Єдиний унікальний номер 341/2320/24
Номер провадження 2/341/30/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого - судді Гаполяка Т.В., розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в межах розгляду клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, -

ВСТАНОВИВ:

Представниця Кудіна А.В. в інтересах довірителя ТОВ «Фінансової компанії «Європейська агенція з повернення боргів» звернулася до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 та просить суд стягнути з відповідача 218 932 гривні 35 копійок заборгованості за сімома Кредитними договорами, позичальником за якими був відповідач. ТОВ «Фінансової компанії «Європейська агенція з повернення боргів» є кредитором, права вимоги якому відступлене первинними кредиторами.

Представником відповідача адвокатом Редькою М.Г. заявлено клопотання про закриття провадження у справі в силу пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України - справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В обґрунтування клопотання покликається на те, що 18 листопада 2015 року Господарським судом Івано-Франківської області відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 . Відтак, всі майнові спори, стороною у яких є боржник ОСОБА_1 , незалежно від суб`єктного складу підлягають розгляду Господарським судом в межах справи про банкрутство.

Належно повідомлений, в порядку статті 128 ЦПК України, про час та місце розгляду справи відповідач, його представник на розгляд такої не з`явились. Неявка таких не перешкоджає подальшому руху справи, зокрема постановлення рішення.

Належно повідомлений, в порядку статті 128 ЦПК України, про час та місце розгляду справи у судове засідання позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» представника не скерувало. При подачі позовної заяви представниця ОСОБА_2 клопотала про розгляд справи за відсутності представника позивача. Неявка такого не перешкоджає подальшому руху справи, зокрема постановлення рішення.

Приймаючи рішення щодо подальшого руху справи, суд враховує наступне.

18 листопада 2015 року Господарським судом Івано-Франківської області відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Постановлено, зокрема, ввести процедуру реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_1 .

Ввести мораторій на задоволення вимог кредиторів ОСОБА_1 .

Повідомити кредиторів про те, що у випадку неподання ними заяв з грошовими вимогами до боржника в порядку статті 45 КУзПБ, в разі закриття провадження у справі про неплатоспроможність на підставі пунктів 5-8 частини 1 статті 90 КУзПБ, згідно з частиною 4 цієї статті вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Кодексом строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Відповідно до вимог статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як це визначено положеннями частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Положеннями статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто, загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями цивільного судочинства, до яких віднесено справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суди повинні керуватися принципом правової визначеності і не допускати наявності провадження, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами у різних юрисдикціях.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно доПодаткового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначенихПодатковим кодексом України.

21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року №2597-VIII.

Правилами пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

Як це визначено положеннями частини 1 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника (частина 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства).

Відтак, можна дійти висновку, що Кодекс України з процедур банкрутства передбачає також особливості розгляду справ про банкрутство, що і підтверджено статтею 7 цього Кодексу.

Системний аналіз положень чинного процесуального законодавства України та Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника і спеціальні норми Кодексу про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ щодо інших законодавчих актів України.

Зі змісту наведених вище норм також убачається, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута. Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за участю сторони, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство сторони у справі.

Вказане врегулювання процедури розгляду спорів до сторони, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до особи, щодо якої порушено процедуру банкрутства.

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом, що узгоджується із загальною спрямованістю Кодексу України з процедур банкрутства, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (провадження № 12-143гс19), від 18 лютого 2020 року у справі №918/335/17 (провадження № 12-160гс19).

За змістом положень частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на наведене вище, виходячи зі змісту та підстав пред`явленого позову, характеру спірних правовідносин, ураховуючи наведені вище положення чинного законодавства, суд доходить висновку про наявність передумов для закриття провадження у справі, позаяк справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини 2 статті 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до частини 1 статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини 1 статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Закриваючи провадження у справі, суд роз`яснює, що вимоги до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу підлягають розгляду в порядку господарського судочинства в межах справи про банкрутство № 909/1171/25.

Приписами пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про наявність підстав для повернення позивачу сплаченого ним при зверненні до суду із даною позовною заявою судового збору, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись пунктом 1 частини 1, частиною 2 статті 255, частиною 1 статті 256 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

-закрити в силу пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України - справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Європейська агенція з повернення боргів», що вимоги до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу підлягають розгляду в порядку господарського судочинства в межах справи про банкрутство №909/1171/25.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Європейська агенція з повернення боргів» з державного бюджету 3 283 (три тисячі двісті вісімдесят три) гривні 99 копійок сплаченого судового збору.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

СуддяТарас ГАПОЛЯК