Справа № 477/653/21
Провадження № 2/477/784/26
У Х В А Л А

(повний текст)

30 вересня 2025 року м. Миколаїв

Вітовський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого у справі - судді Полішко В.В., з секретарем Котовою О.Д.,

з участю:

прокурора Задирко А.М., (16.09.2025 року була присутня в судовому засіданні, коли суд оголосив про перерву для складання тексту ухвали),

представника позивача (ДСГП «Ліси України») Середи Н.Г. (16.09.2025 року була присутня в судовому засіданні, коли суд оголосив про перерву для складання тексту ухвали),

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Вітовського районного суду Миколаївської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Миколаївської обласної прокуратури в інтересах Миколаївської районної державної адміністрації, державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» до Мішково-Погорілівської сільської ради Миколаївської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення в частині, повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

08 липня 2025 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про повернення на стадію підготовчого судового засідання, а також 16 вересня 2025 року подав заяву про зміну предмету позову.

Своє клопотання про повернення на стадію підготовчого судового засідання прокурор обґрунтовував тим, що позов пред`явлено у квітні 2021 року, обґрунтування позовних вимог здійснено відповідно до вимог та судової практики, яка склалась з вирішення земельних спорів у подібних правовідносинах.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначав, що предмет негаторного позову становить вимога власника, який володіє майном, до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном та факти, які підтверджують дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення цих правомочностей. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. При цьому поняття перешкод у реалізації прав користування і розпорядження є загальним поняттям і може включати не лише фактичну відсутність доступу до земельної ділянки та можливості використати її за призначенням, а й будь-які інші неправомірні дії порушника прав, а також рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, договори, інші правочини, у зв`язку з якими розпорядження і користування майном ускладнене або повністю унеможливлене.

Звертав увагу, що неодноразово Верховним Судом зазначалось, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями природно-заповідного фонду (перехід до них володіння цими землями), стосовно яких діє чітка заборона на вилучення, зміну цільового призначення та надання у користування, всупереч вимог Земельного кодексу України, ЗУ «Про природно-заповідний фонд України» є неможливим. Таке протиправне зайняття земельної ділянки або державна реєстрація права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушенням права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом. У зв`язку з чим позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку потрібно розглядати як негаторний позов.

Навів у клопотанні правові висновки Великої Палати Верховного Суду, які є актуальними і на теперішній час та з огляду на які неправомірні рішення про передачу земель природоохоронного призначення не створюють ті юридичні наслідки, на які вони спрямовані, а держава або територіальна громада не втрачають володіння земельними ділянками природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, які за законом не можуть бути передані у приватну власність у разі такого їх передання фізичним або юридичним особам і державної реєстрації за останніми права власності і, відповідно, у цих випадках слід усувати перешкоди у користуванні відповідною земельною ділянкою шляхом її повернення власникові.

Разом з тим, після закриття підготовчого провадження у справі, а саме 09.04.2025 року, набрав чинності Закон України від 12.03.2025 № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилання захисту прав добросовісного набувача».

Ці законодавчі зміни, на його думку, суттєво впливають на застосування судом та учасниками процесу способу захисту, є виключними та не залежали від волі сторін, у тому числі прокурора.

З огляду на вищевказані зміни законодавства виникла потреба у зміні предмету позову, що можливо вчинити лише на стадії підготовчого провадження.

Вивчивши матеріали клопотання та цивільної справи суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 189 ЦПК України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання. Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Частиною 1 статті 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Згідно з частиною 3 статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача. Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин (аналогічний висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.07.2021 у справі № 910/18389/20).

Відповідна процесуальна дія може бути вчинена на стадії підготовчого провадження.

Цивільним процесуальним кодексом України не врегульовано питання щодо повернення суду першої інстанції до стадії підготовчого провадження після його закриття.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20 (провадження № 61-15126св21), зроблений висновок, що: «при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно з практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 03.10.2019 у справі № 902/271/18, від 16.02.2021 у справі №922/2115/19, в ухвалі від 22.06.2021 у справі № 923/525/20, постанові від 16.12.2021 у справі № 910/7103/21 суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

Тобто, повернення на стадію підготовчого провадження можливе лише за виключних обставин.

Як вбачається з матеріалів справи 12 квітня 2021 року прокурор звернувся в порядку загального позовного провадження з позовом в інтересах Миколаївської районної державної адміністрації, державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» до Мішково-Погорілівської сільської ради Миколаївської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення в частині, повернення земельної ділянки.

У своїй позовній заяві прокурор просив визнати незаконними та скасувати рішення Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 11.12.2019 року №10 в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1225 га, кадастровий номер :07:000:0103, для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 повернути у власність держави в особі Кабінету Міністрів України з правом постійного користування ДП «Миколаївське лісове господарство» земельну ділянку площею 0,1225 га, кадастровий номер :07:000:0103) по АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідачів на користь Миколаївської обласної прокуратури судовий збір у сумі 5048,26 грн.

Ухвалою суду від 17 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

03 листопада 2021 року прокурором подано заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої прокурор просить визнати незаконним та скасувати рішення Мішково-Погорілівської сільської ради від 11.12.2019 року №10 в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1225 га (кадастровий номер :07:000:0103) для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на зазначену земельну ділянку.

Ухвалою суду від 08 листопада 2021 року заяву прокурора про зміну предмету позову - задоволено.

Ухвалою суду від 14 грудня 2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

З вищенаведеного слідує, що підготовче провадження тривало майже рік і, на думку суду, прокурор мав достатньо часу для того, щоб визначитись як з предметом позову, так і вчинити всі дії, що вчиняються на стадії підготовчого провадження.

Позовні вимоги у поданій до суду заяві про зміну предмету позову прокурор обґрунтовує на підставі статті 387 ЦК України, як витребування земельної ділянки у недобросовісного набувача.

Водночас, слід звернути увагу, що до статті 387 ЦК вищенаведеним законом, на який посилається прокурор, зміни не вносились і прокурор не був позбавлений можливості звернутись до суду з віндикаційним позовом з самого початку. І, як вірно зазначив у своєму клопотанні, правові позиції Верховного Суду щодо розгляду цієї категорії справ є чинними та не змінювались.

За таких обставин, зазначена прокурором зміна законодавства не може бути підставою для повернення на стадію підготовчого провадження.

У свою чергу задоволення такого клопотання може викликати сумнів щодо неупередженості головуючого судді у сторони відповідача.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання прокурора щодо повернення на стадію підготовчого провадження слід відмовити.

Разом з тим, як слушно зауважив у своєму клопотанні прокурор, після закриття підготовчого провадження у справі, а саме 09 квітня 2025 року, набрав чинності Закон України від 12 березня 2025 року № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилання захисту прав добросовісного набувача».

Як вбачається з позову, однією з позовних вимог є припинення права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 .

З огляду на вищезазначені зміни, статтею 391 ЦК України визначено, що у разі якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/ або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу".

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 у встановленому законом порядку звернувся до Мішково-Погорілівської сільської ради, органу уповноваженому прийняття такого рішення, із заявою про виділення йому земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, яка була задоволена. В подальшому був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки у власність та рішенням Мішково-Погорілівської сільської ради від 11.12.2019 року № 10 вищезазначений проект затверджено та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку.

Тобто, фізична особа діяла у спосіб та порядок, передбачений законодавством, для отримання земельної ділянки у приватну власність.

У позовній заяві, обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор також не вказував щодо недобросовісності при набутті ОСОБА_1 земельної ділянки.

Законом України від 12 березня 2025 року № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилання захисту прав добросовісного набувача» внесені також зміни до Цивільного процесуального кодексу України», а саме:

до частини 4 статті 177 ЦПК України, яку доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви»;

частину 2 статті 185 Кодексу доповнено абзацом третім такого змісту: "Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму";

перше речення частини третьої викладено у такій редакції: «Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, внесе у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду».

З огляду на частину 2 Прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного Закону, положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.

Матеріали позовної заяви не містять експертно-грошової оцінки спірної земельної ділянки, чинної на дату подання позовної заяви, на депозитний рахунок суду грошова сума у розмірі вартості спірного майна не вносилась.

Таким чином, аналізуючи вищенаведене, слід дійти висновку, що, оскільки зміни до Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилання захисту прав добросовісного набувача» мають зворотну дію в часі, то позовну заяву прокурора слід залишити без руху та надати строк для проведення експертно-грошової оцінки спірної земельної ділянки, чинної на дату подання позовної заяви, та внесення на депозитний рахунок суду грошової суми у розмірі вартості спірного майна.

Керуючись ст. 222, ст.ст. 258-260 ЦПК України, Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача»,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора щодо про повернення на стадію підготовчого провадження для вирішення питання щодо зміни позовних вимог - відмовити.

Позовну заяву прокурора в інтересах Миколаївської районної державної адміністрації, державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» до Мішково-Погорілівської сільської ради Миколаївської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення в частині і повернення земельної ділянки - залишити без руху.

Повідомити прокурора про необхідність виправлення зазначених недоліків заяви у спосіб, визначений в мотивувальній частині ухвали, протягом тридцяти днів з дня вручення копії ухвали.

У разі невиконання вимоги суду у вказаний строк позовна заява буде вважатися неподаною і буде повернута прокурору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя В.В.Полішко