Справа № 336/894/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20 січня 2026 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя в складі: головуючого судді Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання Безкровної Є.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі у порядку загального позовного провадження цивільну справу №336/894/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Матвіївської сільської ради Вільнянського району Запорізької області як орган опіки та піклування, ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав,-, -

за відсутності сторін, третьої особи та їх представників,-

В С Т А Н О В И В :

28.01.2025 представник позивачки адвокат Рикун А.В. в інтересах ОСОБА_1 за допомогою системи «Електронний суд» звернувся до суду із вказаною позовною заявою, за змістом якої просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За змістом позовної заяви 10 жовтня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, під час якого у сторін народилася спільна дитина: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб між сторонами розірваний в судовому порядку, відповідне рішення набрало законної сили 12.03.2013. Крім того, заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 20.08.2024 року у цивільній справі № 314/1520/24 стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000,00 гривень, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.04.2024, і до досягнення донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття. Рішення суду набрало законної сили 03.10.2024 року.

Починаючи з 2013 року відповідно до тверджень сторони позивача батько ОСОБА_4 проживає окремо від сім`ї, протягом останніх 10 років участі у вихованні своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 не приймає, ухиляючись від виконання батьківських обов?язків. З 2013 року ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , яка повністю опікується донькою та утримує її. Позивачка наголошує, що відповідач не цікавиться дитиною, не відвідує її на день народження, святкові та вихідні дні, не приймає участі у вихованні доньки, не відвідує батьківські збори, не приймає участі у додаткових витратах на утримання доньки та витратах на лікування дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток ,не має контакту із дитиною. Відповідно, сторона позивача вважає, що наявні всі підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

На підставі наведеного, виходячи з найкращих інтересів дитини, оскільки відповідач не виявляє материнського піклування, без поважних причин не виконує своїх батьківських обов`язків з виховання, розвитку, навчання, лікування та матеріального забезпечення дитини, із врахуванням норм, передбачених ст. 60, 64, 150, 157, 164, 165, 166, 167, 212, 243, 244 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», представник позивача просить задовольнити позов.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Дмитрюк О.В. від 12.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі. Розгляд справи постановлено провести за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Вказаною ухвалою встановлено строк відповідачу для надіслання (надання) до суду відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо надати суду, що підтверджують заперечення проти позову, - протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії цієї ухвали. Роз`яснено відповідачу, що вимоги до відзиву передбачені ст.178 ЦПК України. Також зобов`язано відповідача одночасно із надісланням (наданням) відзиву до суду надіслати (надати) копії такого відзиву та доданих до нього документів позивачу, а також третім особам. Встановлено відповідачу строк для надання зустрічного позову до 19 березня 2025 року.

19.03.2025 у вказаному вище складі суду постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду, клопотання про допит свідка задоволено, постановлено викликати у судове засідання та допитати свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 15.04.2025 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, відповідно до п. 2.3.43, 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, замінено головуючого суддю Дмитрюк О.В. та 16.04.2025 матеріали цивільної справи передано визначеному головуючому судді Вайнраух Л.А. на підставі протокола повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2025.

Ухвалою судді Вайнраух Л.А. від 25.04.2025 постановленои прийняти цивільну справу до свого провадження, визначено дату, час і місце проведення судового засідання.

Позивачка та її представник адвокат Рикун А.В. під час судового розгляду справи 27.08.2025, 12.01.2026 позовну вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав підтримали на підставі наявних доказів, що наявні в матеріалах справи. ОСОБА_1 також пояснила, що батько дитини взагалі не підтримує відносини із донькою, створив іншу сім?ю, з початку повномасштабного вторгнення РФ до України заблокував номер телефону ОСОБА_3 в усіх месенджерах, крім того, його заборгованість зі сплати аліментів постійно збільшується. При цьому, до початку повномасштабного вторгнення ОСОБА_2 телефонував доньці не частіше, ніж один раз на рік.

Відповідач в судовому засіданні 27.08.2025 повторно присутній не був, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово та належним чином шляхом надіслання судових повісток, смс-повідомлення. Так, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, жодних заяв або клопотань до суду не подавав, маючи достатньо часу для висловлення заперечень проти позовних вимог або звернення із зустрічним позовом. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Представник третьої особи А.Кириченко під час судового розгляду справи присутня не була, відповідно до листів від 18.08.2025, 22.10.2025, 12.01.2026 просить розглянути справи за відсутності служби у справах дітей Матвіївської сільської ради Запорізького району Запорізької області за наявними матеріалами.

Зустрічної позовної заяви та інших заяв по суті справи сторонами подано не було. Інших процесуальних дій у справі, судом вчинено не було за відсутності клопотань учасників справи.

Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

На підставі встановлених обставин та у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку учасників справи, з`ясовану у попередніх судових засіданнях, відсутність заперечень сторони позивача та представника третьої особи, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив вирішувати справу на підставі наявних у ній доказів, а саме постановив ухвалу згідно з ч.1 ст. 281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку, що видно з протоколу судового засідання 27.08.2025.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні письмові докази, вислухавши протягом розгляду справи пояснення учасників справи (сторони позивача та представника третьої особи), здійснивши допит свідків та неповнолітньої дитини (третьої особи), інтересів якої стосується даний позов, з`ясувавши правовідносини між сторонами у справі та перевіривши їх наявними доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких встановлених судом фактичних обставинах справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено, що 10.10.2008 сторони уклали шлюб, який зареєстрований Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №654. Як підтверджено згідно з рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №336/666/13-ц, пр.2/336/966/2013, шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 12.03.2013. Згідно з мотивувальною частиною рішення суду сторонами у справі досягнуто згоди відносно місця проживання дитини із матір?ю.

Під час шлюбу у сторін у даній справі народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка наразі проживає з позивачкою (копія свідоцтва про народження, виданого повторно Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління МЮ (м.Одеса), серії НОМЕР_1 від 03.08.2023).

Судом також встановлено, що відповідно до рішення Вільнянського районного суду Запорізької області у справі №314/1520/24, пр.2/314/787/2024 від 20.08.2024, яке набрало законної сили 03.10.2024, ухвалено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ), аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Шевченківським РВ ГУМВС в Запорізькій області, адреса проживання: АДРЕСА_2 ) на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000,00 гривень, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 03.04.2024, і до досягнення донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття. Як визначено судом, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. (веб-посилання на текст судового рішення: https://reyestr.court.gov.ua/Review/121583033).

Даним рішенням встановлено що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якої є позивач ОСОБА_1 , батьком відповідач ОСОБА_2 , проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

На підставі вказаного рішення суду 17.09.2024 Вільнянським районним судом Запорізької області видано виконавчий лист, крім того, виконавче провадження відкрито головним державним виконавцем Центрального відділу ДВС у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління МЮ (м.Одеса) Тішиною І.В. згідно з постановою від 20.11.2024. За даними розрахунку заборгованості, здійсненого вказаним державним виконавцем, долученого стороною позивача, а також роз?яснення державного виконавця від 30.06.2025, станом на листопад 2024 року у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів у сумі 38 000,00 гривень, яка збільшилась протягом строку провадження справи в суді, а саме станом на 30.06.2025 дорівнює 74 666,67 гривень.

Відповідно до даних довідки від 24.01.2025 за вих. № 01-20/12, виданої Запорізькою гімназією № 93 Запорізької міської ради Запорізької області, батько ОСОБА_4 у 2022 - 2023 навчального року та 2023-2024 навчального року не брав участі у батьківських зборах, не приходив до школи, навчанням, успіхами, поведінкою дитини не цікавився.

За змістом довідки від 23.01.2025 за вих. № б/н, виданої Комунальним закладом «Запорізький медичний фаховий коледж» Запорізької обласної ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01.09.2024 є здобувачем освіти за спеціальністю 223 «Медсестринство», освітньо-професійна програма «Акушерська справа» (базова середня освіта) КЗ «ЗМФК» ЗОР. За цей період батько жодного разу не цікавився успішністю доньки, не відвідував батьківські збори. Не цікавився де мешкає його донька та не виходив на зв`язок з класним керівником. Батько здобувача освіти в участі у вихованні не бере. Вихованням займається мати.

Крім того, судом досліджено довідку від 23.01.2025 за вих. № 1, видану Товариством з обмеженою відповідальністю «Клініка сімейного типу Фемелі мед», яка містить інформацію, що ОСОБА_2 , батько дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жодного разу не відвідав разом з дитиною лікаря, не піклується про стан її здоров`я, не виконує рекомендації лікарів та не спілкується з адміністрацією закладу та лікарем. На всі прийоми до лікаря дитина ОСОБА_3 з`являлася разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Місце проживання ОСОБА_3 за місцем реєстрації позивачки (матері дитини) ( АДРЕСА_2 ) підтверджено й довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру №1 від 22.07.2023.

Як встановлено судом на підставі листа відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей ЗМР від 14.03.2025, 10.03.2025 спеціалістами відділу здійснено вихіл за адресою проживання відповідача, однак потрапити до помешкання не вдалося, оскільки вдома нікого не було або двері навмисно ніхто не відчинив. Спеціалістами відділу залишено запрошення, проте ніхто не з?явився та не зателефонував. Відповідно, надати акт обстеження умов проживання ОСОБА_2 , з?ясувати його думку щодо позбавлення батьківських прав не вбачається можливим.

До справи також надійшов надійшов висновок органу опіки та піклування, затверджений рішенням виконавчого комітету Матвіївської сільської ради Запорізького району Запорізької області №145 від 11.03.2025 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . За даними висновку ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зі слів матері дитина ОСОБА_3 , її колишній чоловік ОСОБА_2 фактично з 2013 року не проживає, пішов з родини, залишивши доньку, і з цього часу мешкає окремо. Зі слів матері дитини батько ОСОБА_2 виїхав за кордон до початку повномасштабного вторгнення РФ в Україну на початку 2021 року, де саме і знаходиться по теперішній час. ОСОБА_2 не сплачує аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, що виданий ВДВС у місті Запоріжжі ПМУ МЮ (м. Одеса) станом на 21.11.2024 має заборгованість в сумі 34 666,67 гривень.

Крім того, відповідно до довідки ТОВ «Клініка сімейного типу «Фемелі мед» м.Запоріжжя від 23.01.2025 року, ОСОБА_1 , доглядає самостійно свою доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом 12 років, з 2013 року батько дитини вихованням не займається, до амбулаторії жодного разу не з?являвся. Відповідно до довідки К3 «Запорізький медичний фаховий коледж» 30Р від 23.01.2025 року ОСОБА_7 є студенткою 1 курсу, 924 АС групи. Виховується та проживає дитина з матір?ю ОСОБА_8 , батько дитини - ОСОБА_2 з дитиною не проживає, справами доньки не цікавиться.

Актом обстеження умов проживання від 10.02.2025, складеного комісію у складі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , як вказано у висновку, встановлено: що у дитини є власна дитяча кімната, яка облаштована дитячими меблями, є сучасні гаджети для навчання. ОСОБА_4 забезпечена сезонним одягом за віком. У будинку тепло та чисто. Наявна приготовлена їжа та запас продуктів. Для виховання та розвитку дитини матір?ю створені належні умови.

Отже, з 2013 року батько ОСОБА_2 проживає окремо від доньки ОСОБА_4 . Він тривалий час не відвідує дитину, вихованням та утриманням доньки не займається і не бажає займатися, фактично самоухилився від виконання своїх батьківських обов?язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться її здоров?ям, не виявляє інтересу до внутрішнього світу доньки, не забезпечує харчування та медичний догляд, лікування дитини. Не телефонує донці. Батько свідомо нехтує своїми обов?язками, чим порушує ст.ст. 141, 150, 152 СК України. Таке відношення негативно позначається на становленні та самоствердженні дитини, як особистості та спричиняє душевні страждання. Мати дитини ОСОБА_1 постійно мешкає разом з донькою ОСОБА_4 , займається її вихованням та забезпечує усім необхідним, піклується про стан здоров?я, якісне харчування, належний розвиток, навчання, відпочинок.

Таким чином, членами комісії встановлено факт свідомого та умисного невиконання батьком своїх батьківських обов?язків щодо своєї неповнолітньої доньки, відсутності з його боку будь-якої участі у вихованні дитини, ненадання матеріальної допомоги, свідоме самоусунення від забезпечення морального та духовного розвитку дитини, нехтування виконанням батьківських обов?язків щодо виховання своєї дитини, без поважних причин залишивши її без батьківської уваги та турботи. Поведінка батька відносно дитини є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов?язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення батьківських прав.

Батько дитини не намагається боротися за своє право бути батьком, брати участь у вихованні, спілкуватися з дитиною, ігнорус можливість змінити своє ставлення до виховання та утримання дитини. Враховуюче вищевикладене та діючи в інтересах неповнолітньої дитини, орган опіки та піклування Матвіївської сільської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав батька ОСОБА_2 у відношенні до неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з цим, неповнолітня ОСОБА_3 , допитана як свідок, показала, що дійсно навчається у медичному коледжі, є студенткою. До початку повномасштабного вторгнення періодично спілкувалась із батьком, часто самостійно намагалась виходити на з?язок із ним. При цьому, з 2022 року ОСОБА_2 заблокував її номер телефону на особистому пристрої у всіх месенджерах, відповідно, засобів зв?язку із ним немає. Вважає, що відсутність спілкування є наслідком відношення до неї нової дружини батька. Наразі ОСОБА_4 спільно мешкає із матір?ю, дядьком, дідусем та бабою. Із підставами звернення матері до суду та змістом позову обізнана, при цьому, позовні вимоги підтримує, вважає їх обґрунтованими.

Свідок ОСОБА_6 показала суду, що є матір?ю позивачки (бабою ОСОБА_4 ). Відповідача, який є батьком ОСОБА_4 , свідок не бачила протягом 6-8 років, допомоги у вихованні та розвитку, навчанні дитини від нього немає, на чому наголосила ОСОБА_6 . Багато уваги дитині приділяє дядько ОСОБА_5 , який мешкає разом із ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , її чоловіком (дідом ОСОБА_4 ) однією родиною.

Свідок ОСОБА_5 показав суду, що є рідним дядьком ОСОБА_4 , мешкає однією родиною, зокрема, із ОСОБА_3 , та своєю сестрою - позивачкою ОСОБА_1 . Також свідок підтвердив, що з 2022 року жодного разу не чув новин від відповідача, адже він не спілкується із донькою, не підтримує її в жодний спосіб, не цікавиться її життям та розвитком. ОСОБА_2 , наскільки відомо свідку, створив нову родину, відносини із донькою не підтримує. При цьому, відповідач мешкає окремо від родини з 2013 року. ОСОБА_4 неодноразово намагалась самостійно телефонувати батькові, його матері (бабусі), але вони її ігнорують, на зв?язок не виходять.

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВРУ 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (HUNT v. UKRAINE, Заява N31111/04) Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 (Заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за ст.8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (п. 100, Справа "Мамчур проти України" від 16.07.2015, №10383/09).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги.

При цьому, згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

За приписами ч.1,2 ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання, припинення дій, які порушують сімейні права.

За нормами ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно з ч.1,2,4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як передбачено ч.2,3 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених п.2, 4 і 5 ч.1 цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Ст.165 СК України врегульовано, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Крім того, згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як передбачено ч.1 ст.12 вказаного закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

При розгляді справи відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду у справі №645/731/18, провадження № 61-20399св19 від 08.04.2020.

Так, відповідно до ч.1, 2 ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Аналогічні положення закріплені у ст.12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Так, третя особа - ОСОБА_3 , яка є неповнолітньою за віком, вільно та чітко висловилась з приводу того, що батько не виконує свої обов?язки щодо неї, протягом тривалого часу, з ним втрачений будь-який зв?язок, крім того, вона повністю підтримує заявлені позовні вимоги. До позовної заяви додано підтвердження того, що вона отримала копію позовної заяви із додатками та повністю ознайомлена із нею, тобто, дана обставина відома й органу опіки та піклування.

Суд враховує й роз`яснення, наведені у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та виходить з того, що ухилення батька дитини від виконання своїх обов`язків у цій справі знайшло своє підтвердження, адже відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з донькою, навіть, не в обсязі, мінімально необхідному для її нормального самоусвідомлення, а взагалі; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти, має заборгованість зі сплати аліментів.

Досліджені докази, зокрема, отримані під час допиту свідків, а також безпосереднього опитування дитини в судовому засіданні, вказують на те, що відповідач дійсно не цікавиться навчанням й станом здоров`я своєї дитини, не займається її розвитком та не створює належних умов для отримання освіти, самоусунувшись з 2013 року від процесу виховання, тобто, протягом тривалого часу у порівнянні із віком дитини. Зазначені обставини підтверджені наявними доказами, що відповідають загальним положенням про доказування, та не спростовані з боку відповідача. Суд вважає в достатньому для ухвалення рішення ступені підтвердженою ту обставинлю, що всіма питаннями опікується виключно матір ОСОБА_12 . Дитина емоційно травмована поведінкою батька, жалкує, що він не приділяє їй уваги, поряд з цим не виявляє позитивних емоцій та подальшого бажання спілкуватись з урахуванням нехтування з боку відповідача правами та інтересами доньки. Суд відмічає за результатами розгляду справи стійкий емоційний зв?язок матері ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_3 .

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаній категорії справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, провадження № 61-15290св20; від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, провадження № 61-1544св21; від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, провадження № 61-14340св23).

Згідно з положеннями ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Тлумачення даної норми дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок має рекомендаційний характер. Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що матеріали справи містять достатню сукупність доказів, які підтверджують доводи сторони позивача про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків протягом тривалого часу щодо виховання ОСОБА_13 . Достеменних даних про те, що відповідач залишив територію України, матеріали справи не містять. Відповідно, враховуючи здійснення всіх достатніх заходів для повідомлення відповідача з боку суду, а також виходу комісії (органу опіки та піклування районної адміністрації по Шевченківському району м.Запоріжжя) за місцем реєстрації відповідача, залишення йому контактних даних та сповіщення від органу опіки та піклування, суд дійшов висновку про те, що відповідач обізнаний із провадженням справи в суді, відповідно, мав достатньо часу для висловлення своїх заперечень, крім того, для особистої участі у підготовці висновку опіки та піклування. Разом з цим, жодних дій з боку ОСОБА_2 не вчинено.

За таких обставин, враховуючи інтереси дитини, яка, як встановлено судом, мешкає із матір?ю, дядьком, бабою та дідом у с.Матвіївка, беручи до уваги всі належні, допустимі та достатні докази, у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приймає висновок органу опіки та піклування як такий, що відповідає інтересам дитини та є достатньо обгрунтованим.

Так, суд вважає за доцільне задовольнити позов у повному обсязі у спосіб позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки. На переконання суду, це рішення в повній мірі відповідає інтересам дитини, враховуючи тривале невиконання батьком своїх батьківських обов`язків по вихованню, розвитку, навчанню, забезпеченню ОСОБА_3 . Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Разом з цим, суд наголошує, що позбавлення відповідача батьківських прав не тягне для нього невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, за наявності обопільної згоди, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав

Як передбачено ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, оскільки за нормою ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Проте, питання стягнення аліментів вже було предметом іншого судового провадження, що встановлено судом під час розгляду справи.

Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

При цьому, обраний позивачем спосіб захисту відповідає приписам ст.18 СК України та є ефективним для захисту прав дитини, відповідає її законним інтересам.

Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили необхідно надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача, враховуючи рішення суду, що ухвалюється, на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 968,96 гривень (із врахуванням ставки судового збору за розгляд позовної вимоги немайнового характеру відповідно до п.1-2 ч.4 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2025 року за змістом ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» (3 028,00 гривень), а також звернення до суду саме за допомогою системи «Електронний суд» (застосовується коефіціент 0,8 відповідно до ст.4 вищезазначеного нормативно-правового акта).

Керуючись ст. 2, 7,10, 12-13, 76-81, 133, 141, 209, 223, 229, 244-245, 247, 258-259, 263-266, 268, 272-273, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Матвіївської сільської ради Вільнянського району Запорізької області як орган опіки та піклування, ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 968,96 гривень (дев?ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини - до Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Реквізити сторін: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрацїі: АДРЕСА_3 ;

Виконавчий комітет Матвіївської сільської ради Вільнянського району Запорізької області як орган опіки та піклування, , адреса місцезнаходження: Запорізька область, Запорізький район, с.Матвіївка, вул.Центральна, буд.77А;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржено стороною позивача в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду складено та підписано 20.01.2026.

Суддя Л.А. Вайнраух