РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Заочне

Справа № 293/1341/25

Провадження № 2/293/83/2026

19 січня 2026 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Тишкевич К.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасний Факторинг"

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором

УСТАНОВИВ:

Процесуальні дії по справі.

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1 , згідно якого просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасний Факторинг" заборгованість за кредитним договором №1 від 26.12.2020 в розмірі 12634,83 гривень, з яких:

- 7205,77 грн прострочена заборгованість за кредитом ;

-5 429,06 грн комісія.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору №1 від 26.12.2020.

06.11.2025 суд, у порядку ч.6 ст. 187 ЦПК України, звернувся до виконавчого комітету Оліївської сільської ради з метою отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 .

20.11.2025 на адресу суду від Оліївської селищної ради надійшов лист, згідно якого встановлено, що гр. ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 25.11.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників. Розгляд справи по суті суд призначив на 18.12.2025.

Ухвалою від 18.12.2025, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 18.12.2025, суд відклав розгляд справи на 19.01.2026.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору №1 від 26.12.2020.

Позивач вказує, що 26.12.2020 між ТОВ "Сучасний Факторинг" та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за умовами якого відповідачу наданий кредит, сума якого складає 7 205,77 грн зі строком користування кредитом 24 календарних місяців.

У свою чергу відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконує неналежним чином, у зв`язку з чим станом на 13.10.2025 у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 12 634,83 грн, з яких: 7 205,77 грн заборгованість за тілом кредиту; 5429,06 грн - заборгованість за сумою комісії.

З метою захисту свого порушеного права позивач звернувся до суду з даним позовом.

У судове засідання сторони не з`явились. Про день, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

Позивач повноважного представника у судове засідання не направив. У прохальній частині позову просить проводити розгляд справи без участі представника товариства. Позовні вимоги просить задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.4/зворотна сторона).

Відповідач про причини неявки суд не повідомив.

Виклик відповідача до суду здійснювався судом шляхом направлення судової повістки за його зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 .

Однак, на адресу суду повернулась судова повістка про виклик відповідача до суду від 19.01.2026 без вручення адресату з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 42).

Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, оскільки довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду та, зокрема, свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-109гс19; від12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18; та правовою позицією Верховного Суду у постанові від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18.

Окремо, суд зазначає, що згідно із наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за яким відповідач повідомлявся про судове засідання від 18.12.2025, таке поштове відправлення "вручено особисто" (а.с.37), що, зокрема, свідчить про обізнаність відповідача про розгляд справи судом.

Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За нормами ч.1 ст. 281 ЦПК України, про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, з урахуванням наявності умов, за яких можливе проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст. 280,281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 19.01.2026.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В ході розгляду справи, суд відповідно до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.

У судовому засіданні від 19.01.2026 відповідно до ч.6 ст. 259, ст. 268 ЦПК України, суд підписав скорочене (вступну та резолютивну частину) рішення суду.

Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

26.12.2020 між ТОВ "Сучасний Факторинг" (кредитодавець, позивач) та ОСОБА_1 (покупець, відповідач) укладений кредитний договір №1 (а.с.16-17).

Відповідно до п.п.1.1. договору кредитодавець зобов`язується надати кредит покупцю, а покупець зобов`язується повернути кредит та внести плату за користування кредитом в розмірі, порядку та на умовах, визначених договором.

За умовами договору кредит надається на придбання товарів/послуг, що зазначаються клієнтом в заяві на отримання кредиту. Перелік товарів та послуг, які придбаваються за рахунок кредитних коштів визначено покупцем в заяві на отримання споживного кредиту. Факт отримання товару(ів) та послуг(и) підтверджується особистим підписом покупця у листі-зобов`язанні та/або відповідному правочині на отримання послуги (п.3.5, 3.12 договору).

Умовами договору визначено, що сума кредиту складає 7 205,77 грн, строк користування кредитом складає 24 календарних місяців. Плата за користування кредитом складається з: річних відсотків за користування кредитом у розмірі 0.01% від суми кредиту. Реальна річна процентна ставка встановлюється на рівні 49,43% річних від загальної суми кредиту; щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 4,5% від суми кредиту. Розмір щомісячного платежу по погашенню тіла кредиту та плати за користування кредитом становить 300.25 грн, з моменту укладення кредитного договору до 29.06.2021 0:00:00 включно. З 30.06.2021 розмір щомісячного платежу становить 624,51 грн. Розмір останнього платежу може відрізнятись від розміру попередніх платежів. Щомісячний платіж повинен сплачуватись до 26 числа кожного місяця. Сукупна вартість кредиту з урахуванням вартості усіх супутніх послуг, а також сплати процентів за його користування та інших платежів за цим доювором складає 13 042,84 грн (п.п.3.6.- 3.11. договору).

Згідно із п.п.3.1-3.4 договору назва кредитного продукту: розтрочка 6-24. Вартість товару складає 5 896,7 грн. Перший внесок за товар складає 0 грн та сплачується покупцем продавцю в момент придбання товару. Вартість послуг(и) що придбавається за рахунок кредитних коштів складає 1 309,07 грн.

Сторони погодили, що підписання покупцем договору та отримання товару/послуг є фактом отримання кредиту. Днем надання кредиту вважається день підписання договору покупцем (п.2.5, 2.6 договору).

За реквізитами сторін кредитний договір підписаний особистим підписом покупця.

Відповідно до заяви на отримання споживчого кредиту, підписаної ОСОБА_1 , в якій, окрім погоджених умов за кредитним договором, зазначена сума кредиту, яка становить 7 205,77 грн на придбання товару смартфону ОРРО А12 із аксесуарами, суптніми послугами, у тому числі страховими (а.с.19).

Відповідно до графіку платежів та основних умов кредитування, що є додатком №1 до кредитного договору про надання споживчого кредиту №1 від 26.12.2020, визначено відсотки за користування кредитом, комісія за управління кредитом, порядок їх сплати та відповідний графік платежів із визначенням сукупої вартості кредиту (а.с.18).

Згідно із паспортом споживчого кредиту за кредитним договором №1/інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма) (а.с. 20) визначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту.

На підтвердження укладення кредитного договору та погоджених умов такого договору позивач також додає копію листа-зобов`язання, яким ТОВ "Сучасний Факторинг" повідомляє про те, що прийнято рішення про надання споживчого кредиту громадянину ОСОБА_1 та копію договору добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування фінансового ризику №1 від 26.12.2020 (а.с.21).

Відповідно до видаткової накладної № ФЖ-0711-43244011 від 26.12.2020 та рахунку - фаткури № ФЖ-0711-6114535 від 26.12.2020 постачальником є ТОВ "САВ-ДІСТРИБЬЮШН", одержувач ОСОБА_1 товару, а саме смартфону - ОРРО А12 в сумі 5 896,70 грн.

Згідно із випискою з особового рахунку за кредитним договором № №1 від 26.12.2020 ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором станом на 14.10.2025 (включно) в розмірі 12 634,83 грн, яка складається з: 7 205,77 грн - заборгованість за тілом кредиту, 5 429,06 грн - заборгованітсь за сумою комісії (а.с.15).

Зважаючи на те, що відповідач допустив порушення прийнятих на себе зобов`язань з повернення кредиту, позивач за захистом свого порушеного права звернувся до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як передбачено ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини між сторонами склалися у зв`язку з підписанням відповідачем кредитного договору №1 від 26.12.2020 (а.с.16-17).

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за укладеним договором.

Обставиною, що підлягає доказуванню під час вирішення даного спору є факт отримання кредитних коштів, факт користування кредитними коштами та факт належного виконання позичальником зобов`язань із своєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредитних коштів, а також факт укладення договору на умовах зазначених позивачем.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом.

За приписами ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно із частиною першою ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що відповідач з умовами договору був ознайомлений, підписав кредитний договір, однак у строк встановлений договором кредитні кошти не повернув.

Факт отримання кредитних коштів відповідачем не спростовано та станом на день вирішення спору в суді матеріали справи не містять доказів погашення відповідачем заборгованості перед позивачем.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги ТОВ "Сучасний Факторинг" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7 205,77 грн є обґрунтованими, заявленими відповідно до умов договору та підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по комісії в розмірі 5 429,06 грн, то суд зазначає про таке.

Так, відповідно до умов кредитного договору визначено, що плата за користуваання кредитом, окрім процентів, складається з комісії за управління кредитом, що встановлюється у відсотках від суми кредиту та пов`язана з супроводженням кредитної справи (оцінкою платоспроможності Покупця; у тому числі але не обмежуючись щодо покупця (персональних та сукупних даних), сум, строків користування та оплатності кредиту; супроводження кредитної історії Покупця з актуалізацією та переданням вихідних даних та відповідних Бюро кредитних історій; використання CMC сервісу для інформування Покупця відповідно до умов Даного Договору; оплатою послуг третіх осїб (Повірених, Брскурів, тощо) пов`язаних з оформленням та суппроводженням кредитної справи (п.п.5.1. договору).

Тобто за умовами договору стягненню із ОСОБА_1 підлягає комісія за управління кредитом, а саме за дії, які товариство здійснює на власну користь, що протирічить ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

Зазначене узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 по справі № 363/1834/17 та не суперечить постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 по справі № 496/3134/19, на яку посилаються сторони. Зокрема, у справі № 496/3134/19 суд касаційної інстанції констатував, що "умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" (п. 31.33).

Верховним Судом в постанові від 07 червня 2023 року у справі № 686/14530/15 (провадження № 61-13299св22) зроблений висновок, що оскільки сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником.

За викладених обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову в частині стягнення комісії.

З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню на загальну суму 7 205,77 грн, що становить заборгованість за тілом кредиту.

В частині стягнення 5 429,06 грн заборговансті по комісії суд відмовляє у задоволенні позову.

Відповідно до норм закріплених у ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За викладених фактичних обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо витрат позивача на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн, суд зазначає таке.

Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі строна зробила про це відповідну заяву (ст. 141 ЦПК України).

Окремо існує норма щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу - з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ст. 137 ЦПК України).

Верховний Суд у свої постановах неодноразово робив висновки щодо переліку тих чи інших документів для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, які можуть слугувати підтвердженням заявленого розміру витрат. Такими доказами можуть бути: договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі документів, акт здачі-приймання виконаних робіт, протокол наданих послуг, рахунки на оплату, банківські документи про оплату послуг. Такий перелік відповідно не є вичерпним.

Отже, з аналізу викладеного слідує, що зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Так, на підтвердження обставин понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано копію договору про надання правничої допомоги №10/06-СФ від 20.06.2025 (а.с.9), копію акта №684 прийому-передачі наданих послуг від 30.09.2025 (а.с.13), копію платіжної інструкції від 27.10.2025 з оплати надання правничої допомоги у розмірі 10 000,00 грн (а.с.24).

Таким чином, у справі, що розглядається позивачем доведено понесення ним витрат за надання правничої допомоги.

Як визначено нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Згідно із вимогами норм ч.2 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2 статті 141 ЦПК України).

Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 2 ст. 133 ЦПК України). Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 137 ЦПК України). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Отож, зважаючи на часткове задоволення позову, суд задовольняє заяву позивача про стягнення витрат на професійну правову допомогу у розмірі пропорційно розміру задоволених позовних вимог на підставі ч.2 ст. 141 ЦПК УКраїни, що становить 5 703,10 грн.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 79, 81, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасний Факторинг" (місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, 39-А, м. Київ, 01024, )

- 7 205,77 грн заборгованість за тілом кредиту;

-1 381,52 грн судового збору;

- 5 703,10 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. В решті позову відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його складення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Сучасний Факторинг "(місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, 39-А, м. Київ, 01024, )

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Повне рішення складено 26.01.2026.

Суддя Людмила ЛОСЬ