ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 січня 2026 року

м. Харків

справа № 613/100/25

провадження № 22-ц/818/820/26

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Тичкової О.Ю

суддів: Маміної О.В., Мальованого Ю.М.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 01 вересня 2025 року у складі судді Шалімова Д.В.-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2024 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором кредиту № 476076-КС-002 від 08.11.2023 року в розмірі 275380,00 грн, що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 75000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 196614,60 грн; суми прострочених платежів за комісією - 3765,40 грн. Одночасно просило вирішити питання про стягнення судових витрат.

Позов обґрунтований тим, що відповідно до договору № 476076-КС-002 про надання кредиту від 08.11.2023 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Бізнес Позика», відповідачу надано кредит у розмірі 75000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,15012667 процентів за кожен день користування кредитом. Однак, всупереч вимог законодавства та умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому порядку та строки, у зв`язку з чим станом на 28.06.2024 року утворилась заборгованість у розмірі 275 380,00 грн, що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 75000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 196614,60 грн; суми прострочених платежів за комісією - 3765,40 грн.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 01 вересня 2025 року позов ТОВ «Бізнес позика» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за кредитним договором №474753-КС-001 від 17 вересня 2023 року в сумі 12 000 грн та судовий збір у розмірі 605, 60 грн.

В іншій частини позовних вимог - відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що позивач надав суду належні та допустимі докази на підтвердження факту того, що відповідач отримав кредитні кошти, але свої зобов`язання по їх поверненню та сплати відсотків належним чином не виконував, а отже зобов`язаний повернути позивачу борг що утворився за договором кредиту. Проте, оскільки відповідач є військовослужбовцем з 11 квітня 2025 року по теперішній час, тому суд відповідно до вимог п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зменшив обсяг заборгованості за кредитним договором та вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 12 000 грн заборгованості за основною сумою боргу.

Не погодившись з рішенням суду ТОВ «Бізнес позика» подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні з позивача суми заборгованості по процентам за користування кредитом та комісії за надання кредиту та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апелянт посилався на те, що рішення суду винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права. А саме суд не повно встановив обставини у справі на зробив необґрунтовані висновки про наявність підстав для звільнення відповідача від сплати процентів за користування кредитом та комісії. Заборгованість нарахована за період дії договору, коли Відповідач ще не перебував на військовій службі і не мав статус військовослужбовця .З умов кредитного договору та Правил надання споживчих кредитів вбачається, що встановлення комісії за надання кредиту є правомірним,

Відповідно до ч.1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення переглядається в частині стягнення з позивача заборгованості по нарахованим процентам та комісії за надання кредиту. В іншій частині рішення не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17 вересня 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 , був укладений кредитний договір № 474753-КС-001, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 12 000,00 грн строком на 24 тижні зі сплатою відсотків, обумовлених договором. Кредитний договір підписаний електронним одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» (а. с. 18-22).

Відповідно до п. 2.4 Договору процента ставка за Кредитом: в день 2,00000000, фіксована. Знижена процентна ставка: в день 1,15012500, фіксована. Комісія за надання Кредиту - 1 800 грн (п. 2.5. Договору).

Строк дії договору до 03.03.2024 року згідно п.2.7.

Орієнтована загальна вартість наданого кредиту: 31 200 грн (п. 2.8 Договору)

Зі змісту п. 3.2.4. Договору вбачається, що у випадку не повернення будь-якого з платежів у строки, передбачені графіком платежів, кридитодавець здійснює коригування зобов`язань, проценти за коритсування кридитом нараховуються на фактичний залишок суми кредиту.

17.09.2023 року від ТОВ «Бізнес Позика» відповідачу було перераховано 12 000 грн, що підтверджується довідками про переказ грошових коштів (а.с. 35).

У зв`язку із невиконанням умов договору у відповідача виникла заборгованість, яка становить 48 088 грн. 72 коп. та складається з: 12 000 грн. - заборгованість за кредитом; 34 818 грн. 42 коп. - заборгованість по відсоткам; 1 270 грн. 30 коп. - заборгованість по комісії. Наявність заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 15).

Згідно з довідкою видаю ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.04.2025 №1555/МВ солдат ОСОБА_3 призваний 11 квітня 2025 року на військову службу під час загальної мобілізації та направлений на проходження військової служби до ЗСУ. Ця довідка дає працівникам, призваним на військову службу за мобілізацією та їх роботодавцям на гарантії, пільги, привілеї, визначенні чинним законодавством (а.с. 80).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Пунктом 15. ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Відмовляючи в задоволенні оскаржувальних позовних вимог суд першої інстанції послався на пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки згаданим Законом не передбачено звільнення військовослужбовців від сплати боргових зобов`язань.

Разом із тим із матеріалів справи вбачається, що заборгованість була нарахована за період дії договору з 17.09.2023 по 03.03.2024, тобто в той час, коли Відповідач ще не перебував на військовій службі та не мав статусу військовослужбовця оскільки, ОСОБА_1 призвано на військову службу лише з 11.04.2025 року, а тому відсутні підстави для звільнення від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом в розумінні пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».

Воодночас, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частини першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

За пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Пунктом 5 Правил про споживчий кредит передбачено, що банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частиною 1 та частиною 2 статті 11, частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з комісією, Товариством в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються ОСОБА_1 та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.

Ураховуючи, що Товариство не зазначило та не надало доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх Банком зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.

З урахуванням наведеного, встановлені положеннями кредитного договору № 474753-КС-001 від 17.09.2023 щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості, є нікчемними в силу закону, а тому суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволені позову про стягнення з відповідача заборгованості з комісії в сумі 1270,30 грн, проте помилився в мотивах ухваленого рішення.

Враховуючи викладене, судова колегія прийшла до висновку про доведеність позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками нарахованими у період дії договору у розмірі 34 818 грн 42 коп. та відсутність підстав для стягнення комісії у розмірі 1 270,30 грн з мотивів викладених у дійсній постанові.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду в частині відмови у задоволені позову про стягнення процентів рішення суду належить скасувати та позов в цій частині задовольнити, в частині відмови у задоволені позову про стягнення комісії рішення суду належить змінити, виклавши мотивувальну частину рішення про відмову у стягненні комісії в редакції цієї постанови.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову пропорційно задоволеним вимогам.

Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки позов задоволено на 97,36 %, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений при зверненні до суду першої інстанції у розмірі 2358,44 грн. Апеляційна скарга задоволена на 96,48 %, тому за подання апеляційної скарги з позивача на користь відповідач підлягає стягненню судовий збір у сумі 3505,69 грн.

Керуючись ст.ст.367,368, 374, 376,381,382-384,389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» - задовольнити частково.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 01 вересня 2025 року - в частині стягнення відсотків скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за відсотками кредитним договором №474753-КС-001 від 17 вересня 2023 року в сумі 34 818 (тридцять чотири тисячі вісімсот вісімнадцять) грн 42 коп.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 01 вересня 2025 року - в частині стягнення комісії змінити.

Викласти мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» витрати по сплаті судового збору у розмірі 5864 (п`ять тисяч вісімсот шістдесят чотири) грн 13 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 09 січня 2026 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В. Маміна

Ю.М. Мальований