасувати усі накладені у ньому арешти, видалити відомості відносного скаржника з реєстру боржників та повернути документи стягувачу - приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Ахметовій Л.Е. (а.с. 1-5).

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2025 року скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії, бездіяльність Деснянського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (старшого державного виконавця Гудзя Р.В.) під час виконання судового рішення - повернуто без розгляду. Роз`яснено заявнику, що повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення (а.с. 41-42).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 12 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати в повному обсязі ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2025 року у справі № 754/12510/17 (провадження № 4-с/754/82/25) та направити скаргу від 24 жовтня 2025 року на рішення, дії та бездіяльність Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (старшого державного виконавця - Гудзя Р.В.) під час виконання судового рішення у справі № 754/12510/17, у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 від 01 жовтня 2025 року, до Деснянського районного суду міста Києва для розгляду по суті (а.с. 44-47).

На обґрунтування скарги зазначав, що 24 жовтня 2025 року через підсистему «Електронний Суд» він повторно подав скаргу на рішення, дії та бездіяльність Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (старшого державного виконавця - Гудзя Р.В.) у цивільній справі № 754/12510/17.

Вказав, що 24 жовтня 2025 року Деснянським районним судом м. Києва скарга ОСОБА_1 була зареєстрована, відкрито провадження № 4-с/754/82/25 у цивільній справі №754/12510/17, визначено склад суду, шляхом передачі справи раніше визначеному складу суду. У повторній скарзі від 24 жовтня 2025 року ОСОБА_1 , у відповідності до норм Розділу VII ЦПК України, зазначив учасників справи (крім судді та секретаря), якими є: виконавець - Деснянський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (старший державний виконавець - Гудзь Р.В.); стягувач - приватний виконавець виконавчого округа м. Києва - Ахметова Л.Е.

З невідомих йому підстав, як вказав апелянт ОСОБА_1 , Деснянський районний суд м. Києва до учасників провадження № 4-с/754/82/25 повторно незаконно додав ОСОБА_2 , після чого їй надано доступ до документів зазначеного провадження, з направленням усіх електронних документів до її кабінету підсистеми «Електронний Суд».

29 жовтня 2025 року о 08:11 до кабінету підсистеми «Електронний Суд» ОСОБА_1 надійшла ухвала судді Деснянського районного суду м. Києва - Панченко О.М. від 28 жовтня 2025 року у цивільній справі № 754/12510/17 (провадження № 4-с/754/82/25) про повернення без розгляду його скарги від 24 жовтня 2025 року, з обґрунтуванням та рішенням якої він не згоден.

Наголошував, що кожне із зазначених судом в ухвалі від 28 жовтня 2025 року порушень, спростовується змістом його скарги від 24 жовтня 2025 року, що є доказом невмотивованості, необґрунтованості та незаконності ухвали. Крім того, в ухвалі від 28 жовтня 2025 року судом не встановлено, що ним порушено будь-які норми законодавства під час подання скарги, які могли зобов`язувати його зазначити ОСОБА_2 учасником судового розгляду моєї скарги від 24 жовтня 2025 року.

Апелянт переконаний, що вимоги до змісту скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, під час виконання судового рішення та розгляду судом скарги, визначені у розділі VII, нормами ст.ст. 447-453 ЦПК України, в тому числі норм ст. 448. Зміст його скарги від 24 жовтня 2025 року повністю відповідає вимогам зазначених норм, в тому числі вимогам норм ч.ч. 3-4 ст. 448 ЦПК України.

Зазначав, що вказане в оскаржуваній ухвалі суду спростовуються як змістом тексту його скарги від 24 жовтня 2025 року, так і змістом додатків доданих до скарги, які в сукупності не були досліджені належним чином суддею Панченко О.М. під час ухвалення рішення про повернення скарги без розгляду.

Вважав, що суддею Панченко О.М. 28 жовтня 2025 року у цивільній справі № 754/12510/17 (провадження № 4-с/754/82/25) безпідставно, з наведенням в мотивувальній частині необґрунтованих даних, у порушення норм ЦПК України, повернуто його скаргу без розгляду, відмовлено у захисті його цивільних прав, порушено принцип змагальності сторін та верховенства права. Відповідно, суддя Панченко О.М. не використала надані їй законом повноваження, не здійснила дій передбачених нормами ЦПК України, не здійснила судового розгляду по суті скарги, та вимог норм ЦПК України, не вчинила правосуддя, відповідно до обставин викладених у скарзі, тим самим обмеживши його цивільні права на судовий захист.

Відповідно до частини другої ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідноз частиною тринадцятою ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, враховуючи викладене.

Повертаючи без розгляду скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що із змісту поданої заявником скарги неможливо встановити який саме зміст та яких саме рішень ним оскаржується, а скарга не містить якими саме постановами державного виконавця та від яких дат було накладено арешти, не зазначає на яке майно було накладено такі арешти та які саме документи підлягають поверненню приватному виконавцю (а.с. 41-42).

Однак, колегія суддів не погодилась з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до частини першої ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» надано право сторонам виконавчого провадження на звернення до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

У відповідності до частини третьої статті 448 ЦПК України скарга повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається скарга;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

4) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються;

5) ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження;

6) номер справи, в якій видано виконавчий документ, реквізити виконавчого документа;

7) дату, коли особа, яка подає скаргу, дізналася про порушення її прав внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, вчинення дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця;

8) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону;

9) викладення обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги;

10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до скарги.

Частиною четвертою статті 448 ЦПК України передбачено, що до скарги додаються: 1) довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо скарга подана представником і такі документи раніше не подавалися; 2) докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

У відповідності до частини п`ятої статті 448 ЦПК України суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК України, та містити відомості, зазначені у частині четвертій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

За правилами статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша).

Скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги (частина четверта).

Повертаючи без розгляду скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що із змісту поданої заявником скарги неможливо встановити який саме зміст та яких саме рішень ним оскаржується, оскільки просить суд: «...скасувати усі накладені у виконавчому провадженні арешти... та повернути документи стягувачу - приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Ахметовій Ліні Едуардівні», що скарга не містить якими саме постановами державного виконавця та від яких дат було накладено арешти, не зазначає на яке майно було накладено такі арешти та які саме документи підлягають поверненню приватному виконавцю (а.с. 41-42).

Втім, колегією суддів встановлено, що у своїй скарзі на рішення, дії та бездіяльність Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі старшого державного виконавця Гудзя Р.В. скаржник ОСОБА_1 зазначив, що він оскаржує постанову про відкриття виконавчого провадження від 01 жовтня 2025 року № НОМЕР_1 і постанову від 14 жовтня 2025 року про передачу виконавчого документу до підприємства, які просив визнати неправомірними, навів обґрунтування своїх вимог з посиланнями на норми закону. В скарзі заявник зазначає посилання на норми закону, які вважає порушеними (а.с. 1-5).

Так, заявник, звертаючись до суду, самостійно визначає у своєму зверненні, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено іншою особою, нормативно-правову кваліфікацію обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги і зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Усвою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги.

При цьому незгода суду з наведеним викладом у скарзі не є підставою для повернення заявникові скарги без розгляду, оскільки такий висновок є передчасним.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду звернення (справи) по суті, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення справи.

Отже, встановлення обґрунтованості звернення - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи по суті, а не на стадії вирішення питання прийняття до провадження.

Подібні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду у від 22 лютого 2024 року № 990/150/23, постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 761/41071/19.

Заявлені вимоги у прохальній частині скарги щодо визнання оскаржуваних ОСОБА_1 рішень, дій та бездіяльності неправомірними, що пов`язані із винесенням старшим державним виконавцем Гудзем Р.В. постанови про відкриття виконавчого провадження від 01 жовтня 2025 року, мають похідний характер від основної.

Тому вирішення похідних вимог щодо зобов`язання Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (старшого державного виконавця - Гудзя Р.В.) закрити виконавче провадження № НОМЕР_1 відкрите за постановою від 01 жовтня 2025 року, скасувати усі накладені у ньому арешти, видалити відомості відносного скаржника з реєстру боржників та повернути документи стягувачу - приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Ахметовій Л.Е. залежить від обґрунтованості вимоги про визнання неправомірними постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 01 жовтня 2025 року, перевірка таких доводів має відбуватись під час розгляду вимог скарги по суті.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не звернув увагу на вищезазначене, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про повернення скарги.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, та як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення скаржнику скарги без розгляду, а порушення норм процесуального права призвели до постановлення помилкової ухвали, котру відповідно до пункту 4 частини першої ст. 379 ЦПК України слід скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому суд апеляційної інстанції їх відхилив.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2025 року - скасувати.

Матеріали справи за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії, бездіяльність Деснянського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (старшого державного виконавця Гудзя Романа Володимировича) під час виконання судового рішення - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов