Справа № 331/6292/25
Провадження № 4-с/331/8/2026
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року місто Запоріжжя

Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі :

головуючого - судді Скользнєвої Н.Г.,

за участю секретаря Постарнак М.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі справу за скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Самойленка Артема Володимировича, заінтересовані особи - Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), начальник Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пенязєв Олександр Вікторович, акціонерне товариство «МетаБанк», на бездіяльність державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Самойленка А.В. звернувся до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, із залученням до участі у справі в якості заінтересованих осіб акціонерне товариство « МетаБанк», Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), яку в подальшому, а саме у листопаді 2005 року уточнив, залучивши до участі у справі в якості заінтересованої особи - начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пенязєва Олександра Вікторовича,і остаточно сформулювавши свої вимоги. Так, за результатами розгляду справи заявник просить в остаточній редакції скарги :

- визнати протиправною бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжя Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) та/ або начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пенязєва Олександра Вікторовича, що полягає у не знятті арешту нерухомого майна, що належать ОСОБА_1 , накладеному у виконавчому провадженні № 4146137;

- зобов`язати Центральний відділ державної виконавчої служби у м.Запоріжжя Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) та/ або начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пенязєва Олександра Вікторовича зняти арешт з нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , яке накладене в рамках виконавчого провадження № 4146137, а саме: реєстраційний номер обтяження: 5327401, дата та час державної реєстрації: 19.07.2007 року 09:23:50, тип обтяження: арешт нерухомого майна; підстава обтяження: постанова, ВП 4146137, 04.07.2007, Обтяжувач: ДВС у Жовтневому р-ні м.Запоріжжя.

В обґрунтування заявлених вимог заявник вказує, що з 2007 року і до цього часу не отримував жодної постанови від органу ДВС ані про відкриття виконавчого провадження, ані про арешт майна, не отримував жодного судового рішення. Будь-яких грошових зобов`язань перед третіми особами він не має, що підтверджено відсутністю інформації про нього в Єдиному реєстрі боржників. Також відсутня будь-яка інформація в Автоматизованій системі виконавчого провадження (АСВП) про наявність відкритих проваджень.

З метою отримання повної інформації, було направлено адвокатський запит 30.09.2025 до Центрального ВДВС у м.Запоріжжя Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) з вимогою повідомити, на якій підставі накладено арешт, а також: надіслати копії постанови про відкриття виконавчого провадження 4146137; надіслати копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в рамках ВП №4146137 відносно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ); надіслати копію виконавчого документа, на підставі якого начебто ВП №4146137 в рамках якого ДВС у Жовтневому районі м. Запоріжжя накладено арешт (номер запису про обтяження 5327401, дата державної реєстрації 19.07.2007); повідомити, чи перебуває на примусовому виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавчі провадження, боржником за яким є ОСОБА_1 . Також було запропоновано за відсутності правових підстав та відкритих виконавчих проваджень скасувати заходи забезпечення та вжити заходів щодо зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 .

На адвокатський запит була отримана відповідь від ДВС, з якого вбачається, що на виконанні в Жовтневому ВДВС ЗМУЮ перебувало виконавче провадження № 4146137, відкрите на підставі виконавчого документу №2п-174 від 21.02.2007, виданого Жовтневим районним судом м.Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ «Металург» (в даний час перейменовано в АТ «МегаБанк») боргу в сумі 10794,95 грн. 04.07.2007 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та одночасно постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

29.10.2007 року ДВС винесло постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки боржник працює на території Ірпінського району Київської області. Виконавчий документ повторно до примусового виконання до ДВС не пред`являвся.

Орган ДВС письмово повідомив, що згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підстав для зняття арешту не вбачається, а тому він може бути знятий лише за рішенням суду.

Крім того, було зазначено, що відповідно до ч. 2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки, після чого вони підлягають знищенню.

31 жовтня 2025 року від представника заінтересованої особи - Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) до суду надійшов відзив на скаргу, з якого вбачається, що вказана заінтересована особа проти вимог, викладених у скарзі заперечує, оскільки не має, передбачених статтею 59 Закону України « Про виконавче провадження» підстав для зняття арешту з майна заявника ( а.с.20-21).

17 листопада 2025 року від заінтересованої особи АТ « МетаБанк» до суду надійшов відзив на скаргу, з якого вбачається, що вказана заінтересована особа проти вимог, викладених у скарзі заперечує, оскільки судове рішення , а саме судовий наказ № 2н-174 від 21.02.2007 року виданий Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ « Металург» боргу у розмірі 10 794,95 грн. з примусового виконання ( ВП 4146137) боржником не виконано.

Заявник, представники : заявника, заінтересованих осіб в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином.

20 січня 2026 року від представника заявника адвоката Самойленка А.В. до суду надійшла заява про розгляд справи без участі заявника та його представника ( а.с.67).

Представники заінтересованих осіб про причину неявки в судове засідання суд не повідомили ; будь-яких заяв, клопотань від них до суду не надходило.

Відповідно до положень частини другої статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджають її розгляду.

Суд, ознайомившись з доводами учасників справи, викладених у відповідних заявах по суті справи, перевіривши їх матеріалами справи, приходить до такого.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

За нормою ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як убачається з Інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки: 449197463 від 24.10.2025, відділом державної виконавчої служби у Жовтневому р-ні м. Запоріжжя винесено постанову ВП № 4146137 від 04.07.2007 про арешт майна боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (номер запису про обтяження 5327401. дата державної реєстрації обтяження 19.07.2007) ( а.с.10-11).

Згідно відповіді на адвокатський запит адвоката Самойленка А.В., яке надав Центральний відділ державної виконавчої служби у м.Запоріжжя Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), від 22.10.2025 № 140758/29.26-15, вбачається, що з 04.07.2007 на виконанні у ДВС перебувало виконавче провадження №4146137 з примусового виконання судового наказу №2н-174 від 21.02.2007, виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ «Металург» боргу в розмірі 10 794,95 грн. ( а.с.7-8)

04.07.2007 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

29.10.2007 державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинні на той момент). Виконавчий документ повторно не пред`являвся.

Органом ДВС адвокатський запит в частині надання копій постанов про : відкриття виконавчого провадження, арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, закінчення виконавчого провадження не виконано.

Орган ДВС повідомив у листі, що арешт може бути знятим за рішенням суду.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Аналогічні висновки містяться у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.12.2021 по справі №441/243/21.

Відповідно до наведенного положення у разі визнання оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльність неправомірними суд в обов`язковому порядку зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця певним чином усунути порушення.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до п.7 ч.3 ст.16 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження»,у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного участині шостійстатті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбаченіпунктом 1-2 та підпунктом 2пункту 10-4розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеногочастиною першоюстатті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченомустаттею 11Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

5. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Судом встановлено, що 29 жовтня 2007 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 4146137.

Доводи заінтересованої особи АТ « Метабанк», викладені у відзиві на скаргу, судом до уваги не приймаються, оскільки на їх підтвердження не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували перебування у провадженні органу виконавчої служби виконавчого провадження, сторонами якого є ОСОБА_1 (боржник) та АТ « Метабанк» (стягувач).

Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників станом на день ухвалення цього рішення данні про ОСОБА_1 як боржника у вказаному реєстрі відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України « Про виконавче провадження» Єдиний реєстр боржників це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна. Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщаються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції україни.

Арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Як зазначено вище жодного виконавчого провадження боржником, за яким є ОСОБА_1 на виконанні у органу ДВС не перебуває. В той же час арешт на майно фактично накладено 18 років тому і до цього часу обтяження не скасоване.

За змістом статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним

Згідно статей 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За таких обставин вбачається порушення прав боржника, як власника майна, на користування та розпорядження таким майном у зв`язку з існуючим обтяженням майна у вигляді арешту.

Тому у відповідності до ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт повинен бути знятий за рішенням суду.

У постанові ВС/КЦС від 30.04.2025 у справі 753/12589/23 вказано, що Верховний Суд дійшов переконання, що збереження упродовж понад 10 років після повернення виконавчого листа арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення щодо боржника ОСОБА_1, є невиправданим втручанням у його право на мирне володіння своїм майном.

У постанові ВС/КЦС від 28.08.2024 у справі № 947/36027/21 наведено позицію, що оскільки виконавчий лист повторно не пред`являвся до примусового виконання і строки його пред`явлення до виконання закінчилися, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про задоволення скарги ТОВ так як збереження арештів, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Суд вважає, що є підстави для зняття арешту з майна боржника - ОСОБА_1 , накладеному у закінченому виконавчому провадженні № 4146137.

Щодо вимог про визнання протиправною бездіяльність службових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжя Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) та / або начальника Центрального ВДВС у місті Запоріжжі незаконною, то суд вважає за необхідне вказати на те, що таке визнання можливе за умови, якщо обов`язок вчинити певну дію прямо визначений законом.

У даному випадку суд дійшов висновку про те, що тривале існування обтяження майна боржника стало наслідком не дій чи бездіяльності посадових осіб виконавчої служби, а є наслідком недосконалості законодавчого регулювання такої процедури, відтак підстав для визнання бездіяльності службових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжя Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) та / або начальника Центрального ВДВС у місті Запоріжжі, незаконною немає.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 447, 451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в особі представника адвоката Самойленка Артема Володимировича (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) задовольнити частково.

Зобов`язати Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) (адреса: м. Запоріжжя, вул.. Брюллова, буд.5, ) зняти арешт з нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), яке накладене в рамках виконавчого провадження № 4146137, а саме: реєстраційний номер обтяження: 5327401, дата та час державної реєстрації: 19.07.2007 року 09:23:50, тип обтяження: арешт нерухомого майна; підстава обтяження: постанова, ВП 4146137, 04.07.2007, Обтяжувач: ДВС у Жовтневому р-ні м.Запоріжжя.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду в 15-денний строк з дня її проголошення.

Ухвалу складено та проголошено 26 січня 2026 року.

Суддя: Н.Г.Скользнєва