Номер провадження 2/754/3605/26
РІШЕННЯ

Іменем України

23 січня 2026 року м. Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В. В.

за участю секретаря судового засідання Краснощоки О. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що 24.03.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний Договір № 24.03.2024-100002824. Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 6000,00грн, а позичальник у свою чергу зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем, відповідно до Договору, виконав у повному обсязі, надавши кредит в розмірі 6000,00грн. У свою чергу відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подачі позовної заяви, у відповідача утворилась заборгованість в загальному розмірі 11880,00грн. У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в загальному розмірі 11880,00грнта витраті по сплаті судового збору в розмірі 2422,40грн.

03.10.2025 ухвалою Деснянського районного суму м. Києва, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» в судове засідання свого представника не направили. У матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності їх представника.

Відповідач в судові засідання не з`являвся. Суд повідомляв відповідача за адресами, які були зазначені позивачем.

До суду повернулись конверти із копією ухвали про відкриття провадження та позовною заяву з додатками до неї і з судовими повістками, адресованими відповідачу, з поштовим зазначення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Станом на 15.01.2026 закінчились строки для подання додаткових пояснень/документів/доказів, а відтак, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами та ухвалює рішення у відсутності учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно із статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав.

Суд установив такі факти та їм правовідносини.

24.03.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний Договір № 24.03.2024-100002824, у порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно істотних умов Договору, сума кредиту становить 6000,00грн. Строк на який надається кредит 42 дні з дати надання. Дата повернення кредиту 04.05.2024. Процентна ставка «Економ» фіксована, незмінна в розмірі 2% за один день користування кредитом. Процентна ставка «Стандарт» фіксована, незмінна в розмірі 2,5% за один день користування кредитом. Орієнтовна реальна річна процентна ставка 174052,35%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 11880,00грн. Загальні витрати за споживчим кредитом 5880,00грн. Неустойка 150,00грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконанні кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Розмір процентів відповідно до ст. 625 ЦК України становить 912,5% річних, які нараховуються від простроченої позичальником суми.

Як убачається з квитанції LiqPay, яка наявна у матеріалах справи, 24.03.2024 було перераховано 6000,00грн з призначенням платіжної операції «Видача за Договором № 24.03.2024-100002824». Платник: Швидкий кредит. Отримувач: Mastercard НОМЕР_3.

Також у матеріалах справи міститься довідка про ідентифікацію через систему BankID НБУ, відповідно до якої банком було ідентифіковано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Деснянським РУГУ МВС 10.12.2009. Місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Водночас, згідно із відомостей з Реєстру територіальної громади м. Києва, з ідентифікаційними даними серії та номера паспорту НОМЕР_2 виданий Деснянським РУГУ МВС 10.12.2009, датою народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зареєстрованим місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 - значиться громадянин ОСОБА_2 .

Крім того, за пошуковим запитом інформації щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Реєстрі територіальної громади м. Києва, за введеним запитом такої людини не знайдено.

Також за параметрами пошуку в Єдиному державному демографічному реєстрі, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , не знайдено.

Натомість з інформації Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стаття 4 ЦПК України, передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

За змістом ст. 51 ЦПК України, належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому належним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона повинна відповідати за пред`явленим позовом.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи , яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповіла належним відповідачем , не закриваючи провадження у справі.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо зміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача

У відповідності до п. 8 ПП ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 N 2, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК ( 1618-15 ). У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Отже з документів які містяться в матеріалах справи, особа за прізвищем « ОСОБА_3 », що прослідковується як особа яка уклала кредитний договір в електронному вигляді, не ідентифікується з особою яка зареєстрована/проживає за зазначеною в позові адресою. Крім того особу за прізвищем « ОСОБА_4 » взагалі не можливо ідентифікувати як особу яка уклала кредитний договір в електронному вигляді з Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр". Також у суду відсутні належні та допустимі докази задля встановлення, що особа за прізвищем « ОСОБА_3 » та особа за прізвищем « ОСОБА_4 » одна і таж людина.

Оскільки строки для заміни неналежного відповідача визначені ст. 51 ЦПК України спливли, а позивач не заявляв відповідного клопотання, суд вважає за потрібне застосувати наслідки подання позову до неналежного відповідача, а саме відмовити у його задоволенні.

Стаття 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі відмови в позові покладається на позивача.

Таким чином, оскільки суд в позові відмовляє, сплачений судовий збір позивачу не повертається, а витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Керуючись 12, 13, 51, 76-79, 81, 247, 262-268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр", місцезнаходження за адресою: місто Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-А, .

Відповідач: ОСОБА_1 , у матеріалах справи відсутні належні/правильні дані про особу відповідача.

Повний текст рішення складено та підписано 23.01.2026, у відповідності до частини 5 статті 268 ЦПК України.

Суддя В. В. Бабко