справа № 208/844/26
провадження № 6/208/83/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 р. м. Кам`янське

Суддя Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, вивчивши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (правонаступник стягувача, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Єжи Гедройця 6, оф.521, ), заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Ідея Банк» (стягувач, адреса: м.Львів, вул. Валова 11, ), ОСОБА_1 (боржник, адреса: АДРЕСА_1 ), приватний виконавець Малкова Марія Вікторівна (м.Київ, вул. Поправки 6-14), про заміну сторони стягувача, -

ВСТАНОВИЛА:

На розгляд суду пред`явлено вказану заяву, в якій порушено вимогу замінити сторону виконавчого провадження - ТОВ «Ідея банк» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (, місце знаходження: вул. Єжи Гедройця, буд. 6, оф. 521, місто Київ, 03150) у виконавчому провадженні відкритому на підставі виконавчого напису № 1757 про стягнення боргу з боржника яким є ОСОБА_1 .

Відповідно до матеріалів заяви, предметом заяви є вимога про заміну стягувача у виконавчому написі приватного нотаріуса.

Питання заміни сторони виконавчого провадження врегульовані ст. 442 розділу VІ ЦПК України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)».

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Згідно з ст. 446 Цивільного процесуального кодексу України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження» визначено місце виконання рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Виходячи зі змісту статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» місцем виконання судового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходженням його майна.

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.10.2020 у справі №263/14171/19.

Отже, законодавець пов`язує місце виконання рішення не з місцем знаходження кабінету/офісу державного/приватного виконавця, а саме з місцем вчинення виконавчих дій щодо конкретного боржника.

Як зазначено у постанові приватного виконавця Малкової М.В. та виконавчому написі приватного нотаріуса №1757, місцем реєстрації боржника є адреса: Запорізька область, м.Запоріжжя, вул. Селищна 68а.

Отже, у даному випадку виконавчі дії з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 1757, вчинялись за вказаною вище адресою боржника, що відповідно до положень ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» є місцем проведення виконавчих дій, та як наслідок є місцем виконання виконавчого напису.

Будь-яких даних, які б свідчили про те, що саме на території Заводського району м.Кам`янське Дніпропетровської області вчиняються виконавчі дії з виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса матеріали справи не містять, тому правові підстави для визначення підсудності даної заяви Заводському районному суду м.Кам`янського Дніпропетровської області.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Інтерпретація суті конструкції «суд, встановлений законом» викладена Європейським судом з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд) у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України». Так, ЄСПЛ наголосив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Правова позиція ЄСПЛ у вказаній справі дозволяє виокремити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

З наведеного вище вбачається, що розгляд справи судом з порушенням правил територіальної юрисдикції є порушенням права особи на справедливий суд (ч. 1 ст. 6 Конвенції) та підставою для скасування ухваленого у справі рішення (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду виявилося, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності, суд передає справу на розгляд належному суду.

Відповідно до ст.378ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Тобто, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є безумовною підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що вказана заява підсудна Шевченківському районному суду Запорізької області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 31 ,32, 258, 260,268 ЦПК України, суд

УХВАЛИЛА:

Передати матеріали цивільної справи № 208/844/26 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Ідея Банк», ОСОБА_1 , приватний виконавець Малкова Марія Вікторівна, про заміну сторони стягувача до Шевченківського районного суду Запорізької області.

Копію ухвали про передачу справи за підсудністю направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили після її виготовлення та підписання.

Ухвала може бути оскаржена позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області з подачею апеляційної скарги через Заводський районний суд м.Дніпродзержинська протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А. С. Кузнєцова