Номер провадження: 22-ц/813/2178/26
Номер провадження: 22-ц/813/4098/26
Справа № 497/1438/24
Головуючий у першій інстанції Кравцова А. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційними скаргами акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Болградського районного суду Одеської області від 27 січня 2025 року, додаткове рішення Болградського районного суду Одеської області від 27 червня 2025 року постановлених під головуванням судді Кравцової А.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів, та з урахуванням уточнень поданих 19.08.2024 року, просила на її користь стягнути кошти несанкціонованих отримувачем банківських послуг (позивачем) транзакцій в розмірі 67 485,96 грн. та безпідставно списані з банківського рахунку, на який зараховується заробітна плата, грошові кошти в розмірі - 3 287,12 грн. (а.с. 1-7, 22-23 т. 1).

В обґрунтування вимог позову позивачка посилалася на те, що з карткового рахунку позивача відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», за угодою від 01.08.2016 року, було встановлено кредитний ліміт в межах 66 000 грн. і було здійснено несанкціоноване користувачем списання грошей на загальну суму - 65 742,98 грн., а загалом, було здійснено наступні транзакції:

- 01.06.2024 року о 19:10 год. Переказ на карту ПриватБанку через додаток Приват 24. Одержувач: ОСОБА_3 29 921,48 UAH;

- 01.06.2024 року о 19:13 год. Переказ на карту ПриватБанку через додаток Приват 24. Одержувач: ОСОБА_3 29 921,50 UAH;

- 01.06.2024 року о 19:19 год. UPME SLOTSCITY.UA, slotscity 5 900,00 грн.

Також, утримано комісію в розмірі 1742,98 грн.

Таким чином, з рахунку позивача несанкціоновано ним, відповідачем незаконно було списано 67485,96 грн. З моменту з`ясування цього факту, позичальник одразу повідомила про це банк та звернулась з відповідною заявою до правоохоронних органів.

Болградським районним відділом Головного управління національної поліції в Одеській області на підставі заяви ОСОБА_1 від 03.06.2024 року, було внесено відомості до ЄДРДР та як зазначено в Талоні-повідомленні, проводяться слідчі дії.

З відповіді банку на звернення позивачки було повідомлено, що враховуючи спробу списання грошей третіми особами, картку заблоковано та прийнято заяву позивача на перевірку платежу за №15875666. Однак, щодо вчинення інших дій - банком повідомлено не було, проте, дії банку у випадку здійснення несанкціонованих клієнтом банку транзакцій, регламентовано Постановою Національного банку України №164 «Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів» від 29.07.2022 року, положення якої банком вочевідь не дотримано.

Крім того, 26.07.2024 року, з рахунку позивача, на який зараховується заробітна плата, банком здійснено списання 3287,12 грн. як розміру обов`язкового платежу за кредитними зобов`язаннями, що є неправомірним, а тому вона була змушена звернутися до суду.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 27 січня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволений.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно списані з банківського рахунку позивачки, на який зараховується заробітна плата, - кошти в розмірі 3287,12 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

13 березня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила ухвалити у справі додаткове рішення, яким стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача грошові кошти несанкціонованих отримувачем банківських послуг (позивачем) транзакцій в розмірі 67485,96 грн.

Додатковим рішенням Болградського районного суду Одеської області від 27 червня 2025 року заява ОСОБА_2 , представника позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволена.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 грошові кошти несанкціонованих отримувачем банківських послуг (позивачем) транзакцій - в розмірі 67485,12 грн.

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Болградського районного суду Одеської області від 27.01.2025 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, представник АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що уточнення були подані з порушенням норм процесуального права, судом не було надано оцінку, що сума 3278,12 грн. була списана з рахунку ОСОБА_1 , у зв`язку з непогашенням мінімального платежу у розмірі 5% (3278,12 грн.) від суми вибраного кредитного ліміту (65742,44 грн.).

Не погодившись з додатковим рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати додаткове рішення Болградського районного суду Одеської області від 27.06.2025 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу представник АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що переказ коштів у розмірі 65742,98 грн., здійснено особисто ОСОБА_1 з її волі, з самостійним введенням в Приват 24 персональних даних, розголошення яких не допускається.

Тому, банк правомірне стверджує, що оспорювані операції стали можливими через власну недбалість позивачки і доводить це доказом записом телефонної розмови ОСОБА_1 з колл-центром.

З урахуванням того, що грошові кошти, які перевела ОСОБА_1 були кредитними, банк почав обліковувати кредитну заборгованість по кредитній картці «Універсальна» у розмірі 65742,98 грн., а також 1742,98 грн. комісія банку.

Своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України учасники справи не скористалися, відзив на адресу суду не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

За положеннями ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (з 1 січня 2024 року це 90 840 грн., відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028 грн. (3028 грн. х 30 = 90 840 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи.

Відповідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд враховуючи, що ціна позову в даній справі становить 70773,08 грн., що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дійшов висновку, що зазначена справа відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, може розглядатися в порядку спрощеного провадження та не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга на рішення суду підлягає задоволенню частково, на додаткове рішення суду задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішеннявідповідно до ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним нормам рішення та додаткове рішення не відповідають, за наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, виходив з того, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій при відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а надавач платіжних послуг зобов`язаний переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника.

Суд вважав, що вимоги позивача про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 коштів несанкціонованих отримувачем банківський послуг (позивачем) транзакцій у розмірі 65742,98 грн., а також комісія у розмірі 1742,98 грн. підлягають задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення коштів 3287,12 грн., суд дійшов висновку про безпідставне списання відповідачем коштів із карткового рахунку позивача за невідповідністю дій відповідача в цій частині вимогам закону та умовам укладеного договору, що в силу положень статті 1073 ЦК України покладає на АТ КБ «ПриватБанк» обов`язок негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта.

Колегія суддів з такими висновками не погоджується, з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є клієнткою АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується копією анкети-заяви, доданої до відзиву в електронному суді (а.с. 34-37 т. 1).

ОСОБА_1 , є держателем платіжної картки АТ КБ «ПриватБанк» - «Універсальна» з рахунком НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ). Банком по цій платіжній картці (рахунку) встановлено кредитний ліміт 66000,00 грн. (а.с. 13).

01.06.2024 року з карткового рахунку ОСОБА_1 здійснені наступні транзакції:

- 01.06.2024 року о 19:10 год. Переказ на карту ПриватБанку через додаток Приват 24. Одержувач: ОСОБА_3 29 921,48 UAH;

- 01.06.2024 року о 19:13 год. Переказ на карту ПриватБанку через додаток Приват 24. Одержувач: ОСОБА_3 29 921,50 UAH;

- 01.06.2024 року о 19:19 год. UPME SLOTSCITY.UA, slotscity 5 900,00 грн. (а.с. 13 т. 1).

За фактом заволодіння грошовими коштами позивач ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою (вимогою) про проведення повернення грошових коштів.

В подальшому ОСОБА_1 03.06.2024 року звернулась до Болградського районного відділу Головного управління національної поліції в Одеській області з заявою про прийняття заходів до невстановленої особи, яка шахрайським шляхом заволоділа даними входу до її акаунту «Приват 24» та зняли грошові кошти у розмірі 65782 грн., здійснивши 3 транзакції (а.с. 14 т. 1).

На підставі заяви ОСОБА_1 від 03.06.2024 року, було внесено відомості до ЄДРДР та як зазначено в Талоні-повідомленні, за даним зверненням проводяться слідчі дії (а.с. 14 т. 1).

26.07.2024 року з рахунку ОСОБА_1 здійснено списання 3287,12 грн. як розміру обов`язкового платежу за кредитними зобов`язаннями (а.с. 24-25 т. 1).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції.

Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до пунктів 1,6,9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05 листопада 2014 року, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Верховний Суд у постанові Касаційного цивільного суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 (провадження № 61-8249св23), зазначив, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Встановлено, що 01.06.2024 року з карткового рахунку позивачки, відкритого на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк», відбулось списання грошових коштів трьома платежами у сумі 65742,98 грн. Данні платежі зроблені в один день, шляхом переказу на картку ОСОБА_3 (2 платежі) та шляхом списання UPME SLOTSCITY.UA, slotscity 5 900,00 грн. (а.с. 13 т. 1).

Про вказані трансакції, ОСОБА_1 повідомила АТ КБ «ПриватБанк» за телефоном гарячої лінії 3700, де зазначила, що 01.06.2024 року їй зателефонували з телефонного номеру НОМЕР_3 , представившись представником банку, та повідомили, що їй необхідно перерахувати грошові кошти, які містяться на її рахунку на рахунок НОМЕР_4 , з підстав того, що шахраї питаються зняти всі її кошти, на що вона самостійно перевела на рахунок, якій їй було зазначено двічі грошові кошти, при цьому отримувач зазначена ОСОБА_3 . Також вона вказала робітнику банку термін дії картки, та пароль.

Звертаючись до суду із даною апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що саме позивачка здійснила перерахування на іншу картку грошових коштів, а також повідомила третім особам свої персональні дані (номер мобільного телефону, пароль входу до власного Приват24, термін її дії та іншу інформацію), що забезпечило третім особам доступ до її рахунків в ПриватБанку, що підтверджується аудіозаписом розмови ОСОБА_1 з представником АТ КБ «ПриватБанк» під час її звернення з повідомленням про оспорювану операцію, з якої вбачається, що ОСОБА_1 проводила операції за вказівкою, які їй надавав за телефоном, як вона вважала представник банку.

Вказаний аудіозапис міститься в матеріалах справи, та наданий на підтвердження представником АТ КБ «ПриватБанк» до відзиву у суді першої інстанції (а.с. 34-37 т. 1), однак суд першої інстанції взагалі не відтворював у судовому засіданні запис, а також не надав оцінку запису в оскаржуваному рішенні.

Після звернення ОСОБА_1 до банку, було проведено внутрішнє службове розслідування, за результатами встановлено, що спірні транзакції ОСОБА_1 прове ла власноруч зі свого телефону у додатку Приват 24, під впливом невстановлених осіб.

За перевіркою на причетність до шахрайських дій встановлено отримувача грошових коштів ОСОБА_3 , якій і перерахувала грошові кошти ОСОБА_1 . При цьому ОСОБА_3 повідомила, що їй зателефонувала подруга, яка попередила, що на її рахунок переведено грошові кошти, які необхідно перевести на рахунок її матері, яка в свою чергу переказала грошові кошти (акт розслідування додано до відзиву).

Таким чином, ОСОБА_1 порушила вимоги Закону України «Про платіжні послуги», Положення «Про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів та Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки самостійно передала пін-код від картки невстановленим особам, а також здійснила підтвердження входу в Приват24, що дало змогу шахраям отримати всі дані її карток, а також доступ до Приват24.

За приписами ст.ст. 1066, 1068 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Згідно Умов та правил надання банківських послуг, Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються розголошенням інформації з карткового рахунку.

Тому, позивачка, як клієнт АТ КБ «ПриватБанк» несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати картки, розголошення ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію (п.2.1.4.12.4 Умов).

ОСОБА_1 не надала суду будь-яких доказів на підтвердження того, що вона, як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю не сприяла у доступі до відомостей по кредитній картці, її особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду, паролю або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування з її карткового рахунку 01.06.2024 року грошових коштів на суму 65782,98 грн.

Відтак, ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами факту незаконного переказу грошових коштів з її карткового рахунку з вини банку, а тому відповідач не повинен нести відповідальність за ці операції. Позивачка не спростувала обставин, на які посилався представник банку та не навела доводів, які б підтверджували списання коштів з її рахунку внаслідок неправомірних (шахрайських) дій інших осіб.

Враховуючи, що переказ грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 відбувся внаслідок її необачної поведінки, не надання нею належних та допустимих доказів на підтвердження порушення банком правил проведення розрахункових операцій в процесі переказу грошових коштів з її карткового рахунку, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 уклала з банком кредитний договір, що підтверджується анкетою заявою, ліміт встановлено банком у розмірі 66000 грн., які ОСОБА_1 самостійно та добровільно перерахувала на рахунок ОСОБА_3 , а також сповістивши термін дії картки та пароль, в подальшому було проведено списання ще UPME SLOTSCITY.UA, slotscity.

З урахуванням встановленого, колегія суддів зазначає, що списання з карткового рахунку ОСОБА_1 суми у розмірі 3287,12 грн. відбулось банком правомірно на погашення кредитних коштів.

Однак, суд не може погодитись, що списання 3287,12 грн. відбулось на зарахування відсотків та тіла, з підстав того, що предметом розгляду даної справи є повернення грошових коштів, які несанкціановано списані банком, при цьому суд не виходить за межи позовних вимог та не може надавати оцінку, чи ця сума є правомірним нарахуванням відсотків.

Оскільки, суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга подана на рішення підлягає задоволенню частково, так як є частково доведеною, також підлягає задоволенню апеляційна скарга подана на додаткове рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки, викладені у рішенні та у додатковому рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права, та не правильно встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , також підлягає скасуванню додаткове рішення суду.

Розподіл судових витрат.

Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, при зверненні до суду апеляційної інстанції судовий збір підлягав сплаті банком у розмірі 1816,80 грн., колегія суддів дійшла висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку судового збору у розмірі 1816,80 грн.

З огляду на положення ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення задовольнити частково.

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на додаткове рішення задовольнити.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 27 січня 2025 року скасувати.

Додаткове рішення Болградського районного суду Одеської області від 27 червня 2025 року скасувати.

Ухвалити постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () судовий збір в розмірі 1 816 гривень 80 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 26 січня 2026 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ С.М. Сегеда