ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Ткаченко І.Ю.,

суддів: Свистунової О.В., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Триполець В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Кристалбанк» про визнання договорів комплексного банківського обслуговування фізичних осіб недійсними

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 04 серпня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В :

14 серпня 2024 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , АТ «Кристалбанк» про визнання договорів комплексного банківського обслуговування фізичних осіб недійсними. Позов обґрунтовано тим, що повідомленням №54 від 26.06.2024 року Правобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради проінформувало позивача про повернення надмірно нарахованих та виплачених коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям за період 01.05.2023 по 30.04.2024 в сумі 33 695,24 грн., посилаючись на пункт 25 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 року №250 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям». У повідомленні також зазначено, що відповідно інформації щодо верифікації, а саме купівлі іноземної валюти, позивачу були надмірно нараховані та виплачені кошти державної соціальної допомоги одиноким матерям. Повідомленням №55 від 26.06.2024 року Правобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради проінформувало позивача про повернення надмірно нарахованих та виплачених коштів допомоги одиноким матерям за період 01.05.2023 по 30.04.2024 в сумі 13 787,40 грн., посилаючись на пункт 36 постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року №1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги сім`ям з дітьми». У повідомленні також зазначено, що відповідно інформації щодо верифікації, а саме купівлі іноземної валюти, позивачу були надмірно нараховані та виплачені кошти державної соціальної допомоги одиноким матерям. Позивачем подано до Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради пояснення, відповідно до яких вона не здійснювала ніяких операцій з валютообміну, бо знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до 6 років і єдиним джерелом існування для неї є виплати соціальної допомоги одиноким матерям та малозабезпеченим сім`ям. Дані виплати отримані нею за 2022 рік складають - 30 367,08 грн., за 2023 рік - 26 383,08 грн. Спеціалістом Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради було рекомендовано звернутися до АТ «Кристалбанк» для встановлення об`єктивних даних по операціях валютообміну 27.12.2022 року та 06.03.2023 року. 29.05.2024 року позивач звернулася в АТ «КРИСТАЛБАНК» із запитом, у відповідь на який отримала довідку №230/341 від 30.05.2024 року, у якій зазначено, що операції з валютообміну 27.12.2022 року та 06.03.2023 року здійснював громадянин України ОСОБА_2 . Окрім того, в матеріалах особової справи ОСОБА_1 міститься пояснення громадянина ОСОБА_2 , відповідно до яких він 27.12.2022 року та 06.03.2023 року здійснював операції з валютообміну у АТ «Кристалбанк» з власних коштів та на власні цілі, ніяких грошових коштів від ОСОБА_3 він не отримував, операції з валютообміну з нею не узгоджував, ніяких грошових коштів їй не передавав. На підставі викладеного, та оскільки відповідач ОСОБА_2 вчинив правочини не в інтересах позивача, а у своїх власних, що позбавило позивача виплат державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та одиноким матерям, позивач просить визнати недійсними договори: №ДД-186106:840 на приєднання до умов Публічної пропозиції АТ «Кристалбанк» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в рамках банківської послуги «СТРОКОВИЙ ДЕПОЗИТ» - вклад «Дохідний з поповненням», укладений 27.12.2022 року між ОСОБА_2 та АТ «Кристалбанк», а також визнати недійсним договір №ДД-186457:840 на приєднання до умов Публічної пропозиції АТ «Кристалбанк» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в рамках банківської послуги «СТРОКОВИЙ ДЕПОЗИТ» - вклад «Дохідний з поповненням», укладений 06 березня 2023 року між ОСОБА_2 та АТ «Кристалбанк» (а.с.1-6).

Рішенням Новокодацького районного суду міста Дніпра від 04 серпня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , АТ «Кристалбанк» про визнання договорів комплексного банківського обслуговування фізичних осіб недійсними - відмовлено.

Судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. покладено на державу (а.с.124-130).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, ухвалене з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги про неукладеність спірних договорів, оскільки ОСОБА_1 заперечує факт підписання оспорюваних правочинів та дана обставина визнана відповідачем ОСОБА_2 (а.с.137-141).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.01.2019 року ОСОБА_1 підписала довіреність, яка посвідчена нотаріусом, якою уповноважила ОСОБА_2 управляти та розпоряджатися від її імені та в її інтересах усіма без винятку належними їй рахунками (у тому числі депозитними, поточними, розрахунковими, картковими тощо) та будь-якими іншими відкритими (чи такими, що будуть відкриті) на її ім`я в будь-якій з банківських установ України (незалежно від того, у якій валюті відкриті рахунки, а також незалежно від рахунку), знімати грошові кошти та/або нараховані відсотки з належних їй рахунків, здійснювати їх поповнення, закривати рахунки, в разі необхідності оформити додаткові банківські платіжні картки, відповідно до цього укладати та підписувати договори та додаткові угоди до них за цін та на умовах на свій розсуд, розривати договори, переводити належні їй гроші до інших банків України та закордонних банків. Для цього представник з дотриманням при цьому вимог закону вправі: розписуватись за позивача на будь-яких документах, що випливають із довіреності чи пов`язані із нею (зокрема на заявах, клопотаннях, договорах, змінах до договорів, інших правочинах, платіжних документах із зазначенням призначення платежу без додаткового узгодження цих питань зі мною тощо); розпоряджатися відкритими нею (на її ім`я) рахунками так, як відповідно до закону та умов договорів мала би право це робити позивач особисто (у тому числі погашати кредити, отримані нею у будь-якій банківській (Фінансовій) установі; відкривати на її ім`я нові рахунки з правом розпорядження ними, як зазначено у цій довіреності, на умовах йому попередньо відомих, що не потребує додаткового доказування цього факту третім особам; мати вільний доступ до її рахунків та інформації щодо них, одержувати через каси банку чи через банкомати будь-які суми з її рахунків у будь-якій із валют (у тому числі нараховані на суми вкладів відсотки) без обмежень їх розміру, будь-яким шляхом (у тому числі отримувати готівку за допомогою чекової книжки); переказувати грошові кошти на інші рахунки (у тому числі ті, що відкриті у інших банківських установах України) та здійснювати конвертаційні операції на свій розсуд без обмежень сум на умовах, які ними обумовлені раніше; здійснювати купівлю та/або продаж валюти на міжбанківському валютному ринку; одержувати довідки, або інші документи про наявність грошових сум, відсотків (нарахувань) по них чи руху зазначених сум; поповнювати мої рахунки (у жму числі і за рахунок конвертаційних операцій); укладати з банками нові угоди, підписувати договори про внесення змін та доповнень до існуючих договорів на умовах, які йому відомі, без вказування цього факту третім особам та без додаткового узгодження цього питання з позивачем; продовжувати дію існуючих договорів з банківськими установами (зокрема стосовно продовження дії кредитних платіжних карток); замовляти та отримувати платіжні картки, ПІН-коди до них, готівкові кошти без обмежень в сумі у будь-якій валюті, що знаходяться на картковому, поточному та інших рахунках; у відомих представнику із їх попередніх домовленостей випадках закривати рахунки (з виконанням при цьому усіх необхідних юридичних дій).

Довіреність видана на 5 років і дійсна до 17.01.2024 року.

27.12.2022 року ОСОБА_1 підписала в АТ «Кристалбанк» заяву-договір № ДД-186106:840 на приєднання до умов Публічної пропозиції АТ «Кристалбанк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в рамках банківської послуги «СТРОКОВИЙ ДЕПОЗИТ» - вклад «Дохідний з поповненням». У заяві-договорі ОСОБА_1 просила АТ «Кристалбанк» відкрити вкладний (депозитний) рахунок на її ім`я з сумою вкладу 2 670 доларів США, який призначається виключно для здійснення операцій щодо зарахування, обліку та повернення сум вкладу та процентів. Дата розміщення вкладу 27.12.2022 року, дата повернення 28.03.2023 року.

Як вбачається з договору, він підписаний ОСОБА_1 у присутності відповідального працівника АТ «Кристалбанк», про що свідчить відмітка банку з підписом відповідального працівника, який здійснив належну перевірку клієнта, ідентифікацію та верифікацію його представника, засвідчив справжність підпису клієнта.

06.03.2023 року ОСОБА_1 підписала в АТ «Кристалбанк» заяву-договір № ДД-186457:840 на приєднання до умов Публічної пропозиції АТ «Кристалбанк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в рамках банківської послуги «СТРОКОВИЙ ДЕПОЗИТ» - вклад «Дохідний з поповненням». У заяві-договорі ОСОБА_1 просила АТ «Кристалбанк» відкрити вкладний (депозитний) рахунок на її ім`я з сумою вкладу 2 670 доларів США, який призначається виключно для здійснення операцій щодо зарахування, обліку та повернення сум вкладу та процентів. Дата розміщення вкладу 06.03.2023 року, дата повернення 05.06.2023 року.

Також до вказаного договору ОСОБА_1 підписано заяву про купівлю іноземної валюти або банківських металів для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності № ДД-186457:840 від 06.03.2023 року, у якій доручила банку купити іноземну валюту в сумі 2 670 доларів США за курсом уповноваженого банку.

Згідно з довідкою АТ «Кристалбанк» від 30.05.2024 року № 230/341 ОСОБА_2 27.12.2022 року та 06.03.2023 року здійснив операції з розміщення конвертаційних депозитів: № ДД-186106:840 від 27.12.2022 року та № ДД-186457:840 від 06.03.2023 року за довіреністю № 5-56 від 17.01.2019 року.

Відповідно до повідомлень Правобережного управління соціального захисту населення № 54 та № 55 від 26.06.2024 року про припинення надання та повернення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги ОСОБА_1 повідомлено про необхідність повернення надмірно нарахованих та виплачених грошових коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, отриманих нею за період з 01.05.2023 року по 30.04.2024 року, у розмірі 33 695,24 грн. та грошових коштів державної соціальної допомоги одиноким матерям, отриманих нею за той самий період у сумі 13 787,40 грн., оскільки нею було здійснено купівлю іноземної валюти.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та недоведеності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України і загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 ЦК України.

Обов`язковою умовою задоволення позову про визнання правочину недійсним є встановлення судом факту порушення у зв`язку із його вчиненням прав чи охоронюваних законом інтересів позивача.

Отже, зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися способом захисту свого права, який має відповідати встановленим законом і крім того, забезпечувати ефективний захист порушеного права.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто, за змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно з частинами першою та другою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частинами першою та третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, п`ятою і шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ст.3 Цивільного кодексу України), дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами 2, 3 ст.13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року N 2-р (II)/2021 у справі N 3-95/2020 (193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що "оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука "а також зловживання правом в інших формах", що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)".

Відповідно до частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорів, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Таким чином, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Відповідно до частини третьої статті 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Тобто, з метою забезпечення інтересів цієї особи представнику заборонено вчиняти представницький правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є.

При цьому словосполучення «у своїх інтересах» потрібно розуміти таким чином, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам довірителя, в тому числі на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25 вересня 2019 року у справі № 727/3501/16-ц, від 19 січня 2021 року у справі № 910/12791/19, від 19 травня 2021 року у справі № 642/7417/18, від 10 листопада 2021 року у справі № 757/50762/18-ц.

Отже, якщо представник вчинив правочин не в інтересах довірителя, а у своїх власних, то це є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Матеріалами справи встановлено, що спірні договори підписані ОСОБА_1 , а не представником за довіреністю. Позивачем видано довіреність Горбуліну О.В., зокрема, для здійснення поповнення депозитних рахунків позивача, незалежно від того, у якій валюті вони відкриті, довіреність на дату здійснення операцій з розміщення конвертаційних депозитів за спірними договорами ОСОБА_2 була чинною.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 повідомив суду, що підробив підписи ОСОБА_1 за вказівкою працівника банку, на обох договорах, які оспорюються позивачем.

Однак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вказаний факт не підтверджується жодними доказами, суперечить матеріалам справи, враховуючи, що на дату укладення вказаних договорів ОСОБА_2 був уповноважений позивачем дійсною, нотаріально посвідченою довіреністю на виконання дій, зокрема, розписуватись за позивача на договорах. Проте, зміст вищевказаних договорів не свідчить, що вони були укладені уповноваженим представником ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 . При цьому позивач у позові не вказувала, що не підписувала оспорювані договори, заяв щодо проведення судової почеркознавчої експертизи заявлено не було.

Водночас, надані ОСОБА_2 заяви-договори, укладені ним у своїх інтересах 19.12.2022 року і 06.03.2023 року з АТ «Кристалбанк», не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки наявність таких договорів жодним чином не спростовує підписання позивачем спірних договорів з банком, а також не підтверджує належність грошових коштів, внесених на конвертаційний депозит, ОСОБА_2 .

Судом першої інстанції не залишено поза увагою і та обставина, що видання позивачем довіреності відповідачу ОСОБА_2 , яка серед іншого передбачає поповнення представником її депозитних рахунків, відкритих у валюті, підписання позивачем спірних договорів, заяви про купівлю іноземної валюти від 06.03.2023 року, що свідчить про наміри позивача на укладення спірних договорів, за відсутності доказів, що ОСОБА_2 діяв всупереч інтересів позивача.

За таких обставин, відсутні правові підстави для задоволення позову, у тому числі у зв`язку з його визнанням одним з відповідачів, оскільки зазначене суперечитиме закону.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, вказані доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції та судом першої інстанції їм було надано обґрунтовану оцінку, а тому вони додатковому правовому аналізу не підлягають.

Крім того, апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої заперечення та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 04 серпня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повний текст постанови складено 29 січня 2026 року.

Судді: