Провадження №: 2-о/336/69/2026
РІШЕННЯ

іменем України

13 січня 2026 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Петренко Л.В., за участі секретаря судового засідання: Нагорних О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку окремого провадження, цивільну справу ЄУН № 336/10498/25 (провадження № 2-о/336/69/2026) за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Молоткова Вікторія Василівна, заінтересовані особи: Приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дмитрієва Наталія Павлівна, Пологівська районна державна адміністрація Запорізької області, Таврійська сільська рада Запорізького району Запорізької області

про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

за участю:

представника заявника - адвоката Молоткової В.В.

встановив:

28 жовтня 2025 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Молоткова В.В. про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, заінтересована особа: приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Дмитрієва Н.П.

В обґрунтування заяви представником зазначено, що заявник являється сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та онуком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті нього відкрилася спадщина у вигляді 1/5 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , матері ОСОБА_2 , який був її спадкоємцем за законом, прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Заявник є сином померлого ОСОБА_2 , а відтак є спадкоємцем першої черги за законом, відповідно до ст.1261 ЦК України.

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 немає.

05 вересня 2025 року заявник звернувся до приватного нотаріуса Дмитрієвої Н.П. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_2 , на підставі чого нотаріусом було заведено спадкову справу №165/2025.

Нотаріус у видачі свідоцтва заявнику відмовив, оскільки свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане Представником Президента України у Оріхівському районі Запорізької області 19.11.1992 року на ім`я ОСОБА_4 (російською мовою). Таким чином, нотаріусом було виявлено неспівпадіння по батькові ОСОБА_3 у свідоцтві про смерть з правовстановлюючим документом, оскільки у свідоцтві про право власності на будинок власником вказана - ОСОБА_5 , про що видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.10.2025 року.

Відповідно до Свідоцтва про право приватної власності на 1/5 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , виданого 19 листопада 1992 року Представником Президента України та засвідченого печаткою Оріхівської районної державної адміністрації, при видачі вказаного свідоцтва було допущено помилку, а саме в по батькові власника замість правильного « ОСОБА_6 » було помилково вказано « ОСОБА_7 ».

Внести виправлення до вищезазначеного документу не видається можливим, оскільки на теперішній час відсутня посада Представника Президента України у Оріхівському районі Запорізької області.

Відповідно до архівного витягу з метричної книги церкви Святого Миколая с. Жеребець Олександрівського повіту Єкатеринославської губернії за 1912 рік померла ОСОБА_3 при народжені мала ім`я, по батькові « ОСОБА_8 », а не « ОСОБА_9 », як зазначено в Свідоцтві про право приватної власності на житловий будинок від 19.11.1992 року.

Відповідно до довідки №01-20/1249 від 27.10.2025 року, виданої Таврійською сільською радою Запорізького району Запорізької області, нерухоме майно (житловий будинок), розташований за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно належить на праві власності: - 4/5 частини ОСОБА_1 згідно договору дарування, посвідченого 08.06.1994 року Оріхівською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 1-1755; - 1/5 частина - ОСОБА_3 , згідно Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 19 листопада 1992 року Представником Президента України, зареєстрованим в реєстрову книгу № 2 за реєстровим №245.

Помилка, допущена при оформленні правовстановлюючого документу на 1/5 частку домоволодіння по АДРЕСА_1 ), унеможливлює оформлення заявником права власності на спадкове майно, після смерті свого батька - ОСОБА_2 .

Представник заявника просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: належність Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок за АДРЕСА_1 , виданого Представником Президента України у Оріхівському районі Запорізької області 19 листопада 1992 року - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено та передано судді Петренко Л.В.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 31 жовтня 2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження, за участю заявника та заінтересованої особи у відкритому судовому засіданні.

Витребувано з у приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Дмитрієвої Н.П. належним чином завірену копію спадкової справи №165 за 2025 рік після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 .

14 листопада 2025 року до суду від приватного нотаріуса надійшла копія спадкової справи.

27 листопада 2025 року до суду від представника заявника адвоката Молоткової В.В. надійшла уточнена заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, відповідно до якої у справі зазначені в якості заінтересованих осіб - Пологівська районна державна адміністрація Запорізької області та Таврійська сільська рада Запорізького району Запорізької області.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 05 грудня 2025 року залучено вказаних представником заявника заінтересованих осіб.

В судове засідання, призначене 13 січня 2026 року о 08-30 год., заявник не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник заявника в судовому засіданні підтримала уточнену заяву та просила її задовольнити.

Приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дмитрієва Н.П. в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Письмових пояснень не подавала.

Представник заінтересованої особи, Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Письмових пояснень не подавав.

Представник заінтересованої особи, Таврійської сільської ради Запорізького району Запорізької області в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Письмових пояснень не подавав.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, дійшов до такого висновку.

Судом встановлено, що заявник, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , являється сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторним) серії НОМЕР_1 від 07 серпня 2025 року, та онуком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 6 від 06.08.2025 року.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 , з 1972 року по день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_6 . Разом з нею за вказаною адресою були зареєстровані та проживали: ОСОБА_2 (син), ОСОБА_10 (невістка), ОСОБА_1 (онук), що підтверджується довідкою від 16 червня 2025 року.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Оріхівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 21.01.2025 року, актовий запис №132.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді 1/5 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , матері ОСОБА_2 , який був її спадкоємцем за законом, прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Заявник є сином померлого ОСОБА_2 , а відтак є спадкоємцем першої черги за законом, відповідно до ст.1261 ЦК України.

05 вересня 2025 року заявник звернувся до приватного нотаріуса Дмитрієвої Н.П. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_2 , на підставі чого нотаріусом було заведено спадкову справу №165/2025.

Приватний нотаріус відмовив заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане Представником Президента України у Оріхівському районі Запорізької області 19.11.1992 року на ім`я ОСОБА_4 (російською мовою). Нотаріусом було виявлено неспівпадіння по батькові ОСОБА_3 у свідоцтві про смерть з правовстановлюючим документом, оскільки у свідоцтві про право власності на будинок власником вказана - ОСОБА_5 , про що видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.10.2025 року.

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 немає, що підтверджується спадковою справою № 165/2025.

Відповідно до Свідоцтва про право приватної власності на 1/5 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , виданого 19 листопада 1992 року Представником Президента України та засвідченого печаткою Оріхівської районної державної адміністрації, при видачі вказаного свідоцтва було допущено помилку, а саме в по батькові власника замість правильного « ОСОБА_6 » було помилково вказано « ОСОБА_7 ».

Внести виправлення до вищезазначеного документу неможливо, оскільки на теперішній час відсутня посада Представника Президента України у Оріхівському районі Запорізької області.

Відповідно до архівного витягу з метричної книги церкви Святого Миколая с. Жеребець Олександрівського повіту Єкатеринославської губернії за 1912 рік померла ОСОБА_3 при народжені мала ім`я, по батькові « ОСОБА_8 », а не « ОСОБА_9 », як зазначено в Свідоцтві про право приватної власності на житловий будинок від 19.11.1992 року.

Відповідно до довідки №01-20/1249 від 27.10.2025 року, виданої Таврійською сільською радою Запорізького району Запорізької області, нерухоме майно (житловий будинок), розташований за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно належить на праві власності: - 4/5 частини ОСОБА_1 згідно договору дарування, посвідченого 08.06.1994 року Оріхівською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 1-1755; - 1/5 частина - ОСОБА_3 , згідно Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 19 листопада 1992 року Представником Президента України, зареєстрованим в реєстрову книгу № 2 за реєстровим №245.

Помилка, допущена при оформленні правовстановлюючого документу на 1/5 частку домоволодіння по АДРЕСА_1 ), унеможливлює оформлення заявником права власності на спадкове майно, після смерті батька - ОСОБА_2 .

У зв`язку з чим заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документу, який необхідний заявнику для реалізації своїх прав щодо спадкування.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Тлумачення частини першої статті 293 ЦПК України свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що: «…у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23) вказано, що: «49. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

50. З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

51. Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній».

Суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті (пункт 6 частини першої статті 315 ЦПК України).

У порядку окремого провадження підлягає встановленню факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеними у свідоцтві про народження або в паспорті, а не у будь-яких документах (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 (провадження № 61-10777сво20)).

Касаційний суд підкреслює, що встановлення факту належності правовстановлюючих документів може бути, зокрема, зумовлене:

(а) помилкою у вказівці прізвища, ім`я, по батькові особи, тобто коли особа мала паспортний документ, але в договорі вказано інше прізвище аніж в паспортному документі. В такому разі існує можливість вирішити це питання в позасудовому порядку;

(б) отриманням після укладення договору паспортного документу, в якому вказане інше прізвище аніж в договорі. В цьому випадку відсутня можливість вирішити це питання в позасудовому порядку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

У ч. 1 ст. 315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені судом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як роз`яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Внести виправлення до Свідоцтва про право приватної власності неможливо, оскільки на теперішній час відсутня посада Представника Президента України у Оріхівському районі Запорізької області.

Відповідно до архівного витягу з метричної книги церкви Святого Миколая с. Жеребець Олександрівського повіту Єкатеринославської губернії за 1912 рік померла ОСОБА_3 при народжені мала ім`я, по батькові « ОСОБА_8 », а не « ОСОБА_9 », як зазначено в Свідоцтві про право приватної власності на житловий будинок від 19.11.1992 року.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 , з 1972 року по день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_6 . Разом з нею за вказаною адресою були зареєстровані та проживали: ОСОБА_2 (син), ОСОБА_10 (невістка), ОСОБА_1 (онук), що підтверджується довідкою від 16 червня 2025 року.

Сукупність встановлених фактів є підставою для висновку, що при оформленні правовстановлюючого документу Свідоцтва про право приватної власності на 1/5 частку житлового будинку по АДРЕСА_1 , виданого 19 листопада 1992 року Представником Президента України та засвідченого печаткою Оріхівської районної державної адміністрації, було допущено помилку, а саме в по батькові власника замість правильного « ОСОБА_6 » було помилково вказано « ОСОБА_7 ».

Вказані розбіжності у написанні прізвища (ім`я) спадкодавця позбавляють заявника можливості реалізувати свої спадкові права.

Суд вважає доведеним факт належності Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок за АДРЕСА_1 , виданого Представником Президента України у Оріхівському районі Запорізької області 19 листопада 1992 року - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Метою встановлення даного факту є необхідність реалізації права на спадщину, отже такий факт породжує юридичні наслідки, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення вказаного факту. Розбіжності у написанні по батькові спадкодавця позбавляє можливості заявника реалізувати свої спадкові права.

За вказаних обставин суд дійшов до висновку, що заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документа підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ст.ст. 3-5, 10-13, 89, 258-259, 263-266, 268, 293, 294, 315, 316, 319 ЦПК України, України, суд,-

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Молоткова Вікторія Василівна, заінтересовані особи: Приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дмитрієва Наталія Павлівна, Пологівська районна державна адміністрація Запорізької області, Таврійська сільська рада Запорізького району Запорізької області про встановлення фактів, що мають юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: належність Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок за АДРЕСА_1 , виданого Представником Президента України у Оріхівському районі Запорізької області 19 листопада 1992 року - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне найменування учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Заінтересовані особи:

Приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дмитрієва Наталія Павлівна, місцезнаходження: Запорізька область, Запорізький район, с-ще. Комишуваха, вул. Хмельницького Богдана, буд. 30, 70530, ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Пологівська районна державна адміністрація Запорізької області, , місцезнаходження: Запорізька область, Пологівський район, м. Пологи, вул. Єдності, буд. 32, 70600, ел. пошта .

Таврійська сільська рада Запорізького району Запорізької області, , місцезнаходження: Запорізька область, Запорізький район, с. Таврійське, вул. Центральна, буд. 13, 70540, ел. пошта .

Дата складання повного судового рішення 13 січня 2026 року.

Суддя: