Справа № 642/6452/25
Провадження № 2/642/2177/25
Холодногірський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого - судді Гримайло А.М.,
за участю секретаря Антонян А.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в інтересах філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,
Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2025 року позов залишено без руху.
22.10.2025 представником позивача подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду від 23 жовтня 2025 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Встановлено відповідачу15 строк з дня отримання цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Представник позивача в позовній заяві прохав суд про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 відзиву на позов, заперечень або клопотань до суду не надав, про розгляд справи була повідомлений належним чином. Копія ухвали про відкриття провадження по справі, копія позову та долучених до нього документів, направлялися ОСОБА_1 за місцем реєстрації, про що свідчить поштове повідомлення, яке повернулося на адресу суду без вручення.
Крім того, про розгляд справи було розміщено оголошення на веб-сайті судової влади.
Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 5 статті 279 ЦПК України.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору.
Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 04.02.2009 об`єкт за адресою АДРЕСА_2 , належить державі Україна.
Відповідно до витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстраційний №26330402 від 11.02.2009, реєстраційний № 26407828 від 11.02.2009, реєстраційний №26408166 від 11.02.2009 гуртожиток за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві власності державі Україна.
Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав від 06.02.2025, гуртожиток за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві власності Державі Україні в особі АТ «Українська залізниця».
Відповідно до зведеного переліку майна ДП «Південна залізниця», що вноситься до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця» на праві господарського відання, затвердженого міністром інфраструктури України від 18 серпня 2015 року, до переліку відання включено гуртожиток за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно передавального акту ДП «Південна залізниця», затвердженого міністром інфраструктури України від 18 серпня 2015 року, правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обов`язків ДП «Південна залізниця» після його реорганізації шляхом злиття переходять до ПАТ «Українська залізниця».
Зазначений гуртожиток перебуває на балансі виробничого структурного підрозділу «Харківська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця».
Відповідно до положення про виробничий структурний підрозділ «Харківська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого наказом філії «БМЕС» АТ «Укрзалізниця» № 144 від 07 вересня 2021 року, одним з видів діяльності структурного підрозділу «Харківська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» є надання житлово-комунальних послуг, утримання, експлуатація і ремонт об`єктів житлового фонду, гуртожитків, об`єктів соціально-побутового призначення, комунального господарства.
ОСОБА_1 , був поселений у гуртожиток відповідно до повідомлення про вселення №3120 від 13.12.1989 у кімнати № 506 та зареєстрований за цією адресою.
На відповідача відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 для проведення оплати за користування жилою площею та за комунальні послуги.
Відповідно до фінансового стану абонента особовий рахунок № НОМЕР_2 відповідач має заборгованість за житлово-комунальні послуги за період 01.01.2021 по 31.03.2025 у розмірі 38 818 грн. 59 коп.
Згідно п.5 ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189 від 01.05.2019 (далі - Закон) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Приписами ст. 9 Закону встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно п. 5 ч.2 ст.7 Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005року №630, споживачі зобов`язані оплачувати комунальні послуги. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Статтею 5 Закону визначено перелік послуг, які належать до комунальних.
Частиною 1 ст. 9 Закону визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 5липня 2019 р. № 690 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2022 р. № 85) також встановлюють обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у встановлені законом строки.
Згідно пункту 6 частини 1 статті 1 Закону, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальні послуги для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Частиною 1 ст. 19 Закону 1 та ч.1 ст. 12 Закону визначено, що - відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Відсутність відповідного договору не є підставою для відмови у стягненні заборгованості за комунальні послуги, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією в даних правовідносинах є надання послуг та їх отримання відповідачем.
Відтак, відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги.
Зазначене узгоджується з висновком щодо застосування норм права, сформульованим у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2951цс15 від 20.04.2016 року.
Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування в справі та має істотне значення для її правильного вирішення. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними
Статтею 67 ЖКУкраїни визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
За змістом ст.ст. 67,68 ЖК України, наймач житлового приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами - щомісяця.
Статтею 10 Закону передбачено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Недотримання вимог законодавства щодо належного виконання зобов`язання призводить до порушення зобов`язань.
Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зіст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1ст.625 ЦК України).
Згідно ч.1 ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем комунальних послуг за адресою АДРЕСА_3 , о/р № НОМЕР_2 , к. 506.
За вказаною адресою йому надавались житлово-комунальні послуги, відповідач їх одержував.
Доказів ненадання або надання таких послуг неналежної якості відповідачем не надано.
При цьому, відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги, що неодноразово зазначалось Верховним судом (у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).
З огляду на зазначене, суд вважає доведеним позивачем факт невиконання відповідачем обов`язку щодо оплати вартості отриманих комунальних послуг за період з 01.01.2021 по 31.03.2025.
Враховуючи викладене, стягненню підлягає заборгованість за комунальні послуги за період з 01.01.2021 по 31.03.2025 (в межах позовних вимог), яка вирахувана на підставі наданого позивачем розрахунку та складає 38 818 грн. 59 коп.
Розрахунок позивача відповідачем не спростовано, свого контррозрахунку ним не наведено.
Щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних суд зазначає наступне.
нарахованих на заборгованість за період з 01.01.2021 по 31.03.2025.
Відповідно до ч.2ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ч.2ст.625ЦК України.
Вказана позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 20 червня 2012 року у справі № 6-68цс12.
Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, зокрема, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.
Інфляційні втрати та три відсотки річних нараховані в межах строку позовної давності.
Постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022про «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» постановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.
Відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введенню воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який згодом неодноразово продовжувався та триває досі станом на день розгляду справи.
Враховуючи наведене, стягненню підлягають інфляційні втрати та 3% річних за борг, нарахований за період з 01.01.2021 по 31.03.2025, тобто до введення в Україні на час воєнного стану вказаного мораторію.
Таким чином, 3% річних, беручи до уваги розрахунок позивача саме в частині вказаного періоду з 01.01.2021 по 23.02.2022, використовуючи формулу 3% річних = Сума боргу ? Кількість днів прострочення ? 3% /365 становить 1 336,85 грн.
Інфляційні втрати, враховуючи розрахунок позивача, однак в межах період з 01.01.2021 по 23.02.2022, становлять 5 135,18 грн.
Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).
В іншій частині вимоги задоволенню не підлягають з підстав, зазначених в мотивувальній частині судового рішення.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог.
Матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги задоволені частково (63,95%).
При подачі позовної заяви позивачем було сплачено 3028,00 грн. судового збору, тому підлягає стягненню розмір стягнутого судового збору на користь позивача за подачу позову у розмірі 1936,40 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 14, 76-81, 247, 263-265, 354 ЦПК України, ст. ст. 11, 256, 257, 267, 261, 526, 530, 610, 625 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в інтересах філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги задовольнити частково.
- 1 336,85 грн. 3% річних за період з 01.01.2021 по 23.02.2022;
- 5 135,18 грн. інфляційні втрати за період з 01.01.2021 по 23.02.2022.
В іншій частині вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 05.01.2026.

Суддя А.М. Гримайло