Справа № 132/1771/25
Провадження № 2/132/491/26
РІШЕННЯ

Іменем України

"12" січня 2026 р. Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого - судді СЄЛІНА Є.В., при секретарі судового засідання - РИБАК І.Ю., за участі: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ЖУКОВА В.П., відповідача - ОСОБА_2 та її представника - адвоката ДЯЧЕНКА Е.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в місті Калинівка Хмільницького району Вінницької області, у порядку загального позовного провадження цивільну справу № 132/1771/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, ОСОБА_3 про встановлення факту перебування на утриманні, визнання права на отримання пенсії та допомоги у зв`язку з втратою годувальника,

ВСТАНОВИВ:

05.06.2025 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 із вказаним позовом, в якому просить встановити факт перебування її на утриманні у онука ОСОБА_4 ; визнати за нею право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника та виплати одноразової грошової допомоги. В обґрунтування зазначених вимог зазначила, що вона є бабою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яких з 2010 року самостійно виховувала та отримувала, оскільки їх матір ОСОБА_3 самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Після досягнення найстаршим онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, він допомагав їй, та матеріально утримував за рахунок власних коштів (доходів), оскільки вона є пенсіонером та отримує мінімальну пенсію за віком. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , загинув в селищі Білогорівка Попаснянського району Луганської області, після смерті якого вона набула право на грошову допомогу, як член сім`ї загиблого військовослужбовця. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.02.2023 року, був встановлений факт її перебування на утриманні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, дане рішення постановою Київського апеляційного суду від 04.03.2025 року було скасоване, а тому вона вимушена звернутися із вказаним позовом в порядку позовного провадження.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2025 року, визначено склад суду з розгляду позову: головуючого суддю Сєліна Є.В.

Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 23.06.2025 року, відкрите провадження за позовом, визначено здійснити його розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов 06.08.2025 року до Калинівського районного суду Вінницької області, представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Дяченко Е.В. просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні, визнання права на отримання пенсії та допомоги у зв`язку з втратою годувальника, відмовити у повному обсязі, через їх безпідставність та необґрунтованість.

Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 29.08.2025 року, закрито підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Жуков В.П. в судовому засіданні під час розгляду даної справи підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. В судове засідання, призначене на 14.00год. 12.01.2026 року позивач ОСОБА_1 не з`явилась, її представник - адвокат Жуков В.П. не заперечував проти завершення розгляду справи у відсутність свого довірителя.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник - адвокат Дяченко Е.В. в судовому засіданні під час розгляду даної справи заперечували проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Відповідач - представник Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в судове засідання не з`явився, подав письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, прийшов до наступних висновків:

Встановлено та визнається учасниками справи, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка села Багрин Васильківського району Київської області, яка зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області, де отримує пенсію за віком, є бабою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця селища Калинівка Васильківського району Київської області.

Останній, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець селища Калинівка Васильківського району Київської області, відповідно до сповіщення про смерть (загибель) та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 26 жовтня 2022 року Калинівською селищною радою Фастівського району Київської області, будучи військовослужбовцем, перебуваючи на посаді командира гранатометного взводу батальйону оперативного призначення Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, помер (загинув) ІНФОРМАЦІЯ_6 в результаті артилерійського обстрілу, в районі населеного пункту Білогорівка Попаснянського району Луганської області.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2023 року у справі № 362/68/23 (номер провадження 2-о/362/24/23), задоволено заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Військова частина № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 , про встановлення факту, що має юридичне значення. Встановлено факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утриманні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Постановою Київського апеляційного суду від 04 березня 2025 року у справі № 362/68/23 (номер провадження 22-ц/824/4990/2025), рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2023 року - скасоване. Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Військова частина № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 , про встановлення факту, що має юридичне значення - залишено без розгляду. Роз`яснено ОСОБА_1 право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Мартинцової І.О. від 03 червня 2025 року у справі № 362/3598/25 (номер провадження 2/362/2549/25), відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_8 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

05.06.2025 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 із позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, ОСОБА_3 про встановлення факту перебування на утриманні, визнання права на отримання пенсії та допомоги у зв`язку з втратою годувальника, на загальних підставах.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Положеннями частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» регламентовано, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

У статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Законом України № 3515-IX від 09 грудня 2023 року, зокрема, стаття 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладена у новій редакції.

При цьому, частиною першою статті 16-1 вказаного Закону (тут і далі - у редакції Закону України № 3515-IX від 09 грудня 2023 року) встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян російської федерації або республіки білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої у цьому пункті, здійснюється також сім`ям осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва).

Відповідно до статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Статтею 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що при вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються: а) діти, брати, сестри й онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років, при цьому брати, сестри й онуки - за умови, якщо вони не мають працездатних батьків; б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або є особами з інвалідністю; в) один з батьків, або чоловік (дружина), або дід, бабуся, брат чи сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) зайнятий доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8 років, і не працює; г) дід і бабуся - в разі відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати.

Згідно зі статтею 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення», члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі: встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.

У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18 зазначено, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги від померлого, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично протягом певного періоду часу, і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Таким чином, для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, якщо суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц, від 05 листопада 2025 року у справі № 644/1574/23.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, дослідивши та оцінивши всі докази у справі, у тому числі, й показання допитаних свідків, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку про те, що заявник не надав належних і допустимих доказів на підтвердження факту надання онуком - загиблим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , матеріальної допомоги своїй бабі ОСОБА_1 , яка була постійним і основним джерелом засобів для її існування.

З пояснень позивача ОСОБА_1 , показів свідків позивача: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також показів свідків відповідача: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , не можливо поза розумним сумнівом встановити точний період часу проживання загиблого ОСОБА_4 разом із бабою ОСОБА_1 однією сім`єю, оскільки покази в цій частині різняться в залежності від сторони, яка заявила свідків до допиту в суді, та через відсутність об`єктивних, належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання.

Разом з цим, слід зауважити, що сама позивач ОСОБА_1 зазначила в суді, що її онук ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав з нею до набуття ним повноліття, після чого залишив її сім`ю, спочатку у зв`язку із навчання в іншій місцевості, а вподальшому, зокрема через проходження ним військової служби. На уточнююче питання позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначила, що не може пояснити, в чому саме полягало її утримання, зазначивши, що онук ОСОБА_4 за життя допоміг їй з проведенням ремонтних робіт в її помешканні, та у придбанні певного виду побутової техніки.

При цьому, заявником не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували про спільне проживання та спільний побут онука з бабою, їх взаємні права та обов`язки, зокрема, щодо спільних витрат в утриманні житлового приміщення шляхом сплати коштів за комунальні послуги, його ремонт, придбання побутової техніки.

Заявник не повідомив суд та ненадав жодних доказів на підтвердження складу сім`ї баби ОСОБА_1 , а також складу сім`ї онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Натомість, суду під час розгляду справи, з пояснень сторін стало відомо, що до складу сім`ї баби ОСОБА_1 входить її чоловік, ідентифікуючі дані щодо якого, його рід зайняття, стан здоров`я, матеріальний стан, не відомі, через ненадання зі сторони заявника з цього приводу доказів.

Заявником не було підтверджено належними доказами, що основний дохід (пенсія) та інші соціальні виплати (за наявності) були недостатніми для забезпечення потреб баби ОСОБА_1 та членів її сім`ї.

Щодо онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , то згідно усного пояснення сторони відповідача, останній значний період часу мав власну сім`ю (перебував у шлюбі), яку матеріально забезпечував та утримував, проте про дану обставину заявник не зазначив у поданому позові та в судовому засіданні.

Надаючи оцінку показам свідків сторони позивача: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які вказали про факт надання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , допомоги своїй бабі ОСОБА_1 на проведення ремонтних робіт в її помешканні, та придбанні певної побутової техніки, суд зазначає, що сам факт надання бабі одноразової допомоги в проведенні ремонтних робіт в її помешканні, та придбанні певного виду побутової техніки, не є достатнім підтвердженням того, що онук протягом свого повнолітнього життя взяв на себе обов`язок утримувати бабу та забезпечувати її основні потреби. Відповідно до вимог закону, утримання має передбачати систематичність і сталість наданої допомоги, а також те, що ця допомога була основним і постійним джерелом засобів до існування для особи, яка претендує на статус утриманця.

Слід зауважити, що покази свідків сторони позивача: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які підтвердили, що ОСОБА_4 неодноразово приїжджав до баби ОСОБА_1 , яку провідував, купляв їй продукти харчування, ліки та дарував подарунки, не свідчить про систематичність відвідування та надання такої допомоги протягом повнолітнього життя ОСОБА_4 , та не доводять факт перебування баби на утриманні онука.

Належних доказів надання онуком ОСОБА_4 матеріальної допомоги на утримання баби ОСОБА_1 , зокрема шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок баби чи в інший спосіб, заявник суду не надав.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що надані позивачем ОСОБА_1 докази не є безспірним підтвердженням факту надання її онуком ОСОБА_4 матеріальної допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів для її існування.

За вищенаведених обставин, правових підстав для задоволення позовної вимоги в частині встановлення факту перебування на утриманні, не має.

Не підлягає до задоволення і позовна вимога щодо визнання права на отримання пенсії та допомоги у зв`язку з втратою годувальника, оскільки правова підстава для отримання зазначеного права передбачена діючим законодавством України, а не визначається судом. Окрім цього, зазначене право є похідним від доведення факту перебування особи на утриманні, який в цій конкретній справі не доведений належними та допустимими доказами.

Враховуючи вищевикладене, позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, ОСОБА_3 про встановлення факту перебування на утриманні, визнання права на отримання пенсії та допомоги у зв`язку з втратою годувальника, необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до частин першої-третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст. 141, 200, 206, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, ОСОБА_3 про встановлення факту перебування на утриманні, визнання права на отримання пенсії та допомоги у зв`язку з втратою годувальника - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя