Справа № 950/2558/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 року м.Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Бакланова Р. В.

з участю секретаря - Гладкової С.В., представника позивача - ОСОБА_1 , відповідачки - ОСОБА_2 , представника відповідачки - Ющенко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лебедині цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , інтереси якого представляє адвокат Куксюк Андрій Леонтійович до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на дитину,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою про припинення стягнення аліментів на дитину, мотивуючи вимоги тим, що син ОСОБА_4 проживає з ним за адресою: АДРЕСА_1 , а з серпня 2025 року перебуває разом з ним у Німеччині. На підтвердження надано довідку № 1375-02-17-25 від 18.07.2025 р., видану Виконавчим комітетом Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області, копію заяви до Бориспільського ліцею «Лідер» від 14.08.2025 р., копію запиту на студентський квиток та студентський квиток, виданий органами Німеччини, копію шкільного сертифікату від 12.09.2025 р. Позивач стверджує, що аліменти сплачувалися вчасно до моменту, коли дитина почала проживати з ним, і заборгованість відсутня, про що свідчить лист Бориспільського ВДВС від 15.07.2025 р. № 108459. Позов подано 19.08.2025 р.

Відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву від 19.09.2025 р., у якому заперечує проти позову в повному обсязі, посилаючись на те, що місце проживання дитини визначено з матір`ю рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 19.08.2021 р. у справі № 359/6726/20, підтвердженим постановою Сумського апеляційного суду від 19.10.2021 р. Відповідач вказує, що надана позивачем довідка фіксує лише тимчасове перебування дитини під час канікул, а не постійне проживання, та що докази перебування в Німеччині відсутні або неналежні.

Позивач подав відповідь на відзив від 30.09.2025 р., у якому спростовує заперечення, наполягаючи на постійному проживанні дитини з ним, посилаючись на ст. 29, 31, 32 ЦК України щодо права неповнолітньої особи обирати місце проживання, та надає додаткові копії документів з Німеччини.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив від 06.10.2025 р., у якому зазначає, що довідка не містить часових проміжків для визначення періоду проживання, документи з Німеччини неможливо ідентифікувати через відсутність перекладу, а докази вибору дитиною місця проживання з батьком не надані.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Куксюк А. Л. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, повідомив, що ОСОБА_4 , перебуває у Федеративній Республіці Німеччина, докази цього надані суду.

Відповідачка та її представник адвокат Ющенко О.О. проти позову заперечили з тих підстав, що документи надані німецькою, відсутній їх переклад, ці документи не можуть бути доказом, місце проживання ОСОБА_4 , рішенням суду визначене разом з матір`ю, з батьком він проживає тимчасово, на цей час аліменти не стягуються, оскільки ОСОБА_2 звернулась з відповідною заявою до виконавчої служби.

Судом встановені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

Сторони перебували у шлюбі з 19 листопада 2010 р., зареєстрваному Відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 , актовий запис № 592). Шлюб розірвано заочним рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 07.12.2020 р. у справі № 359/6689/20.

Сторони мають спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 ).

Судовим наказом Лебединського районного суду Сумської області від 08.05.2020 р. у справі № 950/683/20 з позивача стягуються аліменти на користь відповідача в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 22.04.2020 р. Виконавче провадження № 62158373 перебуває на виконанні у Бориспільському ВДВС, заборгованість станом на 15.07.2025 р. відсутня (лист № 108459 від 15.07.2025 р.).

Місце проживання дитини визначено з матір`ю рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 19.08.2021 р. у справі № 359/6726/20, підтвердженим постановою Сумського апеляційного суду від 19.10.2021 р. (провадження № 22-ц/816/1579/21). Постановою апеляційного суду визначенно, що дитина повинна проживати з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 , з урахуванням найкращих інтересів дитини, її психічного стану, соціально-побутових умов та можливості матері приділяти увагу вихованню. Судом апеляційної інстанції відхилено доводи батька про проживання дитини з ним, оскільки встановлено негативний вплив на дитину від розлуки з матір`ю, а також відсутність достатніх доказів кращих умов у батька.

Позивач стверджує, що з серпня 2025 р. дитина проживає з ним у Федеративній Республіці Німеччині та перебуває на його повному утриманні, що є підставою для припинення стягнення аліментів відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України.

Оцінюючи докази, суд виходить з положень ст. 76 ЦПК України, відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, ч. 7 ст. 81 ЦПК України. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, ст. 80 ЦПК України.

Судом встановлено, що надана позивачем довідка № 1375-02-17-25 від 18.07.2025 р., видана Виконавчим комітетом Гірської сільської ради, вказує на "фактичне проживання" дитини з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Однак ця довідка не містить вказівки на часові проміжки або періодичність такого проживання, не уточнює, чи є воно постійним чи тимчасовим. Термін "фактично проживає" у контексті ст. 29 ЦК України означає реальне місце перебування, але без додаткових доказів не може слугувати достатньою підставою для висновку про зміну місця проживання дитини, визначеного судовим рішенням. Суд приходить до висновку, що ця довідка є недостатньою для доведення постійного проживання дитини з позивачем, оскільки не спростовує попереднє судове рішення про місце проживання з матір`ю та не підтверджує факту повного утримання.

Щодо копії заяви до Бориспільського ліцею «Лідер» від 14.08.2025 р. про дозвіл на екстернатну форму навчання: цей документ свідчить про намір позивача організувати навчання дитини дистанційно, але не доводить факту проживання в Федеративній Республіці Німеччина чи зміни місця проживання. Він є декларативним і не містить підтвердження з боку освітнього закладу про фактичне перебування дитини за кордоном.

Копія запиту на студентський квиток, студентський квиток та шкільний сертифікат від 12.09.2025 р., видані органами Німеччини (адреса: Seestra?e 181, 21514 Guster, Німеччина): ці документи надані іноземною мовою без нотаріально засвідченого перекладу на українську мову. Відповідно до ч. 4 ст. 79 ЦПК України докази, викладені іноземною мовою, подаються разом з їх нотаріально засвідченим перекладом на українську мову. Суд позбавлений можливості надати оцінку таким доказам, оскільки не може встановити їх зміст, автентичність чи релевантність до обставин справи. Таким чином, суд відхиляє ці докази як недопустимі, оскільки вони не відповідають вимогам процесуального закону. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач не довів факт постійного проживання дитини з ним у Німеччині та її повного утримання.

Відповідач не надав зворотних доказів проживання дитини з нею на момент розгляду справи, однак тягар доведення зміни обставин, визначених попереднім судовим рішенням, лежить на позивачі (ст. 81 ЦПК України). Попереднє судове рішення про місце проживання з матір`ю має преюдиціальне значення відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, оскільки встановлює обставини, які не потребують повторного доведення в цій справі, доки не спростовані новими доказами.

Нормами сімейного законодавства передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, ст. 180 СК України. Припинення стягнення аліментів можливе за ч. 2 ст. 182 СК України, якщо дитина переходить на повне утримання одного з батьків, але це вимагає доведення зміни місця проживання та факту утримання. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Судом встановлено, що інтереси дитини вимагають збереження стабільності, визначеної попереднім рішенням суду, оскільки зміна місця проживання без достатніх доказів може негативно вплинути на її психічний стан.

Таким чином суд доходить висновку, що припинення стягнення аліментів можливе лише за наявності беззаперечних доказів фактичної зміни місця проживання дитини та її повного та постійного утримання одним з батьків, з урахуванням інтересів дитини. Докази, які не дозволяють однозначно встановити обставини, зокрема довідки без уточнення періоду чи документи без перекладу, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки суперечать принципам достатності доказів встановленого ст. 80 ЦПК України. Суд відхиляє аргументи позивача про те, що дитина досягла 14 років і може вільно обирати місце проживання, ч. 2 ст. 29 ЦК України, оскільки жодних доказів такого вибору не надано, а судове рішення, щодо визначення місця проживання дитини не скасовано, зміна місця проживання неповнолітньої дитини можлива лише за рішенням суду або згоди батьків, з урахуванням думки дитини, якщо їй виповнилося 14 років, але з обов`язковим доведенням кращих умов для її розвитку.

Також суд зазначає, що документи іноземною мовою без перекладу є недопустимими, а довідки про "фактичне проживання" без додаткових підтверджень не спростовують преюдиціальних обставин. Суд відхиляє аргументи позивача, оскільки вони базуються на припущеннях, а не на достатніх доказах, що суперечить ч. 7 ст. 81 ЦПК України.

Крім того суд встановлює, що лист Бориспільського ВДВС № 108459 від 15.07.2025 р. підтверджує відсутність заборгованості, але не стосується місця проживання дитини; постанова Сумського апеляційного суду від 19.10.2021 р. є преюдиціальною і не спростована; документи з Федеративної Республіки Німеччина - недопустимі через відсутність перекладу, заява до ліцею - не доводить жодних фактів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивач не довів обставин, на які посилається, а тому необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на дитину.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

Ухвалив:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 щодо припинення стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються відповідно до судового наказу, що виданий Лебединським районним судом Сумської області 08.05.2020 року справа № 950/683/20 починаючи з дати звернення до суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано - після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 27.01.2026

Суддя Роман БАКЛАНОВ