Провадження № 2-др/470/2/26
Справа № 470/1034/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року с-ще Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Орлової С.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Ляшенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про прийняття додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості за договором оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

13 січня 2026 року до Березнегуватського районного суду Миколаївської області через підсистему «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_1 , про компенсацію судових витрат понесених у зв`язку з розглядом справи, яка підписана його представником адвокатом Саченком А.П. У заяві заявник зазначав, що у провадженні суду знаходиться цивільна справа №470/1034/25 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати. У відзиву на позов ним було повідомлено суд про очікуванні судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн. На підтвердження понесення таких витрат, фіксований розмір яких становить 20000 грн без ПДВ, надає договір про надання правничої допомоги б/н від 26.05.2025 року укладений між ОСОБА_1 і адвокатом Саченком А.П., акт здачі прийняття послуг і передачі коштів № 1 від 07 січня 2026 року. Посилаючись на зазначене та положення ч.7 ст.135 ЦПК України, заявник просив суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивачки судові витрати у вигляді правничої допомоги у розмірі 20000 грн.

Заявник відповідач по справі ОСОБА_1 та його представник адвокат Саченко А.П. в судове засідання не з`явились, до суду направили заяву про розгляд заяви про відшкодування судових витрат за їх відсутності ( а.с.84).

Позивачка по справі ОСОБА_2 та її представник адвокат Бусахін О.С. в судове засідання не з`явились, до суду направили відзив на заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу, у якому зазначали, що позивачка звернулась до суду з відповідним позовом до ОСОБА_1 10 листопада 2025 року, натомість представник останнього долучив договір про надання правничої допомоги від 26.05.2025 року, тобто укладений до подання позову позивачкою до суду. Крім цього, всупереч положенням договору про надання правничої допомоги, відповідачем не додано додаткової угоди, якою має бути визначено розмір вартості послуг адвоката, акт здачі прийняття надання послуг та передачі коштів № 1 від 07.01.2026 року не містить детального розрахунку кожної послуги, натомість у ньому безпідставно вказано про участь адвоката в судових засіданнях, однак жодного засідання по справі не було. Посилаючись на зазначене та положення ч.4 ст.137 ЦПК України, щодо неспівмірності витрат складності справи і виконаним адвокатом робіт, просили суд відмовити у задоволенні заяви відповідача, а розгляд справи здійснювати за їх відсутності (а.с.78-79,82).

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247ЦПК України.

Вивчивши заяву відповідача про прийняття додаткового рішення та долучені до неї докази суд доходить наступного.

Судом встановлено, що 10 листопада 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , у якому просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки укладений 01.11.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та стягнути з нього заборгованість по виплаті орендної плати за період з 2021 по 2025 роки у загальному розмірі 55385 грн 13 коп та витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою суду від 13 листопада 2025 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено перше судове засідання по справі.

27 листопада 2025 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на сплату орендної плати за період 2021 - 2024 роки в загальному розмірі 53800 грн.

06 січня 2026 року представник позивачки адвокат Бусахін О.С. звернувся до суду з заявою про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з повною сплатою відповідачем заборгованості по орендній платі.

Відповідач та його представник заперечень щодо залишення позовної заяви без розгляду з підстав зазначених позивачкою та її представником, не висловили.

Ухвалою від 07 січня 2026 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 залишено без розгляду, з тих підстав, що подання позивачем заяви про залишення позову без розгляду є його диспозитивним правом, у зв`язку з чим суд не зобов`язаний перевіряти підстави такої заяви. Зазначена ухвала суду в апеляційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно ч. 9 ст.141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у разі необґрунтованих дій позивача, таких як зловживання процесуальними правами, виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони.

Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Під зловживанням процесуальними правами слід розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Як вже зазначено судом вище, стягнення з позивача понесених відповідачем судових витрат, зокрема, у разі залишення позову без розгляду, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.

Разом з тим, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Для стягнення здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Про зазначене наголошено у постановах Верховного Суду зокрема від 26.09.2018 у справі №148/312/16-ц,від 28.01.2019 у справі №619/1146/17-ц, від 14.01.2021 у справі №521/3011/18.

Крім цього, відповідно до роз`яснень, викладених у п. 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому, саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява була залишено без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Із системного тлумачення положень частин 5, 6 ст. 142, ч. 9 ст. 141 ЦПК України вбачається, що необґрунтовані дії позивача, як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч.5 ст. 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Позовна заява ОСОБА_2 залишена без розгляду відповідно до п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України на підставі її заяви, в якій зазначено про сплату відповідачем орендної плати, відповідач не висловив заперечень проти залишення позову без розгляду з цих підстав, та у заяві про відшкодування витрат на правничу допомогу на недобросовісність дій позивача та /або зловживання нею процесуальними правами не посилався, таких доводів не навів, та вважав, що правовою підставою для відшкодування витрат на правничу допомогу є зокрема положення ч. 7 статті 135 ЦПК України. Однак судом у цій справі не застосовувалося забезпечення судових витрат, а тому посилання відповідача на вказані норми ЦПК України є безпідставними.

Таким чином, з огляду на зазначене, оскільки будь-яких свідомих, недобросовісних дії позивача, які свідчать про зловживання нею процесуальними правами, в ході судового розгляду даної справи не встановлено, а її позов залишено без розгляду не через необґрунтовані дії, а на підставі поданої заяви у зв`язку з реалізацією диспозитивного права гарантованого нормами ЦПК України, то суд доходить висновку, про відсутність підстав для компенсації відповідачу здійснених ним витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.260-261,270 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про прийняття додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості за договором оренди землі відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 15-ти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя С. Ф. Орлова