Номер провадження 22-ц/816/1462/26
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м.Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Петен Я. Л.

суддів: Криворотенка В.І., Замченко А.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 листопада 2025 року у складі судді Титаренко В.В., ухваленого в м. Суми,

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 03 лютого 2011 року у розмірі 53150 грн 56 коп., яка складається з: 1996,88 грн - заборгованість за кредитом; 44107,29 грн - заборгованість за процентами за користуванням кредитом; 4039,22 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 2507,17 грн - штраф (процентна складова), а також судові витрати у розмірі 1600,00 грн.

Свої вимоги банк мотивував тим, що відповідно до укладеного договору від 03 лютого 2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку, які викладенні на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Проте, відповідач порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 30 вересня 2017 року становить 53150,56 грн, яка складається з: 1996,88 грн - заборгованість за кредитом; 44107,29 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 4039,22 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 2507,17 грн - штраф (процентна складова).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 листопада 2025 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено повністю.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження отримання ОСОБА_1 банківської карти з встановленням кредитного ліміту, а також отримання та використання нею кредитних коштів.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з моменту підписання ОСОБА_1 заяви, між нею та банком був укладений договір у порядку ч . 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. Крім того, 03 лютого 2011 року ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», відповідно до якої визначено базову процентну ставку на місяць, яка складає 3,0% (36% річних). Зазначено, що при порушенні позичальником строку платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми позову. В апеляційній скарзі наведено порядок нарахування банком відсотків та описано черговість погашення заборгованості. Також в апеляційній скарзі банк зазначає про відсутність підстав для застосування строків позовної давності з наведенням відповідних обґрунтувань.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Маховика Р.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. У разі, якщо суд дійде висновку щодо наявності підстав для задоволення (часткового) позовних вимог, просить застосувати позовну давність. Зазначає, що відповідач взагалі не визнає факту користування коштами позивача, наявності будь-якої заборгованості, факту погодження умов кредитування, зокрема і непропорційних відсотків. Вказує, що позивачем не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, а також про відсутність у заяві домовленості сторін про тіло кредиту, можливість нарахування простроченого тіла кредиту та відсотків, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів). На думку сторони відповідача, надані банком витяг з Тарифів і витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вказує, що до позовної заяви не додано жодних доказів, які б підтверджували факт видачі банківської картки саме відповідачу, як і відсутній строк дії такої картки, дата її видачі та отримання, тощо. Наголошує на тому, що факт укладення договору SAMDN2994, не є предметом доказування у цій справі, а тому довідка про умови кредитування не є належним доказом. Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду, оскільки відповідач не вносила 07 лютого 2015 року на погашення боргу 10 грн. Також відповідач не вносила будь-які інші суми з 03 лютого 2011 року і жодній особі не надавала відповідного доручення, а докази протилежного у матеріалах справи відсутні. Про наявність боргу відповідачу відомо не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду першої інстанції не повністю відповідає.

З матеріалів справи слідує та судом встановлено, що 03 лютого 2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитку «Універсальна» та встановлення їй на цю картку кредитного ліміту у розмірі 2000 грн. В анкеті - заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилась та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. В анкеті - заяві від 03 лютого 2011 року ОСОБА_1 зобов`язалась виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку (а.с. 8).

В матеріалах справи наявний витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», який не підписаний відповідачем (а.с. 10-33).

Також, 03 лютого 2011 року ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», відповідно до якої сторонами були визначені наступні умови надання кредитних коштів: пільговий період до 30 днів; базова відсоткова ставка 3% на місяць з розрахунку 360 днів на залишок заборгованості; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, що складається із: пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = базова процентна ставка за договором / 30 нараховується за кожний день прострочення кредиту, пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, нараховуються 1 раз на місяць за наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50 грн і більше; штраф за порушення строку платежів по будь-якому із грошових зобов`язань більше ніж на 30 днів - 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісії; комісія за отримання балансу на чек в банкоматах ПриватБанку 0,95 грн; комісія за безготівковий платіж в касах банку в рахунок кредитного ліміту 3%; комісія за безготівковий платіж в касах банку в рахунок власних коштів 1%; комісія за зняття власних коштів 1% від суми операції; комісія у випадку зняття кредиту готівкою 4% від суми операції; комісія за кредитне обслуговування не передбачена (а.с. 9).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 03 лютого 2011 року станом на 30 вересня 2017 року становить 53150,56 грн, яка складається із: 1996,88 грн - заборгованість за кредитом; 44107,29 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 4039,22 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн - штраф (фіксована частина) та 2507,17 грн - штраф (процентна складова) (а.с. 6-7).

Відповідно до положень частин 1 і 2 статті 207 ЦК України (в редакції, що діяла на день виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність доказів на підтвердження отримання ОСОБА_1 банківської карти з встановленням кредитного ліміту, а також отримання нею кредитних коштів та користування ними. Такий висновок спростовується матеріалами справи, зокрема підписаною відповідачем анкетою заявою, відповідно до умов якої ОСОБА_1 оформила платіжну карту кредитку «Універсальна» з встановленим кредитним лімітом у розмірі 2000 гривень. Крім того, як слідує із наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач користувалася кредитними коштами та частково здійснювала погашення кредитної заборгованості.

Як встановлено матеріалами справи, окрім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ОСОБА_1 того ж дня, 03 лютого 2011 року, підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка містить основні умови кредитування включно з базовою процентною ставкою - 3% на місяць. З даними умовами кредитування ОСОБА_1 ознайомилася, що засвідчила своїм особистим підписом у довідці про умови кредитування (а.с. 9).

Таким чином, між сторонами були узгоджені усі істотні умови, які є обов`язковими для кредитних договорів, зокрема щодо порядку надання кредитних коштів (встановлення кредитного ліміту), відсоткової ставки за користування коштами, строків та порядку погашення заборгованості, відповідальність за порушення зобов`язання, тощо.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо неналежності як доказу довідки про умови кредитування з підстави зазначення договору SAMDN2994, оскільки вказана довідка від 03 лютого 2011 року містить всі ідентифікуючі дані (прізвище ім`я по батькові, ідентифікаційний податковий номер) ОСОБА_1 , власноручно нею підписана та не оспорювалась.

При цьому витяг з Умов та Правил про надання банківських послуг, який не містить підпису відповідача, колегія суддів не вважає частиною кредитного договору, з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленою у Постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, процентна ставка за використання кредитних коштів змінювалась банком, зокрема: у період з 03 лютого 2011 року до 31 грудня 2012 року становила 36% річних; з 01 січня 2013 року до 31 серпня 2014 року 30%; з 01 вересня 2014 року до 31 березня 2015 року - 34,80% річних; з 01 квітня 2015 року до 30 вересня 2017 року - 43,2 % річних.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 1056-1 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору) встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банк змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з відповідачем було погоджено підвищення процентної ставки з 01 квітня 2015 року до 43,2% річних АТ КБ «ПриватБанк», всупереч положенням ст. 81 ЦПК України, суду не надано.

Із розрахунку заборгованості слідує, що заборгованість за процентами, виходячи з узгодженої сторонами процентної ставки, станом на 31 березня 2015 року включно складає 2421 грн 94 коп.

За встановлених обставин колегія суддів доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у сумі 1996 грн 88 коп. та процентів за користування кредитними коштами за період з 31 липня 2013 року (початок нарахування процентів банком) до 31 березня 2015 року (закінчення нарахування в межах погодженої сторонами процентної ставки) у сумі 2421 грн 94 коп.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на доказування суми заборгованості для її відшкодування іншою стороною, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду без відповідних дій з боку сторони з приводу необхідності надання чи збирання певних засобів доказування.

Враховуючи те, що у матеріалах справи відсутні відомості щодо строку дії картки, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості здійснити перевірку правильності нарахування процентів у межах строку кредитування. Сторони у цій справі не подавали клопотань про витребування доказів як до суду першої, так і до суду апеляційної інстанції.

Відтак, відсутні підстави для стягнення заборгованості по процентам у заявлених позивачем розмірах та порядку нарахування.

Щодо вимог про стягнення пені та штрафів апеляційний суд виходить з такого.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Як передбачено умовами кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань більш ніж на 30 днів позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф: 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісії (а.с.9).

Разом з цим колегія суддів зауважує, що у розрахунку заборгованості за договором від 03 лютого 2011 року відсутній визначений розмір нарахованої окремо пені, а сума 4039 грн 22 коп. визначена як нарахована комісія (фактично пеня). Хоча комісія за кредитне обслуговування у довідці про умови кредитування від 03 лютого 2011 року не передбачена, а відомості про підстави для нарахування банком інших видів комісій, передбачених довідкою, матеріали справи не містять.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 720 грн 94 коп., розмір якого розрахований з урахуванням умов, визначених у довідці про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", підписаній відповідачем.

З урахуванням зазначеного, рішення суду першої інстанції на підставі пунктів 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 5139 грн 76 коп., з яких: 1996 грн 88 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 2421 грн 94 коп. - заборгованість за процентами; 720 грн 94 коп. штраф. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Колегія суддів вважає, що підстави для застосування строку позовної давності відсутні, оскільки останній платіж, згідно наданого позивачем розрахунку, відповідачем на погашення заборгованості за кредитом було здійснено 07 лютого 2015 року, а позивач звернувся до суду у жовтні 2017 року, тобто в межах трирічного строку. При цьому в матеріалах справи відсутні дані щодо звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів або до банку з приводу можливого вчинення щодо неї шахрайських дій і безпідставного списання коштів.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та вимог апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача належить стягнути 154 грн 72 коп. (1600 x 9,67%) судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 185 грн 66 коп. (1920 x 9,67%) за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 5139 грн 76 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 154 грн 72 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції, 185 грн 66 коп. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Суддя доповідач Я. Л. Петен

Судді: В.І. Криворотенко

А. О. Замченко