Провадження № 2-ві/761/1/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Савчук Ю.Н.

при секретарі: Фортуні М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в приміщенні суду заяву позивача ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Шевченківського районного суду м.Києва Притули Н.Г. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації ВФСТ «Україна», Міністерства молоді та спорту України, Федерації спортивного орієнтування України, КСОП «Буковина», ОСОБА_2 - керівник Відокремленого підрозділу ФСОУ, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про захист авторського права, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації ВФСТ «Україна», Міністерства молоді та спорту України, Федерації спортивного орієнтування України, КСОП «Буковина», ОСОБА_2 - керівник Відокремленого підрозділу ФСОУ, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про захист авторського права.

Вказана справа перебуває на розгляді судді Шевченківського районного суду м. Києва Притули Н.Г.

15.01.2026 року через канцелярію суду від позивача надійшла заява про відвід судді Шевченківського районного суду м. Києва Притули Н.Г. в рамках вищезазначеної цивільної справи.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2025 року заявлений відвід судді Притули Н.Г. передано для її вирішення іншому судді у відповідності до вимог ч. 3 ст. 40 та ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2026 року для вирішення питання про відвід судді Притули Н.Г. визначено суддю Савчук Ю.Н.

Заяву про відвід судді Притули Н.Г. заявник мотивує тим, що суддя Притула Н.Г. припустила порушення, на його думку, процесуальних норм при призначенні справи за його позовом до розгляду, безпідставно затягує розгляд справи, а тому підлягає відводу.

В судове засідання для вирішення заяви про відвід суд не викликав сторони, враховуючи положення ч.8 ст.40 ЦПК України, а саме: суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, заяву про відвід судді, суд приходить до наступного.

Заявник в своїй заяві ставить під сумнів упередженість судді Притули Н.Г. у розгляді даної справи, посилаючись на те, що після усунення недоліків позовної заяви, поданої 13 жовтня 2025 року, суд зобов`язаний був відкрити провадження у справі протягом п`яти днів відповідно до статті 187 ЦПК України. Натомість, на переконання заявника, провадження було відкрито із істотним порушенням процесуальних строків, без належного обґрунтування причин такого зволікання. На думку позивача, посилання судді на здійснення запитів щодо відповідачів не передбачене нормами статті 187 ЦПК України та не може виправдовувати затягування відкриття провадження у справі.

ОСОБА_1 зазначає, що станом на 13 січня 2026 року він не отримав ухвалу про залишення позовної заяви без руху та ухвалу про відкриття провадження у справі.

Водночас з матеріалів справи та з відзиву відповідача йому стало відомо, що відповідні ухвали були направлені відповідачу значно раніше, зокрема через електронний кабінет.На думку позивача, це призвело до ситуації, за якої йому не були відомі процесуальні строки для подання відповіді на відзив та був фактично позбавлений можливості своєчасно реалізувати свої процесуальні права. Заявник вважає, що не надсилання йому ухвал суду при одночасному належному повідомленні відповідача свідчить про порушення принципу рівності сторін та створення для відповідача більш сприятливого процесуального становища.

Позивач також зазначає, що судом без належного мотивування було обрано загальне позовне провадження, незважаючи на заявлене ним клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

У сукупності наведені обставини, на переконання позивача, свідчать не лише про порушення процесуальних норм, а й формують обґрунтований сумнів у безсторонності судді, що є достатньою підставою для її відводу відповідно до практики Європейського суду з прав людини.

Чинним ЦПК України чітко визначено перелік підстав для відводу (самовідводу) судді, серед яких не передбачено відвід судді, з підстав зазначених заявником у даній заяві.

Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Відповідно до ст. 15 Кодексу суддівської етики визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Вказане випливає з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів, відповідно до яких об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків.

Статтею 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Відповідно до практики ЄСПЛ (рішення від 09 листопада 2006р. у справі «Білуха проти України», від 28 жовтня 1998р. у справі «Ветштан проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Волков проти України» суд зазначив, що відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом.

Згідно ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 КПК України.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у відповідній частині передбачено: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи…незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру…».

Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

У рішенні у справі «Castillo Algaro v. Spain» (постанова від 28 жовтня 1998 року, збірник 1998-VIII, с. 3116, параграф 45) зазначено, що дійсно навіть припущення про факти, які ставлять під сумнів безсторонність суду, можуть мати певне значення; йдеться про довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні викликати у людей.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Вказане випливає з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів, відповідно до яких об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків.

Відповідно до п. 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 року суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Також слід зазначити, що суддя Притула Н.Г. здійснює розгляд значної кількості інших справ. Починаючи з травня 2025 року, у судді відсутні помічник та секретар судового засідання, у зв`язку з чим організаційне та технічне забезпечення судових процесів покладено безпосередньо на суддю. Це призвело до істотного збільшення навантаження та унеможливило дотримання п`ятиденного строку для відкриття провадження у справі.

З огляду на зазначене, затримка у виконанні процесуальних дій мала об`єктивний характер і зумовлена виключно службовим навантаженням та кадровим дефіцитом, а не упередженим ставленням судді до сторін спору.

Ч.4. ст.36 ЦПК України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до викладеного у Висновку №3 Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку судді, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, що пред`являються їм у зв`язку із добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду справи, здійсненні оцінки свідчень, повинні вирішуватись за допомогою апеляції.

Враховуючи викладене а також те, що зазначена в заяві, обставина відповідно до положень ЦПК України не може бути підставою для відводу судді, при цьому, враховуючи те, що в обґрунтування своїх вимог, заявником не надано жодних належних і допустимих доказів, суд приходить до висновку про відмову в задоволені заяви позивача про відвід головуючого у справі, оскільки вона є необґрунтованою.

Керуючись ст.36, 40 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволені заяви позивача ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Шевченківського районного суду м.Києва Притули Н.Г. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації ВФСТ «Україна», Міністерства молоді та спорту України, Федерації спортивного орієнтування України, КСОП «Буковина», ОСОБА_2 - керівник Відокремленого підрозділу ФСОУ, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про захист авторського права - відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя: