УХВАЛА

16 січня 2026 року

м. Київ

справа № 161/22228/24

провадження № 61-16491ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Дяківим Володимиром Богдановичем, на ухвалу Волинського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, - приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Троц Юлія Борисівна, про визнання недійсними договорів дарування,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним:

договір дарування земельної ділянки площею 0,1417 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, село Липини;

договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; договір дарування земельної ділянки площею 0,0537 га, яка розташована за адресою: Волинська область, Луцький район, село Липини, які були укладені 30 жовтня 2024 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що 07 березня 2023 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за умовами якого він надав у позику відповідачу ОСОБА_2 227 000,00 доларів США, а останній зобов`язався повернути зазначені грошові кошти до 06 березня 2024 року. ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором позики не виконав. У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом про стягнення солідарно із ОСОБА_2 боргу за договором позики, а також подав заяву про забезпечення позову. Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області

від 16 вересня 2024 року у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відмовлено. Постановою Вінницького апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 16 вересня 2024 року скасовано, заяву про забезпечення позову задоволено і накладено арешт на нерухоме майно відповідача ОСОБА_2 . Пізніше стало відомо, що 30 жовтня 2024 року, тобто за день до розгляду Вінницьким апеляційним судом апеляційної скарги на ухвалу суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, ОСОБА_2 на підставі договорів дарування відчужив належне йому на праві власності нерухоме майно в користь ОСОБА_3 . ОСОБА_1 вважає, що укладені договори дарування вчинені з метою унеможливлення задоволення позовних вимог кредитора, а тому звернувся в суд з позовом про визнання зазначених договорів дарування недійсними.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів дарування задоволено.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,1417 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, село Липини; договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; договір дарування земельної ділянки площею 0,0537 га, яка розташована за адресою: Волинська область, Луцький район, село Липини, які були укладені 30 жовтня 2024 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 .

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 17 вересня 2025 року у цій справі стягнуто із ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1937,92 грн, по 968,96 грн з кожного, та понесені витрати на правову допомогу у розмір 25000,00 грн, по 12500,00 грн з кожного.

Не погоджуючись із ухваленими судовими рішеннями, відповідач ОСОБА_2 через свого представника Матвіїва В. М. подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції від 28 серпня 2025 року та додаткове рішення суду першої інстанції від 17 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Матвіїв В. М. подав апеляційному суду письмове клопотання про зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року клопотання відповідача ОСОБА_2 , подане представником Матвіївим В.М., про зупинення провадження у справі задоволено.

Зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 134/1573/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, яка розглядається у Крижопільському районному суді Вінницької області.

29 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представник

ОСОБА_1 - адвокат Дяків В. Б. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Волинського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що предметами позовів у даній справі та у справі №134/1573/24 є різні правочини, а відтак і обставини, які входять до предмета доказування по кожній із справ є різними. Суд апеляційної інстанції проігнорував той факт, що рішення у справі вже ухвалено, а відповідно до статті 367 ЦПК України обов`язком суду апеляційної інстанції є перевірка законності та обґрунтованості прийнятого місцевим судом рішення у справі. Крім того, апеляційним судом не враховано положень статті 204 ЦК України, в яких визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вказує, що судом апеляційної інстанцій не було враховано висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2022 року по справі

№ 175/1814/19.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке мотивовано тим, що копію повного тексту оскаржуваної ухвали апеляційного суду було надіслано до Електронного кабінету адвоката 28 листопада 2025 року о 19 год. 09 хв., що підтверджує наданими доказами.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Зважаючи на викладене та те, що строк на касаційне оскарження судового рішення заявником пропущено з поважних причин, колегія суддів вважає за можливе його поновити.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Підставами касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального тапорушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга подана у передбачений статтею 390 ЦПК України строк, з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 6 частини другої статті 389 ЦПК України.

Оскільки викладені в касаційної скарзі доводи викликають необхідність їх перевірки, слід відкрити касаційне провадження у даній справі та витребувати матеріали справи з Волинського апеляційного суду, в провадженні якого перебуває справа.

Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 , подане адвокатом Дяківим Володимиром Богдановичем, про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Волинського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року.

Відкрити касаційне провадження у даній справі.

Витребувати з Волинського апеляційного суду цивільну справу № 161/22228/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, - приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Троц Юлія Борисівна, про визнання недійсними договорів дарування.

Роз`яснити учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали.

До відзиву необхідно додати докази надсилання відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська
Є. В. Коротенко В. М. Коротун