Справа № 152/1511/25
Провадження № 22-ц/801/614/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаровський І. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
УХВАЛА

28 січня 2026 рокуСправа № 152/1511/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді доповідача Копаничук С. Г. розглянувши заяву про самовідвід у розгляді електронного листа, який надійшов від особи, яка називає себе « ОСОБА_1 » без підписів, у тому числі КЕП ,зареєстрованого і розподіленого у АСДС як апеляційна скарга,-

в с т а н о в и в:

20.01.2026 року до суду надійшов електронний лист від особи, яка називає себе « ОСОБА_1 » без кваліфікованого електронного підпису , який відповідно до реєстру обліку процесуальних документів та кореспонденції було зареєстровано працівниками канцелярії суду як апеляційну скаргу у межах розгляду відповідної судової справи.

21.01.2026 року вказане звернення з актом про відсутність у електронному зверненні КЕП надійшов до судді доповідача Копаничук С.Г.

У пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, наголошено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно зі ст. 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого Рішенням XI чергового з`їзду суддів України від 22 лютого 2013 року, суддя заявляє самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законом. У разі виникнення сумнівів у судді щодо його неупередженості у результаті розгляду справи суддя має право заявити самовідвід.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Водночас, відповідно до положень ЗУ «Про інформацію», документ є матеріальним носієм інформації, основною функцією якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а згідно зі статтею 5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронним документом є документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних та який містить обов`язкові реквізити документа.

Згідно зі статтею 7 зазначеного Закону, оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису.

Згідно статті 1 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», відсутність обов`язкових реквізитів позбавляє електронний документ юридичної сили та можливості бути підставою для його обліку.

Пунктом 5.4 Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему визначено, що електронний документ у межах ЄСІТС повинен містити обов`язкові реквізити та бути засвідчений кваліфікованим електронним підписом автора, а відповідно до пункту 5.6 цього Положення процесуальні документи подаються користувачами ЄСІТС, які пройшли реєстрацію та автентифікацію в підсистемі «Електронний кабінет».

Згідно з пунктом 111 розділу V «Перехідні положення» Положення про ЄСІТС, до початку функціонування всіх підсистем ЄСІТС процесуальні документи можуть подаватися до суду в електронній формі за умови їх обов`язкового засвідчення кваліфікованим електронним підписом, при цьому ризики технічної неможливості доставки або неналежного оформлення документа несе учасник судового процесу.

Відповідно до розділу ІІ наказу ДСА України «Про затвердження Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України» № 814 від 20.08.2019 канцелярія щоденно протягом робочого часу суду забезпечує прийняття та реєстрацію документів, що подаються до відповідного суду в паперовій формі, а також в електронній формі, якщо вони надійшли в порядку, визначеному процесуальним законодавством, Положенням про порядок функціонування окремих підсистем ЄСІТС.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена лише з підстав його електронної форми.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 вересня 2023 року у справі № 204/2321/22, зокрема у пунктах 12.1-12.3, дійшла висновку, що звернення фізичної особи до суду через офіційну електронну адресу суду з процесуальним електронним документом, який підписаний електронним цифровим підписом, є належним та правомірним способом безпосереднього звернення до суду. Тобто , Велика Палата визнала підпис (КЕП) обов`язковим елементом електронного звернення, як процесуального електронного документу ,а тому відсутні правові підстави реєстрації такого звернення як "апеляційної скарги", адже він не набув форми процесуального документа.

Крім того, у зазначеному електронному зверненні не містилося відомостей про зареєстровану в передбаченому законом порядку адресу для надсилання документів по справі. За таких обставин суд позбавлений можливості вчиняти будь-які процесуальні дії щодо цього звернення відповідно до вимог ЦПК України.

Відповідно до пункту 17 глави 1 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС особам, які зареєстрували «Електронний кабінет», суд вручає будь-які документи у справах, у яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення в паперовій формі за окремою заявою.

Велика Палата ВС у постанові від 10.04.2024 у справі № 454/1883/22 дійшла висновку, що надсилання відповідних процесуальних документів на електронну адресу сторони у справі, вказану в документах, що подавались до суду, не заборонено, однак такі дії не можуть замінити належне надсилання учаснику судового рішення у порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Відповідно до ч.5 ст.272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Порядок визначений законом - це порядок визначений ЦПК та підзаконними актами- Положенням про порядок функціонування окремих підсистем(модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС).

Згідно положень вказаних нормативних актів надсилання судового рішення просто на звичайну електронну пошту (e-mail) поза системою ЄСІТС, не вважається належним врученням, якщо особа не зареєстрована в «Електронному суді».

Оскільки згідно 1 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», відсутність обов`язкових реквізитів позбавляє електронний документ юридичної сили та можливості бути підставою для його обліку ,електронний лист, що надійшов із звичайної електронної адреси особи , яка назває себе « ОСОБА_1 » без КЕП , не відповідав вимогам, установленим для електронних документів. Це унеможливлювало ідентифікацію відправника та позбавляло документ юридичної сили і можливості бути підставою для його обліку , відповідно до положень статті 1 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» . За таких обставин зазначений електронний лист не набув статусу електронного документа у розумінні закону, а отже відсутні па правові підстави для його реєстрації як офіційного (процесуального ) документа апеляційної скарги та подальшого його розподілу в автоматизованій системі дрокументообігу суду (АСДС)

Вказане позбавляє суддю-доповідача можливості вважати,що зазначене звернення є процесуальним документом, що підлягає його реєстрації як такого, розподілу в АСДС та унеможливлює вчинення процесуальних дій із вказаним зверненням як з апеляційною скаргою . Вчинення суддею дій по його розгляду ,як апеляційної сукарги,зокрема.залишення його без руху та надання строку для усунення його недоліків ставлять під сумнів неупередженість і об`єктивність судді у його розгляді з точки зору безстороннього спостерігача.

Згідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини «безсторонність», як правило, означає відсутність упередженості або необ`єктивності, а її існування або відсутність можуть встановлюватися різними шляхами. Існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, при якому мають ураховуватися особисті переконання та поведінка конкретного судді (тобто чи мав суддя будь-які особисті упередження або чи був він об`єктивним у цій справі); та (іі) об`єктивним критерієм, тобто шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд (та, серед інших аспектів, його склад) достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

У контексті об`єктивного критерію, крім поведінки судді, слід визначити, чи існують переконливі факти, які можуть викликати сумніви щодо його або її безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у відповідній справі обґрунтована причина побоюватися, що конкретний суддя або орган, який засідає у якості суду, є небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати таке побоювання об`єктивно обґрунтованим. Об`єктивний критерій в основному стосується ієрархічних чи інших зв`язків між суддею та іншими учасниками провадження. У зв`язку з цим навіть зовнішні прояви мають певну важливість, або іншими словами, «правосуддя має не лише здійснюватися, має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість.

За таких обставин, з метою уникнення будь-яких сумнівів у неупередженості судді при вирішенні питання залишення без руху та відкриття провадження у справі та забезпечення довіри учасників справи та сторонніх спостерігачів до судових рішень, заяву судді доповідача Копаничук С. Г. слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 36, 40 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Заяву судді Копаничук С. Г. про самовідвід задовольнити.

Відвести суддю Копаничук С. Г. від участі у розгляді зареєстрованого як апеляційна скарга у провадженні 22 ц /801/614/2026 електронного листа за №227/26, який надійшов з електронної адреси особи, яка називає себе « ОСОБА_1 » без КЕП.

Справу передати на повторний автоматизований розподіл у порядку, встановленому статтею 33 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького С.Г.Копаничук

апеляційного суду