У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 184/2802/25

Номер провадження 4-с/184/1/26

06 січня 2026 року

Покровський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Томаш В.І., за участю секретаря судових засідань Михайлової Т.В., розглянувши у місті Покров Дніпропетровської області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , представник скаржника ОСОБА_2 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, інша особа - Нікопольський відділ державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), -

В С Т А Н О В И В :

Скаржниця звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність органу примусового виконання - Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якій просить зобов`язати Нікопольський відділ державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з рахунків ОСОБА_1 , накладених в межах виконавчих проваджень №64202672, №63660681, №62473462. В обґрунтування скарги зазначила, що на виконанні у Нікопольському відділі державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебували виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 . В межах здійснення виконавчих дій державним виконавцем було накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , які містяться на рахунках в установах банків. Звернувшись до відділу ДВС із заявою стосовно зняття арештів та надання документів по виконавчим провадженням, позивач отримала письмову відповідь від 17.12.2025 № 349033, за змістом якої скаржнику запропоновано звернутися до суду з питання зняття арешту, зважаючи на відсутність правових підстав для вчиненні цієї дії безпосередньо державним виконавцем. Вказує, що наявність арешту на рахунках в установах банків перешкоджає скаржнику у здійсненні права власності, а саме: вільно користуватися, розпоряджатися своїм майном (грошовими коштами) на власний розсуд, а також вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як вбачається з відповіді відділу ДВС, виконавчі провадження завершені і матеріали знищені.

Скаржниця та її представник до суду не з`явилися, представник скаржниці надала заяву, згідно якої заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності.

Повноважний представник органу примусового виконання до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, при винесенні рішення поклався на розсуд суду.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення врегульовано Розділом VII Цивільного процесуального кодексу України та Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, на виконанні у Нікопольському відділі державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебували виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 : виконавче провадження №64202672 з примусового виконання виконавчого листа 2/184/108/18 від 27.04.2018, що видав Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" боргу у розмірі 4790,03 грн. Виконавче провадження завершено 26.05.2021 у відповідності до п.2 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження"; виконавче провадження №63660681 з примусового виконання судового наказу 2-н/184/30/18 від 12.04.2018, що видав Орджонікідзевський міський суд Дгіпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" боргу у розмірі 22143,22 грн. Виконавче провадження завершено 26.05.2021 у відповідності до п.2 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження"; виконавче провадження №62473462 з примусового виконання судового наказу 2-н/184/4/19, виданого 08.01.2019 Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" боргу у розмірі 18105,18 грн. Виконавче провадження завершено 24.05.2021 у відповідності до п.2 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

В межах здійснення виконавчих дій державним виконавцем було накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , які містяться на рахунках в установах банків, а саме: · НОМЕР_1 у АТ КБ "Приватбанк" · НОМЕР_2 у Філія Дніпропетровське ОУ АТ "Ощадбанк" · НОМЕР_3 у Філія Дніпропетровське ОУ АТ "Ощадбанк".

Звернувшись до відділу ДВС із заявою стосовно зняття арештів та надання документів по виконавчим провадженням, скаржниця отримала письмову відповідь від 17.12.2025 № 349033, за змістом якої запропоновано звернутися до суду з питання зняття арешту, зважаючи на відсутність правових підстав для вчиненні цієї дії безпосередньо державним виконавцем, вказано, що матеріали виконавчих проваджень були передані до зберігання до архіву та знищені у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 31.12.2025 назву органу примусового виконання змінено на Нікопольський відділ державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Вирішуючи питання про правомірність дій державного виконавця, та надаючи оцінку спірним відносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі у редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Для забезпечення реального виконання рішення, за правилами ст. 56 Закону № 1404-VІІІ, застосовується арешт майна (коштів) боржника. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Окрім того, у відповідності до п. 2 ч. 4 ст. 59 вищезазначеного Закону, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. Згідно із ч. 5 ст. 59 вказаного Закону у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно із приписами п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

У п. 3 ст. 37 вказаного Закону зазначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається. На повернення виконавчого документа з інших підстав ця вимога не поширюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону № 1404-VIII, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Суд враховує, що державним виконавцем у виконавчих провадженнях №64202672, №63660681, №62473462 винесено постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно ж до приписів ст. 39 зазначеного Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених частиною першою цієї статті випадках. Водночас, повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв`язку відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, не є підставою для закінчення виконавчого провадження, згідно з приписами ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, суд зауважує, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим. Зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу, що не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання. Наведене узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 22 грудня 2021 року у справі № 634/292/21, від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18, від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17, від 04 листопада 2022 у справі № 686/6010/14-ц, , від 26 квітня 2022 року у справі № 242/4601/20.

Отже, державний виконавець діяв правомірно, не вирішуючи питання щодо скасування арешту, накладеного на майно боржника, при поверненні виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Поміж тим, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності заборгованості ОСОБА_1 , що свідчить про відстуність будь-яких претензій у стягувача до боржника, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном та не відповідає загальним засадам цивільного судочинства.

При цьому, у матеріалах справи відсутня інформація, що державним виконавцем вирішувалося питання про стягнення виконавчого збору відповідно до закону.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Виходячи з викладеного вище, за наявності арешту (обтяження) накладених на майно, порушується право заявника на мирне володіння та розпорядження майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право заявниці підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1, 18, 258 - 261, 353, 447, 449, 450 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 , представник скаржника ОСОБА_2 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, інша особа - Нікопольський відділ державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - задовольнити.

Зобов`язати Нікопольський відділ державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з рахунків ОСОБА_1 , накладених в межах виконавчих проваджень №64202672, №63660681, №62473462, а саме: · НОМЕР_1 у АТ КБ "Приватбанк"; · НОМЕР_2 у Філія Дніпропетровське ОУ АТ "Ощадбанк"; · НОМЕР_3 у Філія Дніпропетровське ОУ АТ "Ощадбанк".

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 06.01.2026 року.

Суддя Покровського міського суду В. І. Томаш