ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року

м. Київ

справа № 450/1532/23

провадження № 61-6617св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Саліс Агро Торг», Товариство з обмеженою відповідальністю «ВББ-Комфорт», ОСОБА_2 ,

особи, які подавали апеляційні скарги: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Саліс Агро Торг», Товариства з обмеженою відповідальністю «ВББ-Комфорт», ОСОБА_2 про визнання майнових прав

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 14 травня 2025 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просив визнати за ним майнові права на квартиру АДРЕСА_1 знаходиться на 4-му поверсі багатоповерхового житлового будинку (корпус/секція 8) на АДРЕСА_3 Давидівської територіальної громади Львівського району Львівської області на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:0424, з 08 лютого 2018 року;

визнати за ОСОБА_1 майнові права на квартиру АДРЕСА_2 знаходиться на 4-му поверсі багатоповерхового житлового будинку (корпус/секція 8) на АДРЕСА_17 Давидівської територіальної громади Львівського району Львівської області на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:0424, з 08 лютого 2018 року;

визнати за ОСОБА_1 майнові права на комерційні приміщення площею 12,3 кв. м та 89,4 кв. м, загальною площею 101,7 кв. м (будівельні/проектні номери приміщень 8.08 та 8.011, будівельна/проектна загальна площа 99,23 кв. м, координаційні осі розташування приміщення на експлікації цокольного поверху будинку № 8.4, 8.5, 8.6, 8.7, 8.8, 8.9), які знаходяться на цокольному поверсі багатоповерхового житлового будинку (корпус/секція 8) на АДРЕСА_3 на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:0424, з 02 липня 2019 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідно до містобудівних умов та обмежень від 18 жовтня 2016 року № 318-24/20, дозволу на виконання будівельних робіт від 25 травня 2018 року № ЛВ 404 ОСОБА_2 отримав дозвіл на будівництво багатоповерхового житлового будинку у с. Горішній Пустомитівського району Львівської області на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:0424.

08 лютого 2018 року між позивачем і Товариством з обмеженою відповідальністю «Вестбетонбуд» (далі - ТОВ «Вестбетонбуд»), яке змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Саліс Агро Торг» (далі - ТОВ «Саліс Агро Торг» були укладені: договір купівлі-продажу майнових прав № 012-03-0802 на квартиру АДРЕСА_4 на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:0424; договір купівлі-продажу майнових прав № 013-03-0802 на квартиру АДРЕСА_5 на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:0424.

Згідно з довідками ТОВ «Вестбетонбуд» від 08 лютого 2018 року № 17 та № 18, позивач оплатив повну вартість квартири АДРЕСА_6 та квартири АДРЕСА_7 . Тобто, позивач виконав свої зобов`язання згідно з укладеними договорами, вчасно та у повному обсязі оплатив вартість майнових прав на квартири, а відповідач ТОВ «Вестбетонбуд» своїх зобов`язань за договорами не виконало, порушивши умови договорів не передало закінчені будівництвом об`єкти нерухомості покупцю, не склало з покупцем акти приймання-передачі квартир, не оформило право власності на квартири на ім`я покупця. Позивач не отримував жодних повідомлень від продавця з приводу необхідності його прибуття для прийняття закінченого будівництва, підписання актів приймання-передачі квартир, не отримав жодних усних або письмових повідомлень від продавця щодо стадії (етапу) будівництва.

У грудні 2022 року позивач дізнався, що ТОВ «Вестбетонбуд» змінило назву на ТОВ «Саліс Агро Торг», юридичну адресу і на жодні його звернення не відповідає.

Крім цього, 02 липня 2019 року між позивачем і Товариством з обмеженою відповідальністю «ВББ-Комфорт» (далі - ТОВ «ВББ-Комфорт») був укладений договір купівлі-продажу майнових прав № 221-03-0207 на комерційне приміщення № 8.08 та № 8.011, площею 99,23 кв. м, 1-й поверх у об`єкті нерухомості (багатоквартирному житловому будинку), що знаходиться у с. Горішній Пасіки-Зубрицької сільської ради Пустомитівського району Львівської області на земельній ділянці за кадастровим номером :02:001:0424.

Згідно з довідкою ТОВ «ВББ Комфорт» від 02 липня 2019 року № 92 позивач оплатив повну вартість комерційного приміщення № 8.08 та № 8.011. Тобто позивач виконав свої зобов`язання згідно з укладеним договором, вчасно та у повному обсязі оплатив вартість майнових прав на комерційне приміщення, а ТОВ «ВББ-Комфорт» своїх зобов`язань за договором не виконало, порушивши умови договору, не передало закінчений будівництвом об`єкт нерухомості покупцю, не склало з покупцем акт приймання-передачі комерційного приміщення, не оформило право власності на комерційне приміщення на ім`я покупця.

Після подання позову позивачу стало відомо про проведення, без його відома, технічної інвентаризації квартир та комерційного приміщення, які були придбані ним у відповідачів, зміни фактичних площ (в межах допустимих 5 % проектних площ згідно з укладеними договорами), зміни номерів вказаних об`єктів нерухомості з проектних/будівельних на інвентаризаційні номери БТІ, що підтверджують отримані позивачем фотокопії частин інвентаризаційної справи БТІ багатоповерхового житлового будинку (корпус/секція 8) на АДРЕСА_3 .

У зв`язку з цим позивач просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Пустомитівський районний суд Львівської області рішенням від 29 травня 2024 року позов задовольнив.

Визнав за ОСОБА_1 майнові права на квартиру АДРЕСА_8 АДРЕСА_17 Давидівської територіальної громади Львівського району Львівської області на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:0424, з 08 лютого 2018 року.

Визнав за ОСОБА_1 майнові права на квартиру АДРЕСА_9 АДРЕСА_17 Давидівської територіальної громади Львівського району Львівської області, на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:0424, з 08 лютого 2018 року.

Визнав за ОСОБА_1 майнові права на комерційні приміщення площею 12,3 кв. м та 89,4 кв. м, загальною площею 101,7 кв. м (будівельні/проектні номери приміщень 8.08 та 8.011, будівельна/проектна загальна площа 99,23 кв. м), які знаходяться на цокольному поверсі багатоповерхового житлового будинку (корпус/секція 8) на АДРЕСА_3 на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:0424, з 02 липня 2019 року.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. При цьому суд зазначив, що в межах цього спору позивач довів факт порушення з боку відповідачів договірних зобов`язань в частині передання покупцю майнових прав на об`єкти нерухомості, що є предметом договорів. Суд врахував, що на час розгляду справи запланований термін будівництва та здачі об`єктів в експлуатацію сплинув, додаткових угод, які передбачали зміну умов договорів, в тому числі в частині визначення інших строків здачі будинку в експлуатацію, між сторонами не укладено, ці обставини не спростовано відповідачами, і вони не скористалися процесуальним правом подати відзив на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог і підтвердження належного виконання зі свого боку договірних зобов`язань.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 як особи, які не брали участі у справі, оскаржили його в апеляційному порядку.

Львівський апеляційний суд постановою від 14 травня 2025 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнив. Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 травня 2024 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що, визнаючи за ОСОБА_1 майнові права на квартири та на комерційні приміщення, суд першої інстанції не врахував, що квартира АДРЕСА_10 ) 27 грудня 2023 року зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 , а нежитлове приміщення площею 60,3 кв. м 11 грудня 2023 року було зареєстроване за ОСОБА_4 , які не залучені до розгляду справи як співвідповідачі.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У травні 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 14 травня 2025 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження зазначив те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 554/154/22, від 04 грудня 2024 року у справі № 22/045-10, від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17, від 16 жовтня 2019 року у справі № 761/5156/13-ц та постановах Верховного Суду від 02 червня 2022 року у справі № 602/1455/20, від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням апеляційним судом того, що ОСОБА_3 обґрунтовував вимоги апеляційної скарги тим, що він є власником квартири АДРЕСА_10 , а ОСОБА_4 - нежитлового приміщення площею 60,3 кв. м, яке було виділено з приміщень ОСОБА_1 (проектні номери 8.08, 8.011). Ніхто із заявників в апеляційній скарзі не наводив доводів щодо квартири АДРЕСА_11 ), а тому апеляційний суд неправомірно скасував судове рішення суду першої інстанції у цій частині.

Апеляційний суд безпідставно поновив ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження за наявності у справі доказів на підтвердження його пропуску. Разом з цим ОСОБА_1 звертався до апеляційного суду з письмовим клопотанням, у якому обґрунтовував пропуск ОСОБА_3 строку на апеляційне оскарження. Водночас суд апеляційної інстанції повністю проігнорував зазначене клопотання, не розглянув по суті, письмові докази пропуску ОСОБА_3 строку на апеляційне оскарження безпідставно відхилив.

Крім того, суд апеляційної інстанції безпідставно не відклав розгляд справи на іншу дату попри те, що адвокат ОСОБА_1. подав клопотання про відкладення розгляду справи з поважних причин.

У липні 2025 року ОСОБА_3 подав відзив на касаційну скаргу, у якому просив залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим, суд правильно застосував норми матеріального і процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам.

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 подав письмові пояснення.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 червня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

04 серпня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Апеляційний суд встановив, що 08 лютого 2018 року між ТОВ «Вестбетонбуд» як продавцем і ОСОБА_1 як покупцем було укладено договір № 012-03-0802 купівлі-продажу майнових прав на квартиру, що буде збудована в майбутньому. За умовами вказаного договору продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим договором, та у відповідності до норм ЦК України. Сторони домовилися, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором, є об`єкт нерухомості, розташований в об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: с. Горішній Пасіки-Зубрицької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, з такими характеристиками: квартира АДРЕСА_12 , загальна площа 38,2 кв. м.

08 лютого 2018 року між ТОВ «Вестбетонбуд» як продавцем і ОСОБА_1 як покупцем було укладено договір № 013-03-0802 купівлі-продажу майнових прав на квартиру, що буде збудована в майбутньому. За умовами вказаного договору продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим договором, та у відповідності до норм ЦК України. Сторони домовилися, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором, є об`єкт нерухомості, розташований в об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: с. Горішній, Пасіки-Зубрицької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, з такими характеристиками: квартира АДРЕСА_13 , загальна площа 38,33 кв. м.

Згідно з довідкою від 08 лютого 2018 року № 17, виданою ТОВ «Вестбетонбуд», ОСОБА_1 оплатив повну вартість квартири АДРЕСА_14 , згідно з договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 08 лютого 2018 року № 012-03-0802 у сумі 518 000,00 грн, що еквівалентно 19 100,00 дол. США.

Згідно з довідкою від 08 лютого 2018 року № 18, виданою ТОВ «Вестбетонбуд» ОСОБА_1 оплатив повну вартість квартири АДРЕСА_15 , згідно з договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 08 лютого 2018 року № 013-03-0802 у сумі 519 755,00 грн, що еквівалентно 19 165,00 дол. США.

Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру, що буде збудована в майбутньому, від 02 липня 2019 року № 221-03-0207, укладеного між ТОВ «ВББ-Комфорт» і ОСОБА_1 (покупець), продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим договором, та у відповідності до норм ЦК України. Сторони домовилися, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором, є об`єкт нерухомості, розташований в об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: с. Горішній Пустомитівського району Львівської області, на земельній ділянці кадастровий номер 0:02:001:0424, а такими характеристиками: комерційне приміщення № 8.08 та № 8.011, 1-й поверх, загальна площа 99, 23 кв. м.

Згідно з довідкою від 02 липня 2019 року № 92, виданою ТОВ «ВББ Комфорт» ОСОБА_1 оплатив повну вартість комерційного приміщення № 8.08 та № 8.011 загальною площею 99,23 кв. м в житловому будинку в с. Горішній, згідно з договором купівлі-продажу майнових прав від 02 липня 2019 року № 221-03-0207 у сумі 1 300 409,00 грн, що еквівалентно 49 615,00 дол. США.

Відповідно до містобудівних умов та обмежень від 18 жовтня 2016 року № 318-24/20, дозволу на виконання будівельних робіт від 25 травня 2018 року № ЛВ 404 ОСОБА_2 отримав дозвіл на будівництво багатоповерхового житлового будинку у с. Горішній Пустомитівського району Львівської області на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:0424.

Власником вказаної земельної ділянки є ОСОБА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 29 травня 2023 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Щодо вимог про визнання за позивачем майнових прав на комерційні приміщення

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У частині першій статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно зі статтю 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з пунктами 4 і 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Разом з тим визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, зокрема просив визнати майнові права на комерційні приміщення площею 12,3 кв. м і 89,4 кв. м, загальною площею 101,7 кв. м (будівельні/проектні номери приміщень 8.08 та 8.011, будівельна/проектна загальна площа 99,23 кв. м), які знаходяться на цокольному поверсі багатоповерхового житлового будинку (корпус/секція 8) на АДРЕСА_3 .

При цьому апеляційний суд встановив, що 11 грудня 2023 року право власності на нежитлове приміщення площею 60,3 кв. м за цією адресою було зареєстроване за ОСОБА_4 .

Встановивши, що ОСОБА_4 не залучений до участі у справі як співвідповідач, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову в частині визнання майнових прав на нежитлові приміщеннячерез неналежний склад учасників.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувана постанова в частині вирішення вимог позову про визнання майнових прав на нежитлові приміщення відповідає вимогам закону, і підстав для її скасування немає.

Щодо вирішення про визнання за позивачем майнових прав на спірні квартири

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і ґрунтуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 357 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У пункті 3 частини першої статті 260 ЦПК України вказано, що ухвала, що викладається окремим документом, складається з: мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Згідно з частиною третьою статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18) зазначено, що «апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема, у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження».

Особа, яка подає апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги, у тому числі щодо доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, суд має виходити із того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними лише у тому випадку, якщо таке недотримання строків апеляційного оскарження зумовлене діями (бездіяльністю) суду першої інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали своєчасному зверненню з такою скаргою.

При цьому апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарження не є належним мотивуванням поновлення такого строку.

У цій справі апеляційний суд встановив, що ОСОБА_3 не був залучений до участі у справі, проте вважає, що оскаржуваним рішенням порушуються його права та інтереси. В апеляційній скарзі він просив поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки участі у справі не брав, копію рішення отримав лише 20 грудня 2024 року.

Апеляційну скаргу подано 23 грудня 2024 року.

23 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з письмовим клопотанням, у якому посилався на те, що ОСОБА_3 фактично ввів в оману суд апеляційної інстанції щодо дати отримання ним рішення суду першої інстанції. Зазначив, що у провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області перебуває цивільна справа № 450/4631/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння. У відзиві на позовну заяву у справі № 450/4631/24 ОСОБА_3 підтверджував, що отримав рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 травня 2024 року у справі № 450/1532/23 ще 21 жовтня 2024 року, а отже, строк на його апеляційне оскарження сплив 21 листопада 2024 року. Водночас в апеляційній скарзі ОСОБА_3 , вказав, що отримав оскаржуване рішення 20 грудня 2024 року, що не відповідає дійсності. Таким чином, строк на подання ОСОБА_3 апеляційної скарги мав відраховуватись від 21 жовтня 2024 року, що він сам підтвердив у відзиві на позовну заяву у справі № 450/4631/24, а не від 20 грудня 2024 року як він вказав у своїй апеляційній скарзі.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 30 грудня 2024 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення задоволено, поновлено вказаний строк як такий, що пропущений з поважних причин.

Зазначену ухвалу апеляційний суд мотивував тим, що заявник не був залучений до участі у розгляді справи в суді першої інстанції, але оскаржуване рішення місцевого суду впливає на його права та обов`язки, суд вважав за можливе поновити заявнику строк на апеляційне оскарження рішення місцевого суду.

Водночас суд апеляційної інстанції не встановив поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, не врахував аргументів позивача, що викладені в клопотанні від 26 грудня 2024 року щодо відсутності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, та не спростував їх.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зробив передчасний висновок про поновлення строку на апеляційне оскарження, чим порушив норми статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, а тому ухвала Львівського апеляційного суду від 30 грудня 2025 року про поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження підлягає скасуванню.

Допущене апеляційним судом порушення норм процесуального права призвело до передчасного вирішення справи по суті в частині визнання майнових прав на спірні квартири АДРЕСА_16 , АДРЕСА_3 (при цьому ОСОБА_3 не оскаржував рішення місцевого суду в частині визнання майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 ), а тому оскаржувану постанову апеляційного суду та додаткову постанову про розподіл судових витрат слід скасувати.

Відповідно до частин третьої і четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

За змістом частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду апеляційний суд має повторно вирішити питання про відкриття апеляційного провадження з урахуванням принципу правової визначеності (res judicata) з викладенням обґрунтованих мотивів щодо строку на апеляційне оскарження. Апеляційному суду слід також звернути увагу на межі доводів і вимог апеляційної скарги ОСОБА_3 (частина перша статті 357 ЦПК України).

З огляду на зазначене ухвала Львівського апеляційного суду від 30 грудня 2025 року, постанова Львівського апеляційного суду від 14 травня 2025 року та додаткова постанова Львівського апеляційного суду від 14 травня 2025 року в частині позовних вимог про визнання майнових прав на спірні квартири підлягає скасуванню з направленням справи в частині цих вимог до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Львівського апеляційного суду від 30 грудня 2025 року, постанову Львівського апеляційного суду від 14 травня 2025 року та додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 14 травня 2025 року в частині позовних вимог про визнання майнових прав на спірні квартири скасувати, справу в частині цих вимог направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постанову Львівського апеляційного суду від 14 травня 2025 року в частині позовних вимог про визнання майнових прав на нежитлові приміщення залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко В. М. Коротун
М. Ю. Тітов