Справа № 215/6540/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м. Кривий Ріг

Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

в складі: головуючого судді - Лиходєдова А.В.

за участю секретаря судового засідання - Маняхіної А.О.

згідно з вимогами ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників процесу, розглянувши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова-Фінанс" (яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Болсуновська, 8 поверх 9, ) до ОСОБА_1 (який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

01серпня 2025 року Товариствоа з обмеженою відповідальністю "Іннова-Фінанс" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, вказавши його підставою наявність у відповідача заборгованості в сумі 20260 грн..

Ухвалою від 22.08.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Призначено розгляд справи по суті.

03.10.2025 року представник позивача Андрущенко М.В., який діє на підставі договору № 06-05/2025 про надання правничої допомоги від 06.05.2025 року (а.с.9), надав суду заяву про закриття провадження по справі, в зв`язку з відсутністю предмета спору та досудовим врегулюванням заборгованості (а.с.74-75).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову.

Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникнення).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Подібного правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20).

Таким чином, представник позивача, зазначаючи в заяві, про відсутність предмета спору, у зв`язку з досудовим врегулюванням заборгованості, після відкриття провадження у справі, не може свідчити про те, що між сторонами був відсутній спір, а тому суд не має визначених процесуальним законом підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Суд зазначає, що закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Таким чином суд вважає, що провадження у справі слід закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки заборгованість була погашена відповідачем ОСОБА_1 , після подачі позову до суду, а отже позовні вимоги були задоволені.

Пунктом 4 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Згідно зі ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач-визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення, у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем, суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи необмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з положеннями ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог).

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

ВС вказав, що подання заяви про відмову від позову є реалізацією позивачем його диспозитивних прав, передбачених нормами ЦПК України.

З наведених підстав, суд дійшов до висновку про прийняття відмови позивача від позову, оскільки така не суперечить чинному законодавству та не порушує інтереси сторін, наслідки закриття провадження у справі за цією підставою позивачу зрозумілі, а звернення до суду із даною заявою є проявом принципу диспозитивності цивільного судочинства.

При цьому, підстав для неприйняття такої відмови судом не встановлено і відмова позивача від заявлених ним вимог не суперечить вимогам чинного процесуального законодавства та не порушує права сторін, а наслідки відмови позивача від позову відомі та зрозумілі.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Згідно з частиною 3 статтею 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Позивач з заявами про розподіл судових витрат, та повернення судового збору з державного бюджету до суду не звертався, тому суд ці питання не вирішує.

Враховуючи вищенаведене, оскільки відмова позивача від позову прийнята судом, провадження у справі слід закрити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.43,44,49,206,255,256,259-261,353-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача - Андрущенка М.В. про закриття провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова-Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у зв`язку з відмовою від позову - задовольнити.

Прийняти відмову позивача від позову.

Закрити провадження у справі за позовом за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова-Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Роз`яснити сторонам, що згідно зі ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, протягом 15-ти днів з дня її складення.

Ухвалу складено 27.01.2026 р..

СУДДЯ: