Дата документу 15.01.2026Справа № 554/6501/25
Провадження № 4-с/554/7/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.01.2026 року суддя Шевченківського районного суду м. Полтави Шевська О.І., за участі секретаря Рябченко В.В., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач ПАТ «Банк Фінанси та кредит», зацікавлена особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» -,

ВСТАНОВИВ:

Представник скаржника адвокат Кіндяк О.І. звернувся до суду з вищевказаною скаргою, в якій просить: визнати неправомірними дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо відмови у знятті арештів з майна боржника в рамках виконавчого провадження № 21401479. Зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешти з усього нерухомого майна ОСОБА_1 в рамках ВП 21401479 котрий був за реєстраційним номером обтяження № 10258233, у разі наявності зняти інші арешти в рамках цього виконавчого провадження та скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення.

01.05.2025 року ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави по справі відкрито провадження.

21.08.2025 року ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави залучено до справи зацікавлену особу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал».

Представником ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на адресу суду було подано заперечення на скаргу в якій вказали, що заперечують проти задоволення скарги. Фонд безпосередньо здійснює виведення АТ «Банк «Фінанси та кредит» з ринку з 27.12.2022 року. Відповідно до постанови Правління НБУ від 17.12.2015р. № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015р. № 230, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-51 Закону № 4452-VI, заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській Олені Степанівні на два роки з 18.12.2015р. до 17.12.2017р. включно. 17.01.2018 відбувся успішний аукціон з продажу активів АТ «Банк «Фінанси та Кредит», а саме: Кредитний портфель №4, у кількості 6 176 шт., в складі якого в тому числі було реалізовано Право вимоги за Кредитним договором № 139-Б від 29.01.2007 укладеним між АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) по якому ОСОБА_1

(РНОКПП НОМЕР_2 ) виступала поручителем, лот номер F07GL1951. Відповідно до протоколу електронного аукціону, переможець торгів ТОВ "ФК "КРЕДИТ-КАПІТАЛ".

Представник заявника адвокат Кіндяк О.І. подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник ПАТ «Банк Фінанси та кредит» в судове засідання не з`явився, попередньо на адресу суду надав письмові заперечення.

Представник Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, правом на подачу пояснень не скористався.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, правом на подачу пояснень не скористався.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення скарги, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 22 березня 2025 року за вих. № 30/25 адвокатським запитом до Шевченківського ВДВС у місті Полтаві Східного МРУ МУ було зазначено, що при перевірці ДРРПНМ щодо обтяжень за гр. ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 ) стало відомо, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна наявний запис «арешт нерухомого майна» за реєстраційним номером обтяження: 10258233, котрий накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.09.2010 року по ВП № 21401479, на все нерухоме майно. Прохалось ВДВС надати відомості та завірені копії або паперові копії оригіналів електронних документів котрі сформовані за допомогою АСВП по виконавчому провадження № 21401479, що стосуються накладення арешту на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 ), що стосуються обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна за записом «арешт нерухомого майна», реєстраційний номер обтяження: 10258233, та постанову про відкриття, постанову про накладення арешту та арештів на рухоме та нерухоме майно, постанову про закінчення ВП або повернення виконавчого документа без виконання.

26.03.2025 року за вих. № 25443 (котрий надійшов на електронну пошту представника заявника 29.04.2025 року) Шевченківський ВДВС повідомив, що виконавче провадження № 21401479 із примусового виконання: виконавчого листа № 2-222 від 12.07.2010, виданого Октябрським районним судом міста Полтави про стягнення заборгованості в сумі 166057,06 гривень солідарно з ОСОБА_1 на користь Філії «ПРУ «ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» перебувало у них на виконанні, однак надати копії документів неможливо, оскільки відповідно до п.2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого Наказом Міністерства юстиції 07.06.2017 № 1829/5, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, відповідно останні знищено.

Також 22 березня 2025 року за вих. № 33/25 представником заявника, адвокатом Кіндяком О.І. було скеровано до Шевченківського ВДВС у місті Полтаві Східного МРУ МЮ Заяву про зняття арештів з майна боржника, окрім іншого зазначалось, що при перевірці ДРРПНМ щодо обтяжень за гр. ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 ) стало відомо, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна наявний запис «арешт нерухомого майна» за реєстраційним номером обтяження: 10258233, котрий накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.09.2010 року по ВП № 21401479, на все нерухоме майно.

Заявник, вважає, що даний арешт повинен бути скасований або знятий за окремою постановою, так як арешт накладений в 2010 році, строк пред?явлення виконавчого документа минув, заборгованість відсутня, а тому арешт є неактуальним.

26.03.2025 року за вих. № 25442 (котрий надійшов на електронну пошту представника заявника 29.04.2025 року) Шевченківський ВДВС повідомив, що виконавче провадження № 21401479 із примусового виконання: виконавчого листа № 2-222 від 12.07.2010, виданого Октябрським районним судом міста Полтави про стягнення заборгованості в сумі 166057,06 гривень солідарно з ОСОБА_1 на користь ФІлії "ПРУ "ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", яке було повернуто стягувачу на підставі п. 5 ч.1 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження ( стара редакція Закону).

Згідно п.1 ч.1 ст. 50 Закону України Про виконавче провадження (стара редакція Закону) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку, забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 59 Закону України Про виконавче провадження підставами для зняття арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах ; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову ; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Отже, в зв`язку з вищевикладеним рекомендовано звернутися до суду.

Таким чином Шевченківський ВДВС відмовив у знятті арештів.

З урахуванням судової практики та висновків Верховного Суду, котрі обов?язкові до виконання та повинні братися в роботу усіма органами державної влади, а саме по справі №947/36027/21 висловленої в постанові ВС від 28.08.2024 року, зазначено, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа від 09 лютого 2009 року № 2-258/08 та пред`явлення його до виконання були врегульовані Законом № 606-XIV, який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.

За змістом статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина п`ята статті 47 Закону № 606-XIV).

Пунктом 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з частиною другою статті 50 Закону № 606-XIV у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, з огляду на наведені норми Закону № 606-XIV, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим.

Оскільки повернення виконавчого листа з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV, не позбавляє стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, тому на час повернення виконавчого листа стягувачу у державного виконавця були відсутні передбачені Законом підстави для зняття арешту з майна боржника.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 (адміністративне провадження № К/9901/20268/18) зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Встановивши вищенаведені обставини, оскільки зазначений виконавчий лист повторно не пред`являвся до примусового виконання і строки його пред`явлення до виконання закінчилися ще до набрання чинності Законом № 1404-VIII, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про задоволення скарги ТзОВ «Сігма Транс», так як збереження арештів, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника ТзОВ «Сігма Транс».

Постановою Київського апеляційного суду від 09.10.2024 року по справі № 759/22144/14-ц зазначено, що в постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року в справі № 175/3995/17-ц (провадження № 61-36762св18) викладено правовий висновок, згідно якого триваюче правопорушення розуміється як проступок, пов`язаний з тривалим та безперервним невиконанням суб`єктом обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження бездіяльності та, відповідно, порушення закону. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану, за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом.

Таким чином, бездіяльність виконавця, посадових осіб органів ДВС є триваючим правопорушенням, у зв`язку з чим початок перебігу строку на її оскарження автоматично відкладається.

У постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 42/158/17 (провадження № К/9901/24644/18) зроблено висновок про те, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Апеляційний суд також враховує правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2024 року у справі № 442/5495/13-ц (провадження № 61-9362св23), згідно яких «Оскільки станом на день розгляду цієї справи у суді першої інстанції вищевказані виконавчі листи з 22 червня 2016 року повторно не пред`явлені до виконання і постановою Львівського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року в цій справі було встановлено, що первісний кредитор пропустив строк пред`явлення виконавчого листа ще до укладення договору про відступлення прав вимоги, а вчинення будь-яких дій державним виконавцем за межами виконавчого провадження є неможливим, то Верховний Суд дійшов переконання, що збереження накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника».

В даному випадку по ВП 21401479 в рамках котрого були накладені арешти на майно боржника ОСОБА_1 , виконавчий лист був та повторно не пред`являвся до органів ДВС, так як заборгованість перед банком у ОСОБА_1 , відсутня, майнові претензії стягувача відсутні, строк повторного пред`явлення минув давно.

З урахуванням судової практики та висновків Верховного Суду, арешти на майно боржника, незаконно перешкоджають особі вільно володіти та розпоряджатися власним майном, та втручання в таке користування на разі є невиправданим та наносить збитки власнику, а арешти є неактуальними та їх забезпечення відпало в силу закону.

Статтею ст.447 ЦПК України передбачено право сторін виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Така ж можливість оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця передбачена Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, у ст. 74 вказаного Закону, де зазначено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у поряд?у, передбаченому законом.

У відповідності до п. 7 ч. 3 ст. 448 ЦПК України, дата, коли особа, яка подає скаргу, дізналася про порушення її прав внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, вчинення дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця 29.04.2025 року.

Копія скарги та додані до неї документи, направлені засобами електронного суду усім користувачам котрі мають електронні кабінети, про що надаються довідки про доставку таких документів учасникам справи.

Згідно ст. 447 ЦПК України судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом.

Відповідно до ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно статті 448 ЦПК України, скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Скарга подається в письмовій формі і підписується стороною виконавчого провадження, її представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Скарга повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається скарга; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 4) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються; 5) ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження; 6) номер справи, в якій видано виконавчий документ, реквізити виконавчого документа; 7) дату, коли особа, яка подає скаргу, дізналася про порушення її прав внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, вчинення дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця; 8) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; 9) викладення обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги;

10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до скарги.

В даному випадку по виконавчому провадженні № 21401479 в рамках котрого був накладений арешт на майно боржника ОСОБА_1 в 2010 року, а виконавчі документи були повернуті та повторно не пред`являлися до органів ДВС, майнові претензії стягувача задоволені та заборгованість відсутня, тому підстав для утримання майна під арештом відсутні.

З урахуванням судової практики та висновків Верховного Суду, арешти на нерухоме майно боржника, на сьогодні перешкоджають особі вільно володіти та розпоряджатися власним майном, та втручання в таке користування на разі є невиправданим та наносить збитки власнику, а арешт є неактуальним та їх забезпечення відпало в силу закону.

Крім того, у відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач ПАТ «Банк Фінанси та кредит», зацікавлена особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал»- задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо відмови у знятті арештів з майна боржника в рамках виконавчого провадження № 21401479.

Зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешти з усього нерухомого майна ОСОБА_1 в рамках ВП 21401479 котрий був за реєстраційним номером обтяження № 10258233, у разі наявності зняти інші арешти в рамках цього виконавчого провадження та скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення.

Копію ухвали суду направити учасникам справи протягом 2 (двох) днів з дня її складання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

З текстом ухвали суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.І.Шевська