Справа №295/7148/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Кузнєцова Д.В.,

за участі секретаря судового засідання Карпішиної С.С.,

представника позивача адвоката Лилика В.В.,

представника відповідача адвоката Гайдащука О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Хороз Україна» до ОСОБА_1 про стягнення коштів у порядку регресу

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Хороз Україна» звернулося до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що ОСОБА_1 відповідно до наказу №138/к/тр від 10.10.2024 був прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів за основним місцем праці. Між відповідачем та позивачем був укладений договір про повну матеріальну відповідальність №24101115 від 11.10.2024 року. Як слідує зі змісту позову, 29.11.2024 року відповідач, перебуваючи в трудових відносинах та маючи статус матеріально відповідальної особи, керував транспортним засобом марки Mercedes-Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ТОВ «Хороз Україна». У ході керування транспортним засобом ОСОБА_1 допустив ДТП, внаслідок якої було завдано матеріальної шкоди майну потерпілого ОСОБА_2 автомобілю марки Audi модель E-tron 55, р.н. НОМЕР_2 . Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 15.01.2025 року у справі №295/18159/24 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до висновку експерта №3240 вартість матеріального збитку, завдана власнику автомобіля марки Audi модель E-tron 55, р.н. НОМЕР_2 , станом на 06.12.2024 року внаслідок пошкодження його в ДТП, яка мала місце 29.11.2024 року, становить 756 850,80 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 692 517,06 грн., ринкова вартість автомобіля станом на момент ДТП становить 1 880 832,66 грн., величина втрати товарної вартості автомобіля становить 64 333,74 грн. Відповідно до приписів чинного законодавства страховою компанією ТОВ «Хороз Україна» здійснено виплату відповідно до умов договору та полісу у сумі 157 400 грн. У свою чергу позивач, як власник транспортного засобу, відшкодував потерпілому завдану шкоду у розмірі 500 000 грн.

З огляду на викладене, ТОВ «Хороз Україна» просить стягнути на свою користь із відповідача у порядку регресу суму відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 500 000 грн.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 23.06.2025 року позовну заяву у даній справі прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено у порядку загального позовного провадження.

Від представника відповідача адвоката Гайдащука О.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування своїх заперечень проти позову представник послався на те, що 10.10.2024 року ТОВ «Хороз Україна» видано наказ №138/к/тр «Про прийняття на роботу», яким відповідача прийнято з 11 жовтня 2024 року на роботу на посаду водія автотранспортних засобів з посадовим окладом 12 000 грн. Разом з тим, відповідно до Переліку посад і робіт №447/24 посада водія не належить до посад, з якими згідно із ст. 135-1 КЗпП України може бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Таким чином, за словами представника відповідача, договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 11.10.2024 року, що укладений із водієм ОСОБА_1 , не має юридичної сили і не може бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної шкоди, оскільки такий договір можна укладати тільки із працівниками визначених категорій. Факт укладення із працівником договору про повну матеріальну відповідальність сам по собі не є підставою для покладення матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди за п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України. Враховуючи відсутність випадків повної матеріальної відповідальності відповідача, які передбачені ст. 134 КЗпП України, відповідальність відповідача може обмежуватись розміром середньомісячного заробітку (а.с. 122-130).

Представник позивача - адвокат Лилик В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив їх задовольнити. Додав, що відповідач наразі звільнений з ТОВ «Хороз Україна».

Представник відповідача адвокат Гайдащук О.С. проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Ще раз наголосив на тому, що із водієм не міг бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Вважає його недійсним, до того ж він не містить зобов`язання відшкодувати шкоду третім особам, а лише відповідальність за незабезпечення цілісності ввіреного йому майна. Його довіритель може нести відповідальність виключно в межах свого середньомісячного заробітку.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи слідує, що наказом директора ТОВ «Хороз Україна» від 10.10.2024 року ОСОБА_1 прийнято на роботу у відділ збуту (Житомирський) водієм автотранспортних засобів за основним місцем з посадовим окладом 12 000 грн. на місяць згідно штатного розпису (а.с. 7).

11.10.2024 року між ТОВ «Хороз Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №24101115 про повну матеріальну відповідальність, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, на підставі п. 1 ст. 134 та ст. 135-1 КЗпП України працівник приймає на себе повну матеріальну відповідальність за усі ввірені йому, в установленому законом порядку, товарно-матеріальні цінності та кошти, а також за ті товарно-матеріальні цінності та кошти, що будуть ввірені працівнику протягом усього терміну дії цього договору (а.с. 9-10).

Згідно з пунктом 2.16 посадової інструкції водія автотранспортних засобів, затвердженої директором ТОВ «Хороз Україна» Форманюком В., передбачено, що водій несе повну матеріальну відповідальність за матеріальні цінності, отримані на складі товариства, до повної передачі їх замовнику. Водій несе відповідальність за правопорушення, здійснені в процесі виконання своєї діяльності, - в межах, визначених чинним адміністративним, кримінальним і цивільним законодавством України, за причинені матеріальні втрати в межах, визначених чинним трудовим і цивільним законодавством України (п.п. 4.2, 4.3 інструкції). ОСОБА_1 ознайомився із посадовою інструкцією, що підтверджується його підписом (а.с. 11-13).

Зі змісту постанови Богунського районного суду м. Житомира від 15.01.2025 року у справі №295/18159/24 убачається, що 29.11.2024 об 11 год. ОСОБА_1 , у м. Житомирі по пр-ту Незалежності, 172, керуючи т/з «Mercedes Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не забезпечив безпечної швидкості руху та безпечної дистанції і скоїв зіткнення із т/з «Audi E Tron», реєстраційний номер НОМЕР_3 , котрим керував ОСОБА_2 та який відкинуло у т/з «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_4 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Даною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень (а.с. 150-151).

Висновком експерта №3240 транспортно-товарознавчої експертизи від 23.12.2024 встановлено вартість збитку, завданого власнику автомобіля Audi E-tron 55, р.н. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 29.11.2024 року, у розмірі 756 850,80 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля 692 517,06 грн., ринкова вартість автомобіля 1 880 832,66 грн., величина втрати товарної вартості автомобіля 64 333,74 грн.(а.с. 19-37).

05.03.2025 року між ТОВ «Хороз Україна» та ОСОБА_2 укладено договір про добровільне відшкодування шкоди, за умовами якого винна сторона зобов`язалась відшкодувати потерпілому збитки, визначені п. 1.2 цього договору, в розмірі 500 000 грн. (а.с. 94-95).

Факт отримання ОСОБА_2 коштів від позивача в сумі 500 000 грн. підтверджується заявою від 07.03.2025 року, посвідченою приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Слюсарем В.В. (а.с. 96).

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику.

У статті 131 КЗпП України зазначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи, і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

Відповідно до статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

У статті 134 КЗпП України визначено випадки, за наявності яких, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, зокрема, коли:

- між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей (пункт 1);

- майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами (пункт 2);

- відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків (пункт 6).

Згідно зі статтею 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність можуть бути укладені підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які, зокрема, займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким нормативно-правовим актом є Постанова Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці та соціальним питанням від 28 грудня 1977 року № 447/24 «Про затвердження переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, а також типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність», яка на час розгляду справи є чинна.

При розгляді справ про матеріальну відповідальність за письмовим договором про повну матеріальну відповідальність суд зобов`язаний перевірити, чи належить працівник до категорії осіб, з якими відповідно до статті 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. За відсутності цих умов працівник несе лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо законом не передбачено інше.

Схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29 жовтня 2020 року у справі № 264/2076/17.

Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (стаття 138 КЗпП України).

Договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в Переліку № 447/24 не зазначені, або якщо у змісті трудової функції працівника відсутні перелічені обов`язки, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для покладання матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з вини робітника шкоди.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 303/3693/15-ц (провадження № 61-5969св18) та від 29 жовтня 2020 року у справі № 264/2076/17 (провадження № 61-1146св19).

Посада водія не входить до Переліку № 447/24 і такі трудові функції не передбачають таких дій як незабезпечення збереження цінностей, які були передані працівнику для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва.

За обставинами цієї справи ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Хороз Україна» на посаді водія.

29.11.2024 об 11 год. ОСОБА_1 у м. Житомирі по пр-ту Незалежності, 172, керуючи т/з «Mercedes Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не забезпечив безпечної швидкості руху та безпечної дистанції і скоїв зіткнення з т/з «Audi E Tron», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який відкинуло у т/з «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_4 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 15.01.2025 року у справі №295/18159/24 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

За встановлених в судовому засіданні обставин ОСОБА_1 , працюючи на посаді водія автотранспортних засобів, під час виконання трудових обов`язків скоїв ДТП, завдав майнової шкоди, однак враховуючи, що посада водія з огляду на Перелік № 447/24 не належить до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП України може бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність та позивачем не доведено можливість покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності за завдану шкоду, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не може нести матеріальну відповідальність у повному розмірі за завдання шкоди, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Судом також встановлено, що ТОВ «Хороз Україна» не заявляло вимоги про відшкодування шкоди відповідачем в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, відповідно до статті 132 КЗпП.

Ідентичні правові висновки Верховного Суду були викладені у постанові від 29 грудня 2025 року у справі № 947/39286/23 (провадження № 61-2073св25) та враховуються судом першої інстанції при вирішенні даного спору, зважаючи на вимоги ч. 4 ст. 263 ЦК України.

Керуючись ст. 2-5, 10-13, 76-82, 264, 265, 352, 354 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Хороз Україна», адреса: Львівська область, Стрийський район, с. Дуліби, вул. Шевченка, 127Г, .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя