_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-з/947/51/26
УХВАЛА

23.01.2026 Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Огренич І.В.

за участю секретаря - Коростій М.В.,

розглянувши у судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Конкорд» (23126, Вінницька область, Жмеринський район, с. Северинівка, вул. Заводська, 1) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про визнання недійсним договору дарування як фраудаторнорго (вчинених на шкоду кредитору), -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Конкорд» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування як фраудаторнорго (вчинених на шкоду кредитору).

Одночасно представник позивача Багінський А.О. надав до суду заяву про забезпечення позову в якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на квартиру номер АДРЕСА_3 . Загальна площа квартири - 99,3 кв.м., житлова площа - 88,6 кв.м.. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

При цьому представник позивача посилається на те, що предметом спору є визнання недійсним правочину щодо безоплатного відчуження (дарування) відповідачем-1 на користь своєї матері (відповідача-2) ліквідного нерухомого майна, а саме квартири, вчиненого з метою ухилення від виконання майнових зобов`язань перед ТОВ «Конкорд» (фраудаторні правочини). Необхідність вжиття заходів забезпечення позову зумовлена наступними обставинами, що свідчать про недобросовісність відповідачів та реальну загрозу відчуження майна третім особам: умисне виведення активів після рішення Верховного Суду. 08 жовтня 2025 року Верховний Суд у справі №902/90/21 (902/1350/24) скасував рішення судів попередніх інстанцій, якими було відмовлено у стягненні збитків з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Конкорд», та направив справу на новий розгляд. У постанові Верховний Суд вказав на фраудаторний характер дій ОСОБА_2 та високу ймовірність задоволення вимог позивача. Усвідомлюючи невідворотність майнової відповідальності, ОСОБА_2 04 грудня 2025 року (менш ніж через два місяці після постанови ВС) безоплатно відчужив належну йому квартиру на користь своєї матері - ОСОБА_3 , уклавши договір дарування. На даний момент титульним власником спірного майна є ОСОБА_3 . Оскільки майно було набуте нею безоплатно в результаті змови з сином, існує обґрунтоване припущення, що наступним кроком відповідачів буде відчуження цього майна на користь третіх осіб (продаж, іпотека тощо), які не будуть пов`язані родинними зв`язками. У разі перепродажу майна добросовісному набувачу, повернення його у власність ОСОБА_2 (для звернення стягнення за боргами перед ТОВ «Конкорд») стане неможливим без ініціювання нових складних судових процесів, що зробить рішення у даній справі фактично неможливим до виконання. Позивач просить накласти арешт виключно на те майно, яке було предметом оскаржуваних договорів дарування. Такий захід не позбавляє відповідачів права користування житлом (проживання), а лише тимчасово обмежує право розпорядження, що є необхідним для збереження об`єкта спору до набрання рішенням законної сили. З огляду на наведене вище, з метою запобігання подальшому відчуженню спірного майна, вони звертаються до суду з даною заявою.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

З урахуванням вказаного вище роз`яснення Пленуму Верховного суду України, суд вважає, що накладення арешту на нерухоме майно, не зашкодить істотним чином правам та охоронюваним законом інтересів відповідачів.

Відповідно ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

При таких обставинах, суд вважає вимоги представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову співмірними із заявленими позовними вимогами, а тому приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись ст.149-153, 157 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру номер АДРЕСА_3 . Загальна площа квартири - 99,3 кв.м., житлова площа - 88,6 кв.м.. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Копію ухвали направити до Управління державної реєстрації юридичного департаменту ОМР для виконання, сторонам - для відома.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Огренич І. В.