Справа №: 398/4920/25
провадження №: 2/398/406/26
"26" січня 2026 р. м. Олександрія
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Петренко С.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Шаповал Є.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії Кіровоградської області справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Швець Сергій Володимирович, до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Швець Сергій Володимирович, звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
В обґрунтування позову вказала, що перебуває зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . У шлюбі з відповідачем у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка відповідно до висновку №2625 «Олександрійська психіатрична лікарня Кіровоградської області» від 25.07.2025 року має інвалідність другої групи внаслідок психічного розкладу, яка була їй встановлена довічно 23.09.2019 року та яка проживає з матір`ю. Вказує, що у зв`язку зі станом здоров`я, донька не може виконувати ніякі види праці та потребує постійної сторонньої допомоги. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а позивачці, в свою черго, матеріально важко забезпечити всі потреби доньки. Відтак, вважає, що відповідач повинен сплачувати на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, та має сплачувати аліменти на її утримання як такої, з якою разом проживає дитина з інвалідністю, що потребує стороннього догляду та якою вона опікується, тому просить стягнути на її утримання 1/6 частину заробітку (доходу) відповідача протягом усього часу проживання з дитиною з інвалідністю.
Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. До початку судового засідання від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просить позов задовольнити у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Згідно з ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 , 06.06.2001 року уклав шлюб з ОСОБА_4 , останній після реєстрації надано прізвище « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторно) серії НОМЕР_1 , видане 16.07.2025 Олександрійським відділом ДРАЦС в Олександрійському райні Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.6).
В даному шлюбі сторони мають неповнолітню дитину дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , видане 28.09.2001 відділом реєстрації актів громадянського стану Олександрійського міського управління юстиції (а.с.7).
Відповідно до довідки МСЕК серії 12ААБ № 174899 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має другу групу інвалідності з дитинства, безтерміново (а.с.9).
Відповідно до висновку №262 «Олександрійська психіатрична лікарня Кіровоградської області» від 28.07.2025 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має інвалідність другої групи внаслідок психічного розкладу, яка була їй встановлена довічно 23.09.2019 року (а.с.10).
Відповідно до довідки №97 від 28.07.2025 року, за адресою: АДРЕСА_1 , проживають наступні члені сім"ї: ОСОБА_1 - мати; ОСОБА_6 - відчим (чоловік); ОСОБА_3 - донька; ОСОБА_7 - донька (а.с.11).
Відповідно до довідки наданої УПСЗН Олександрійської міської ради № 1231 від 28.07.2025 року, про те, що ОСОБА_3 , перебувала на обліку в УПСЗН Олександрійської міської ради та їй відповідно до ЗУ « Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» з 01.01.2025 року до 30.06.2025 року призначено допомогу, розмір якої складає 2361,00 грн. щомісячно (а.с.12).
Відповідно до довідки форми ОК-5 Пенсійного Фонду України, вбачається, що ОСОБА_1 в період з 2010 року по 2022 року отримувала соціальну допомогу з управління соціального захисту населення Олександрійського міськрайонного центру зайнятості (а.с.13).
Згідно з положеннями ч. 1ст. 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Частина 2 ст. 91 цього ж Кодексу передбачає, що жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і88 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1ст. 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України№ 789-ХІІвід 27лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Загальним обов`язком батьків, який покладається на них Сімейним кодексом, є обов`язок утримувати своїх дітей. За загальним правилом, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Після цього батьки можуть продовжувати утримання, але це є їхнім правом, а не обов`язком, за виключенням випадків, передбачених статтею 16 Сімейного Кодексу України.
Відповідно до ст. 198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Така матеріальна допомога може надаватися батьками в добровільному порядку або після звернення до суду з відповідною позовною заявою.
Так, відповідно до норм ст.198 СК України продовжують бути зобов`язаними утримувати свою дитину після досягнення нею повноліття за наявності у сукупності таких обставин:
- дочка або син є непрацездатними;
- непрацездатні повнолітні діти потребують матеріальної допомоги. Під потребою матеріальної допомоги розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги пенсій та допомог у зв`язку з інвалідністю. При цьому якщо особа, хоча і є інвалідом з дитинства, але отримала професію (наприклад, програміста) та самостійно заробляє гроші, вона не може вимагати утримання від своїх батьків;
- наявність у батьків можливості надати таку допомогу. Батьки не будуть зобов`язані утримувати повнолітню дитину, якщо вони самі є непрацездатними та потребують допомоги або якщо їхній заробіток не дозволяє їм здійснювати утримання.
Батьки, за загальним правилом, мають добровільно утримувати свою непрацездатну дитину. В разі відмови батьків від надання утримання аліменти можуть бути стягнені з них рішенням суду за позовом як самої дитини, так і того з батьків, з яким проживає дитина.
Відповідно до положень ч. 1ст. 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Частина 2 ст. 91 цього ж Кодексу передбачає, що жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і88 цього Кодексу.
При цьому, за змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J. K. AND OTHERS v. SWEDEN») зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 має статус інваліда з дитинства, інвалідність встановлено безстроково, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії.
Як зазначено у висновку №262 «Олександрійська психіатрична лікарня Кіровоградської області» від 25.07.2025 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має інвалідність другої групи внаслідок психічного розкладу, яка була їй встановлена довічно 23.09.2019 року, остання проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_1 . За рівнем обмеження життєдіяльності: обмеження самообслуговування, обмеження здатності до орієнтації; здатності до спілкування; обмеження здатності контролювати свою поведінку хвора ОСОБА_3 . Потребує постійного стороннього догляду.
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, якщо їх не визнано недієздатними.
При цьому суд зазначає, що для застосування правил ст.198 СК України не має значення, яку групу інвалідності має дитина.
Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини відповідно до ст. 179 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
З огляду на той факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус дитини з інвалідністю, який встановлено безстроково, нездатність до самообслуговування, неможливість працювати, а також потребу в постійному догляді, яку надає їй мати, суд приходить до висновку, що існують правові підстави для задоволення позову. Крім того, обставин, які б вказували на неможливість відповідача надавати матеріальну допомогу судом не встановлено, ним самим не зазначено, а отже, суд погоджується із заявленим позивачкою в позові розміром аліментів. Додатково суд зазначає, що визначення такого розміру аліментів передбачене вимогами чинного законодавства для забезпечення поліпшення майнового становища дитини, а законні права та інтереси відповідача не порушуються та не погіршують його матеріальне становище.
Окрім того, позивачем надано медичну документацію того, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує постійного стороннього догляду в силу захворювання, яка є інвалідом з дитинства, мати в силу хвороби своєї доньки не працює, оскільки доглядає хвору дитину, а тому суд вважає, що вимоги про стягнення аліментів на утримання позивачки на весь час проживання з нею дитини інваліда є обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).
Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць, виходячи з мінімального розміру заробітної плати, слід звернути до негайного виконання відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

Крім цього, з відповідача слід стягнути судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 82, 89, 141, 263, 264, 265, 274-279 ЦПК України, на підставі ст.ст.141, 180-182,184,198 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Швець Сергій Володимирович, до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , остання відома адреса АДРЕСА_2 , ІПН невідомо, аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісяця, починаючи з 05.08.2025 року і на весь період непрацездатності дитини.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , остання відома адреса АДРЕСА_2 , ІПН невідомо, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , як матері дитини, з якою проживає дитина з інвалідністю - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/6 частини з всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, а саме з 05.08.2025 року та протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею.

Допустити негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , остання відома адреса АДРЕСА_2 , ІПН невідомо, в дохід держави судовий збір у розмірі 1331,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.Ю.ПЕТРЕНКО