ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/976/26 Справа № 204/4321/25 Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д. Л Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "КЕДРІНА 53-А"-адвоката Станіслав О.О. на рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 05 серпня 2025 року у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "КЕДРІНА 53-А" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за сплату внесків і платежів з управління багатоквартирним житловим будинком, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСББ «КЕДРІНА 53-А» звернулось до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» 29.11.2001року № 2866-ІІІ, було створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КЕДРІНА 53-А», про що зазначено в п. 1.1. Статуту ОСББ, затвердженого загальними зборами ОСББ протокол №1 від 10.05.2018 року. На підставі рішення загальних зборів ОСББ «КЕДРІНА 53-А» від 15.05.2024 року, оформлених протоколом №1 та додатком до нього, затверджений розмір внесків ОСББ, який становить 7,50 гривень за квадратний метр загальної площі житлового приміщення на утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території та 1,90 гривень за м2 на утримання котелень багатоквартирного будинку. Згідно інформації з реєстру співвласників ОСББ «КЕДРІНА 53-А» ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , загальна площа об`єкту нерухомості становить 124,4 кв.м.

Відповідач систематично користується наданими послугами, не оскаржував їх наявність та частково сплачує з моменту створення ОСББ. Відповідачу було надано послугу з управління багатоквартирним будинком, однак відповідач не здійснює оплату щомісячних внесків у повному обсязі, в результаті чого станом на 16 квітня 2025 року за ним виникла заборгованість у розмірі 13 550,01 грн., що підтверджується Актом звіряння взаємних розрахунків за період з 01.04.2023 року по 15.04.2025 року від 15 квітня 2025 року.

Про розмір заборгованості відповідача було неодноразово повідомлено за допомогою щомісячно надісланих квитанцій. У березні 2025 року було надіслано лист-попередження за вих. № 247/14 з вимогою №1-247/03.25 від 17.03.2025 року здійснити оплату заборгованості по внескам в термін протягом 7 днів з дня отримання цієї вимоги, який отримано відправником 03.04.2025 року. Однак, станом на 16 квітня 2025 року заборгованість відповідачем не погашена. І оскільки, у добровільному порядку погасити вказану заборгованість відповідач не бажає, у зв`язку з невиконанням відповідачем вимог Закону та не сплатою щомісячних внесків, ОСББ «КЕДРІНА 53-А» вимушене звернутися до суду з позовом з метою стягнення вказаної заборгованості в примусовому порядку. При цьому згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, положення ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачає нарахування інфляційних втрат і 3% річних у разі несвоєчасної сплати щомісячних внесків ОСББ.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСББ «КЕДРІНА 53-А»: суму основного боргу у розмірі 13 550,01 грн. за період з 01.04.2023 року по 16.04.2025 року; інфляційні втрати у розмірі 2 473,87 грн. за період з 01.04.2023 року по 16.04.2025 року та три відсотки річних у розмірі 830,82 грн. за період з 01.04.2023 року по 16.04.2025 року. Крім того, гонорар адвокату в сумі 10 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 09.04.2025 року.

Рішенням Чечелівського районного суду міста Дніпра від 05 серпня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та задовольнити клопотання про долучення доказів, які не були подані до суду першої інстанції.

Позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає судове рішення незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зауважує, що при зверненні до суду першої інстанції через систему «Електронний суд» позивачем було допущено технічну помилку, що по суті є недотримання позивачем вимог ч. 5 ст. 177 ЦПК України, яку під час вивчення матеріалів вказаної позовної заяви суд мав встановити, та залишити без руху позовну заяву, зазначивши на недоліки. Натомість, суд не повідомив позивача про недоліки документів, а саме те, що при зверненні до суду через систему Електронний Суд у додатках до позовної заяви до відповідача ОСОБА_1 помилково було долучено позовну заяву з додатками (доказами по справі) іншого боржника - власника квартири № 63 - ОСОБА_2 , відносно якого за аналогічним позовом ОСББ «Кедріна-53-А» в Чечелівському районному суді міста Дніпра на той час розглядалася справа № 204/4317/25, які вплинули на вирішення справи, адже неправомірно оцінив невідповідності документів, як підставу надання неналежних доказів, та в контексті результату вирішення спору, відмовив у задоволенні позовних вимог, про що позивачу стало відомо після ухвалення рішення.

Представником позивача заявлено клопотання про прийняття судом апеляційної інстанції доказів, які мають ключове доказове значення для визначення відповідно розміру заборгованості за сплату внесків і платежів з управління багатоквартирним житловим будинком, яку позивач намагається стягнути в судовому порядку, а саме, долучити: квитанції за період з 01.04.2023 року по 01.04.2025 рік по квартирі № 247 ; акт звіряння від 15.04.2025 року за період з 01.04.2023 року по 15.04.2025 рік; вимогу від 17.03.2025 року, вимога від 17.03.2025 року, адже ці докази були наявні у позивача при зверненні до суду на підтвердження позиції щодо предмету спору, та безпосередньо стосуються предмета спору і були наведені за змістом позовної заяви у підтвердження заявлених вимог та окремо зазначені у додатку позовної заяви, але не були предметом розгляду судом першої інстанції з виняткових причин, через допущену позивачем технічну помилку при зверненні до суду, та порушення судом вимог ст. 185 ЦПК України, що і перешкоджало їх надати до суду першої інстанції, під час розгляду справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 16 854,7 грн., тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_5 , загальною площею 124,4 кв.м, житловою площею 66,5 кв.м., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та його архівної складової частини щодо об`єкта нерухомого майна від 09 квітня 2025 року № 421907505, реєстраційний номер майна - 36659698, дата внесення запису про право власності - 19.05.2012 року.

Згідно відповідей з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 30 квітня 2025 року ОСОБА_1 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_6 з 29 травня 2012 року по теперішній час.

ОСББ «Кедріна 53-А» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, ідентифікаційний код юридичної особи - 42282367, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань від 20 січня 2021 року.

Згідно з п. 1 розділу І Статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кедріна 53-А», Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кедріна 53-А» створено власниками квартир багатоквартирного будинку АДРЕСА_7 відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Згідно з п. 1 розділу ІІ Статуту метою створення Об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом.

Протоколом № 1/С від 01.08.2024 року загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кедріна 53-А» було встановлено щомісячний внесок на утримання будинку та територій для співвласників у розмірі 7,50 грн. за 1 м2.

Протоколом № 5К від 27.07.2024 року було затверджено розмір внесків співвласників ОСББ «Кедріна 53-А» на утримання будинку та прибудинкової території.

Відповідно до п. 2 розділу V Статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кедріна 53-А» співвласник зобов`язаний, серед іншого, виконувати обов`язки, передбачені Статутом об`єднання, виконувати рішення статутних органів, прийняті в межах їхніх повноважень, своєчасно і в повному обсязі сплачувати всі належні внески і платежі.

Відмова від оплати рахунків або несплата рахунків не допускається. Такі дії є порушенням прав інших членів об`єднання і підставою для звернення до суду про стягнення заборгованості із плати по відповідних рахунках у примусовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено того факту, що відповідач ОСОБА_1 дійсно має перед позивачем заборгованість у розмірі 13 550,01 грн..

Із такими висновками суду першої інстанції можливо погодитись з огляду на наступне.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» до виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься: питання про використання спільного майна; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників, обрання та відкликання управителя, затвердження та зміна умов договору з управителем, прийняття рішення про передачу функцій з управління спільним майном багатоквартирного будинку повністю або частково асоціації.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління. За рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (всі або частково) управителю або асоціації. Об`єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об`єднання.

У статті 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» зазначено, що об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання, зокрема: встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів.

У свою чергу, співвласник зобов`язаний виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі (стаття 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

Згідно із статтею 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право, зокрема: вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, утому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів.

Частиною першою статті 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», передбачено, що частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності.

Статтею 23 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.

Порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та статуту об`єднання (частина друга статті 21 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

Статтею 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» передбачено, що невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У ст. 530 ЦК України зазначено, що у випадку коли у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, законодавством встановлено обов`язок співвласника брати участь в утриманні спільного майна багатоквартирного будинку, рішення загальних зборів ОСББ є обов`язковим до виконання всіма співвласниками. А в разі не виконання такого обов`язку співвласником, ОСББ має право нарахувати йому штрафні санкції у порядку 625 ЦК України.

Звертаючись до суду із позовом ОСББ посилалось на те, що за період з 01.04.2023 року по 16.04.2025 року включно ОСОБА_1 відповідач як власник квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 124,4 кв.м., має заборгованість перед позивачем зі сплати внесків співвласників об`єднання на утримання будинку у розмірі 13 550,01 грн.

При цьому, позивачем до суду не надані належні та допустимі докази, які б підтверджували наявність заборгованості відповідача перед позивачем.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У частині першій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСББ «КЕДРІНА 53-А» у зв`язку із їх недоведеністю, оскільки у цій категорії справ саме на позивача покладено обов`язок доведення наявності у співвласника заборгованості із членських внесків.

При цьому розрахунок заборгованості, акт звіряння та досудову вимогу про оплату ОСОБА_1 заборгованості по членським внескам, що долучено до апеляційної скарги судова колегія не приймає з огляду на таке.

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За пунктом 6 частини 2 статті 356, частин 1-3 статті 367 ЦПК України апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, які вона довела. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і на засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не були подані до суду першої інстанції, апеляційний суд має врахувати як вимоги частини 1 статті 44 ЦПК України щодо обов`язку особи, яка бере участь у справі, добросовісно реалізовувати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і про відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати висновок в ухвалі за наслідками обговорення заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 серпня 2020 року у справі № 704/192/18).

Дослідження нових доказів відбувається, зокрема, у таких випадках:

якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала та не могла знати про їхнє існування;

докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції, учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду;

додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції;

суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи;

суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їхнє подання до суду становило для цього учасника певні труднощі тощо);

є інші поважні причини для їхнього неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не були досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень (постанова Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17).

У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року в справі № 264/949/19 (провадження № 61-16692св19) зазначено, що Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини 1 статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року в справі № 346/5603/17 (провадження №61-41031св18) та від 03 травня 2018 року в справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18).

ОСББ «КЕДРІНА 53-А» не обґрунтовано та не доведено неможливість подання вказаних доказів, що перебували у позивача та до яких вони мали безперешкодний доступ впродовж всього розгляду справи в суді першої інстанції. Крім того слід звернути увагу, що сам позивач не заперечує, що ними було подано документи на підтвердження заборгованості щодо іншої людини, а ніж відповідач та не зазначає причини такої помилки, безпідставно перекладаючи обов`язок щодо витребування належних документів на суд.

За таких обставин суд апеляційної інстанції не приймає надані позивачем невчасно з власної вини вищевказані докази.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, з врахуванням тих доказів які були подані до позовної заяви, підстави для його скасування відсутні. Зазначене рішення не перешкоджає позивачеві звернутися з таким позовом, надавши до суду належні докази на підтвердження позовних вимог.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 16 854,70 грн. що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "КЕДРІНА 53-А"- адвоката Станіслав О.О. залишити без задоволення.

Рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 05 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: