Справа № 463/5917/25
Провадження № 2/463/218/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Бобрової Ю.Ю.

за участю секретаря судового засідання Назара Р.М.

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявоюТовариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, покликаючись на те, що 27.08.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено Договір № 3883497. А 07.08.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено Договір № 100900781.

Вказує, що умовами Договору № 3883497 від 27.08.2021 передбачено наступне.

Згідно п. 1.1. Договору Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 2 000 грн.

Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 3 грн., які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Пунктом 2.3.1.2. Договору передбачено, що Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів.

Згідно п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору.

Відповідно до п. 6.1. Договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця та доступний зокрема через сайт Кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Згідно п. 6.2. Договору розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Кредитодавця про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Кредитодавцю електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Кредитодавцем електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт Кредитодавця, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей договір надається позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Кредитодавця направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником Кредитодавцем.

Відповідно до п. 6.3. Договору приймаючи пропозицію Кредитодавця про укладання цього договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) (копії додаються) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Кредитодавцем, що розміщені на сайті Кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно п. 6.4. Договору укладення Кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.

Відповідно до п. 6.5. Договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

Зазначає, що умовами Договору Договору № 100900781 від 07.08.2021 передбачене наступне.

Згідно п. 1.1. Договору Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5 000 грн.

Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 15 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому Договором.

Станом на момент звернення до суду строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.

29.11.2021 було укладено договір №29-11-102 відповідно до якого «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3883497.

10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3883497. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №3883497.

30.11.2021 було укладено договір №30-11-65 відповідно до якого «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №100900781.

10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №100900781. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №100900781.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №3883497 від 27.08.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 16 703,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 2 000 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 14 703 грн.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №100900781 від 07.08.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 31 715 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 5 000 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 26 715 грн.

З урахуванням наведеного просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за Договорами № 3883497 від 27.08.2021, № 100900781 від 07.08.2021 у розмірі 48 418 грн та вирішити питання про судові витрати.

Ураховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Відтак суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Аргументи учасників справи

Відповідач скористався своїм право на відзив, у якому його представниця просила суд застосувати наслідки пропуску строк позовної давності до даних правовідносин та відмовити у позові, з огляду на те, що Договір про споживчий кредит № 3883497 було укладено 27.08.2021 на 15 днів, а отже право вимоги у ТОВ «Мілоан» до Відповідача виникло з 11.09.2021 і з цього дня розпочався і перебіг строку позовної давності за Кредитним договором 1 та закінчився 11.09.2024. Разом з тим, позовна заява подана у 2025 році, отже, за межами строку позовної давності. Аналогічними є доводи з приводу Договору споживчого кредиту № 100900781, укладеного на 30 днів, а отже, право вимоги у ТОВ «Мілоан» до Відповідача виникло з 06.09.2021 і з цього дня розпочався перебіг строку позовної давності за Кредитним договором 2 та закінчився 06.09.2024. Разом з тим, позовна заява подана у 2025 році, отже, за межами строку позовної давності. Відзначає, що продаж права вимоги за договором факторингу чи за договором про відступлення права вимоги не продовжує та не поновлює строк позовної давності.

Окремо покликається на те, що позивачем не підтверджено факт укладення кредитних договорів, оскільки наявні в матеріалах справи копії Кредитних договорів, Графіків та Паспортів не відповідають вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та є неналежними доказами укладення Кредитних договорів між Відповідачем та ТОВ «Мілоан».

Указує, що заява не містить доказів передачі/надсилання ТОВ «Мілоан» на адресу Боржника одноразового ідентифікатора, який відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» має являти собою дані у вигляді алфавітно-цифрової послідовності. Позивачем не доведено належність одноразових ідентифікаторів, зазначених у Кредитних договорах, саме Відповідачу та відповідно не доведено факту підписання Відповідачем Кредитних договорів, Графіків, Паспортів та інших пов`язаних документів.

На підставі вищевикладеного, Позивачем не доведено факт укладення та підписання Кредитних Договорів, Графіків, Паспортів та інших пов`язаних документів саме Відповідачем, а отже відповідно до ст. 207 ЦК України, відсутні підстави вважати укладеними Кредитні договори.

Заперечує факт видачі кредитних коштів так як Позивач не надав первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту у розмірі 2 000 грн. за Кредитним договором 1 та 5 000 грн. за Кредитним договором 2, їх погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, виписки по рахунку та інше); відсутні належні, достатні та допустимі докази на підтвердження факту отримання Відповідачем від ТОВ «Мілоан» кредитних коштів у розмірі 2 000 грн за Кредитним договором 1 та у розмірі 5 000 грн за Кредитним договором 2. Довідки ТОВ «ФК «Елаєнс» про перерахування коштів уважає неналежними та недопустимими доказами у справі так як у них не зазначено повного номеру карти, на яку нібито здійснено переказ кредитних коштів, та ПІБ Відповідача, а отже з таких Довідок неможливо встановити факт надання Відповідачу таких кредитних коштів.

Відзначає, що Відповідач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, про що свідчить Посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 , Військовий квиток серії НОМЕР_2 від 01.02.2023 та Довідка форми 5 від 22.04.2025 № 681/185/10/47/293/АС, видана військовою частиною НОМЕР_3 . Таким чином, нарахування Відповідачу, який є військовослужбовцем та учасником бойових дій, відсотків за Договором є незаконним, оскільки на нього розповсюджується вищевказана норма Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Уважає, що вищезазначений Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має зворотну дію в часі, так як пом`якшує відповідальність військовослужбовця, а саме звільняє його від обов`язку зі сплати відсотків за користування кредитними коштами, а отже і від відповідальності за їх несплату.

Також покликається й на те, що в силу вимог ч. 5 ст. 8 Закону «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, яким внесені зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 6 п. 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ), максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. При цьому, у Кредитному договорі 1 та у Кредитному договорі 2 розмір денної процентної ставки становить 5%, що є у 5 разів вищим за встановлений максимальний розмір денної процентної ставки. Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498- ІХ дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом.

Додатково у відзиві зазначає про те, що відсотки по кредитним договорам нараховані за межами строку їх дії, адже як убачається із Графіку платежів, який є додатком до Кредитного договору 1, розмір відсотків становить 3 грн. Разом з тим, Позивач просить суд стягнути за Кредитним договором 1 заборгованість за відсотками у розмірі 14 703 грн, отже, нарахував відсотки за межами строку дії Кредитного договору 1.

Як слідує із Графіку платежів, який є додатком до Кредитного договору 2, розмір відсотків становить 15 грн. Разом з тим, Позивач просить суд стягнути за Кредитним договором 2 заборгованість за відсотками у розмірі 26 715 грн, отже, нарахував відсотки за межами строку дії Кредитного договору. Таким чином, розмір відсотків мав би становити 15 грн, а не 26 715 грн. як нарахував Позивач та просить стягнути суд.

Покликається на те, що встановлений розмір процентів перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є явно завищеним, не відповідає вимогам п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» і засадам справедливості, добросовісності, розумності, як наслідок, свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання позивачем зобов`язань за цим договором.

Так, станом на дату подання позову за Кредитним договором 1 Позивач нарахував Відповідачу прострочену заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 14 703 гривень, що становить 735,15% від суми кредиту. Також станом на дату подання позову за Кредитним договором 2 Позивач нарахував Відповідачу прострочену заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 26 715 гривень, що становить 534,3% від суми кредиту. Такий розмір процентів при застосуванні цих умов призводить до встановлення непропорційно великої суми компенсації, тобто понад 50% вартості кредиту і плати за користування кредитними коштами.

Уважає, що встановлення Позивачем за Кредитним договором 1 процентної ставки за користування кредитом у розмірі 5% в день, встановлення процентів за користування кредитом у розмірі 14 703 грн, враховуючи те, що заборгованість за тілом кредиту становить 2 000 грн, нарахування Відповідачу простроченої заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 14 703 грн, що становить 735,15 % від тіла кредиту, є агресивною діяльністю, а отже нечесною підприємницькою практикою. Аналогічно і по відношенню до Кредитного договору 2.

Окрім вищенаведеного зазначає, що відступлення права грошових вимог за Кредитними договорами від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр» на підставі Договору факторингу № 10-01/2023 не відбулося, а отже ТОВ «Колект Центр» є неналежним Позивачем у справі і позов не підлягає задоволенню.

У відповіді на відзив представниця позивача заперечив правову позицію представниці відповідача покликаючись на наступне.

Перебіг строку позовної давності було зупинено у зв`язку з введенням карантину, а в подальшому воєнного стану, а отже, строки позовної давності не були пропущені позивачем, з огляду на що, підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні.

На підтвердження факту укладення договорів зазначив, що у силу вимог п. 5.1. Договору позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення Позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація), йому зрозумілі.

Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «Мілоан» перебувають у загальному доступі, будучи опублікованими на сайті кредитодавця та були долучені до матеріалів справи у редакції від 13.07.2021. Доказів того, що на дату укладення договору Первісним кредитором було прийнято Правила в новій редакції матеріали справи не містять.

Відповідно до п.3.1-3.3. Правил для отримання позики, Позичальник має бути зареєстрований в ІТС Товариства, для чого він повинен пройти процедуру реєстрації на Сайті. При реєстрації на Сайті, Позичальник повинен вказати дані своєї банківської картки, на яку він хоче отримати позику. Зазначена картка повинна пройти прив`язку до особистості Позичальника і верифікацію. Результатом проходження всіх етапів реєстрації є створення Особистого кабінету позичальника. Після першої реєстрації та під час кожного входу в Особистий кабінет позичальником додатково вводиться код, яких надсилається Позичальнику у вигляді sms-повідомлення на номер телефону, зареєстрований позичальником у Особистому кабінеті.

Пунктами 5.1.-5.3. Правил передбачено, що договір позики украдається шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (Акцепт) пропозиції (оферти) укласти Договір позики в електронній формі та його підписання шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Підписаний таким чином Договір позики прирівнюється до укладеного договору в письмовій формі.

Прийняття позичальником Оферти (Акцепт) та укладання (підписання ним Договору позики здійснюється шляхом надсилання електронного повідомлення про Акцепт Оферти (пункт 5.5. Правил).

Таким чином вважає, що відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому було перераховано грошові кошти.

Факт ідентифікації відповідача підтверджується Довідкою про ідентифікацію. Згідно даної довідки на номер телефону відповідача було направлено одноразовий ідентифікатор, яким і було підписано договір. Крім того, відповідач не заперечує, що всі відомості, вказані в Заявці-Анкеті є коректними, зокрема: ПІБ, РНОКПП, паспортні дані, телефон, реквізити банківської картки, тощо.

Уважає, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують, що між первісним кредиторам та Відповідачем укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.

Зазначає, що на виконання умов укладеного договору № 3883497 позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 2000 грн. Враховуючи, що ТОВ «ФК «МІЛОАН» не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була здійснена ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» на підставі укладеного між сторонами договору. Даний договір є частиною господарської діяльності товариства. Дана обставина підтверджується листом ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС», відповідно до якого 27.08.2021 здійснено переказ грошових коштів на картковий рахунок № НОМЕР_4 у сумі 2 000 грн.

На виконання умов укладеного договору № 100900781 позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 5 000 грн. Враховуючи, що ТОВ «ФК «МІЛОАН» не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була здійснена ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» на підставі укладеного між сторонами договору. Даний договір є частиною господарської діяльності товариства. Дана обставина підтверджується листом ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС», відповідно до якого 07.08.2021 здійснено переказ грошових коштів на картковий рахунок № НОМЕР_4 у сумі 5 000 грн.

Зауважує, що згідно з наданими доказами, заборгованість відповідача за кредитними договорами була нарахована до 23.02.2022, а після цієї дати відповідачу не нараховувалися проценти за користування кредитними коштами. Положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на яке посилається відповідач як на підставу звільнення його від сплати відсотків за кредитними договорами не може бути застосовано до нього до дати призову на військову службу під час мобілізації. Твердження відповідача про те, що положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» мають ретроспективну дію в часі, оскільки скасовують або пом`якшують відповідальність, не заслуговують на увагу, так як впродовж періоду часу між укладенням договорів та призовом на військову службу, відповідач взагалі не мав статусу військовослужбовця, тобто до нього за замовчуванням не могли застосовуватися положення цих нормативно-правових актів.

Окремо відзначає, що сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від Кредитора, ні від Позичальника. Сторони Договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості.

Відповідно до п. 2.4.1 Договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п. 1.4 Договору, а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. З даних умов договору вбачається, що прострочення зобов`язання та відповідальність за таке прострочення виникають у позичальника після дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. При цьому, протягом періоду, на який пролонговано договір, позичальник має правомірно не сплачувати кредитору борг та таке користування коштами не вважається простроченням. Звертає увагу суду, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження належного виконання умов договору та контррозрахунок заборгованості, здійснений Відповідачем, відповідно до погоджених умов договору.

29.11.2021 було укладено договір №29-11-102 відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3883497.

Відповідно до п.6.1.4. Договору факторингу право вимоги переходить до Фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до Боржиків.

Матеріали справи містять докази сплати грошових коштів за договором факторингу (платіжна інструкція від 03.12.2021 № 308250005).

Матеріали справи містять Акт приймання-передачі реєстру боржників та сам реєстр боржників, де під номером 4015 зазначений Відповідач.

10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №100900781.

Відповідно до п.5.2. Договору факторингу права вимоги вважаються відступленими (переданими) Первісним кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників (копія в матеріалах справи).

Матеріали справи також містять докази сплати грошових коштів за договором факторингу, а саме Акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023.

Матеріали справи містять Акт приймання-передачі реєстру боржників та сам реєстр боржників, де під номером 71219 зазначений Відповідач.

Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №3883497. Аналогічно позиція і щодо кредитного договору 2.

Представниця відповідача надала суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за договором, які фактично є аналогічними до доводів, наведених у відзиві.

Фактичні обставини, встановлені судом.

27.08.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено Договір № 3883497.

Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 2 000 грн.

Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 3 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

07.08.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено Договір № 100900781.

Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5 000 грн.

Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 15 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому Договором.

Станом на момент звернення до суду строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.

29.11.2021 було укладено договір №29-11-102 відповідно до якого «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3883497.

10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3883497. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №3883497.

30.11.2021 було укладено договір №30-11-65 відповідно до якого «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №100900781.

10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №100900781. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №100900781.

Правові норми законодавства застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон).

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно з частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно зі статтею 64 ЦПК України докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами.

З огляду на зазначене, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів судом встановлено укладення та підписання ОСОБА_1 кредитних договорів з відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих у борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув право вимоги за вищевказаним кредитним договором на підставі договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги.

Договори від 27.08.2021 та 31.03.2021, укладені між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 № 3883497 та № 100900781 містять суму основного зобов`язання, відсотки за користування кредитними коштами та строки їх повернення і нарахування.

Спростовуючи доводи представниці відповідача про застосувати наслідків пропуску строку позовної давності до даних правовідносин, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12.03.2020 на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався.

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2.

Тобто карантин діяв з 12.03.2020 до 30.06.2023 включно.

Окрім того, указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на території України з 24.02.2022 строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 наступного змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» внесено зміни до ЦК України, зокрема, у розділі «Прикінцеві та перехідні положення» пункт 19 викладено в такій редакції: У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».

Законом України від 14.05.2025 № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набрав чинності 04.09.20205, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було виключено.

Таким чином строк позовної давності був зупинений законодавцем, починаючи з 12.03.2020 до 03.09.2025 включно, а 04.09.2025 перебіг позовної давності поновився, тому з врахуванням зупинення строку позовної давності внаслідок запровадження на території України карантину, а згодом і воєнного стану, суд приходить до висновку, що строк позовної давності позивачем не був пропущений.

Суд вважає безпідставними аргументи представниці відповідача про незаконність нарахування Відповідачу, який є військовослужбовцем та учасником бойових дій, відсотків за Договором, оскільки на нього розповсюджуються положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з огляду на те, що заборгованість відповідача за кредитними договорами була нарахована до 23.02.2022, а після цієї дати відповідачу не нараховувалися проценти за користування кредитними коштами.

Так, п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на який посилається відповідач як на підставу звільнення його від сплати відсотків за кредитними договорами не може бути застосовано до нього до дати призову на військову службу під час мобілізації.

Твердження відповідача про те, що положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» мають ретроспективну дію в часі, оскільки скасовують або пом`якшують відповідальність, не заслуговують на увагу, так як впродовж періоду часу між укладенням договорів та призовом на військову службу, відповідач взагалі не мав статусу військовослужбовця, тобто до нього за замовчуванням не могли застосовуватися положення цих нормативно-правових актів.

Не заслуговують на увагу аргументи представниці позивача про те, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1% у силу вимог ч. 4 ст. 8 Закону «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ.

Так, вищевказаний Закон України набрав чинності 24 грудня 2023 року. Інших умов введення в дію статті 8 цього Закону не встановлено. Таким чином, кредитні договори укладено до набрання чинності змінами до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», внесеними Законом № 3498-IX від 22.11.2023.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Із системного аналізу вказаних вище норм виходить, що дія п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимального розмір денної процентної ставки є загальною для всіх договорів споживчого кредитування, які укладатимуться, починаючи з 24.12.2023; крім того в силу приписів п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3498-ІХ дія вказаного пункту поширюється і на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом 24.12.2023, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Таким чином, за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після 24.12.2023 (дати набрання чинності Законом № 3498-IX), а також за договорами строк кредитування за якими буде продовжено після 24.12.2023, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення (продовження) договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання (продовження) такого договору.

Як слідує із п. 1.3. Договору про споживчий кредит № 3883497 від 27.08.2021 строк кредитування складає 15 днів з 27.08.2021 (а.с. 87), а отже закінчився 12.09.2021, і відповідно по Договору споживчого кредиту №100900781 від 07.08.2021 30 днів з 07.08.2021 а отже закінчився 06.09.2021 (а.с. 95), тоді як Закон України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Згідно ч. 5 ст. 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

Ураховуючи, що самим Законом України від 22 листопада 2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набрав чинності 24 грудня 2023 року, а кредитні договори були укладені 27.08.2021 та 07.08.2021, тобто до набрання чинності цим Законом, а також те, що строк дії цих договорів сторонами не продовжувався після набрання чинності указаним Законом, тому процента ставка нараховувалась відповідачем у відповідності до чинного законодавства, яке діяло до набрання чинності цим Законом і підстав нараховувати понижену проценту ставку у розмірі 1 % у позивача не було.

Відповідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Суд звертає увагу на те, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» ТОВ «ФК «ЕЙС» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до ОСОБА_1 за кредитними договорами від 27.08.2021 та 07.08.2021, зокрема оригінал Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023, Акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023 та Реєстр боржників до Договору № 10-01/2023.

Матеріалами справи підтверджується, що 29.11.2021 було укладено договір №29-11-102 відповідно до якого «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3883497.

10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3883497. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №3883497.

30.11.2021 було укладено договір №30-11-65 відповідно до якого «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №100900781.

10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №100900781. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №100900781.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про безпідставність аргументів відповідача на недоведеність факту відступлення права вимоги за кредитним договором.

Однак суд погоджується з доводами представниці відповідача, що не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за кредитним договором № 3883497 від 27.08.2021 після 12.09.2021 та кредитним договором №100900781 від 07.08.2021 після 06.09.2021, оскільки останні були нараховані після спливу строку кредитування, а з вимогами про стягнення грошових коштів як міри відповідальності на підставі статті 625 ЦК України позивач не звертався.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч. 1 ЦК України).

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Таким чином, враховуючи узгоджені Первісним кредитором та відповідачем строки кредитування, з відповідача підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами в межах узгодженого строку кредитування 15 та 30 днів за ставкою 0,01% за кожен день користування кредитом в межах строку кредиуванння.

У такому разі розмір заборгованості відповідача складає: 2 000 грн. за тілом кредиту та 3 грн. за відсотками з розрахунку: загальна сума нарахованих відсотків за 15 днів: 2 000 грн х 0,01 % х 15; та відповідно 5 000 тілом кредиту та 15 грн за відсотками з розрахунку: загальна сума нарахованих відсотків за 30 днів: 5 000 грн х 0,01 % х 30.

У решті вимог слід відмовити за їх необґрунтованістю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, а саме про стягнення судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, а саме судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 16 000 грн. суд виходив з наступного.

Так, відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До позовної заяви ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було додано Договір про надання правничої допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 та акт про надання юридичної допомоги (а.с. 105-109), відповідно до якого вартість наданих послуг склала 16 000 грн. Тобто зазначені обставини свідчать про те, що вказані витрати позивача були фактичними і неминучими.

Разом з тим, розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати, зазначені представником позивача не можна вважати співмірними зі складністю справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Надаючи оцінку співмірності розміру понесених суд враховував не лише, чи передбачено виконання цих робіт договором, але й чи відповідають вони критерію необхідності чи було їх вчинення обов`язковим, і чи доцільним було їх виконання чи вплинули вони на перебіг розгляду справи.

При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа не є складною, а тому вважає необхідним і достатнім стягнути на користь позивача 4 000 грн витрат на професійну (правничу) допомогу.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 247, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (, вул. Мечнікова, 3 офіс 306 м. Київ) заборгованість за Договором № 3883497 від 27.08.2021 у розмірі 2003 гривень 00 копійок, з яких: 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 3 (три) гривні 00 копійок проценти за користування кредитними коштами.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (, вул. Мечнікова, 3 офіс 306 м. Київ) заборгованість за Договором № 100900781 від 07.08.2021 у розмірі 5015 гривень 00 копійок, з яких: 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 15 (п`ятнадцять) гривень 00 копійок проценти за користування кредитними коштами.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (, вул. Мечнікова, 3 офіс 306 м. Київ) 351 (триста п`ятдесят одну) гривню 20 копійок судового збору та 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок витрати на професійну правничу допомогу.

У решті відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (, вул. Мечнікова, 3 офіс 306 м. Київ).

Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення складено, проголошено та підписано 26.01.2026.

Суддя Юлія БОБРОВА