Справа № 708/1401/25
Провадження № 2/708/835/25
26 січня 2026 року м. Чигирин
Чигиринський районний суд Черкаської області одноособово у складі головуючого судді Попельнюха А. О. розглянув у приміщенні Чигиринського районного суду Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий колектор" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та
ТОВ "Новий колектор" через свого представника - за довіреністю Савченко Т. О. з використанням системи «Електронний суд» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 24 000,00 грн. В обґрунтування поданого позову позивач зазначив, що 23.12.2020 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір (оферти) № 23.12.2020-100000462. Зазначений договір був укладений сторонами у електронній формі, підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором U241 та електронним підписом мишею.
Відповідно до умов договору позичальнику наданий кредит у розмірі 8 000,00 грн строком на 14 днів з дати отримання за процентною ставкою «Економ/Стандарт».
Ставка «Економ» - фіксована незмінна ставка у розмірі 2 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первісного та пролонгованого строків. У свою чергу ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,5 % за 1 день користування кредитом, застосовується після/в період закінчення первісного та пролонгованих строків.
Відповідно до заявки від 23.12.2020 кредитодавцем наданий позичальнику кредит у розмірі 8 000,00 грн з первісним строком на 14 днів, а відповідач отримав кредитні кошти, що підтверджено електронною квитанцією про переказ коштів від 23.12.2020.
09.10.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий колектор» укладений договір факторингу № СЦ-091024-14, на підставі якого право вимоги повернення боргу перейшло до позивача у справі як нового кредитора у зобов`язанні.
Натомість відповідач свої зобов`язання за укладеним договором належним чином не виконує, у зв`язку із чим станом на 18.11.2025 утворилася заборгованість, яка становить 8 000,00 грн зі сплати тіла кредиту та 16 000,00 грн за сплати відсотків. За даними виписки по рахунку відповідач ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором не сплачував. Такі дії з боку відповідача порушують право позивача, що стало підставою звернення до суду, тому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новий колектор» заборгованість за кредитним договором № 20.12.2020-100000462 від 23.12.2020 в розмірі 24 000,00 грн та відшкодувати понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн.
Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 26.11.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, справа призначена до розгляду без повідомлення учасників.
Під час підготовки справи до розгляду судом установлено, що відповідач ОСОБА_1 правом на подання відзиву на позов не скористався. У свою чергу представниця позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи.
За таких обставин суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представниці позивача на проведення заочного розгляду справи, дійшов висновку про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Між сторонами виникли кредитні правовідносини, відповідно їх правове регулювання відбувається нормами Глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України.
За змістом частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України регламентовано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Тобто, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частин першої, третьої, четвертої та сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (частина дванадцята статті11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до статей 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Згідно п. 15 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», електронний підпис - електронні дані, що додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються підписувачем як підпис.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.
Відповідно до ч. 1-2 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України).
На підставі ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
На підставі статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Судом установлено, що 23.12.2020 ОСОБА_1 уклав із ТОВ «Споживчий центр» кредитний договір № 23.12.2020-100000462, який складається з пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) від 23.12.2020, заявки від 23.12.2020, підтвердження укладання кредитного договору № 23.12.2020-100003721 (кредитної лінії) від 23.12.2020. Кредитний договір підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором "U241" та електронним підписом мишею.
За умовами укладеного договору ТОВ «Споживчий центр» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 8 000,00 грн, а відповідач зобов`язався протягом 14 днів повернути кредит, сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 2,0 % за кожний день користування кредитом за процентною ставкою «Економ», та у розмірі 2,5 % за кожний день користування кредитом за процентною ставкою «Стандарт». Дата повернення (виплати) кредиту 05.01.2021, проте можлива пролонгація строку користування кредитом на аналогічний строк шляхом сплати позичальником процентів за весь попередній строк користування кредитом. Максимальний розмір процентів за договором (сумарно процентів «Економ» та процентів «Стандарт») становить 16 000,00 грн. Крім того, до підписання кредитного договору ОСОБА_2 була надана інформація щодо умов кредитування про що свідчить електронний підпис одноразовим ідентифікатором "U241" на паспорті споживчого кредиту.
ТОВ «Споживчий центр» виконало своє грошове зобов`язання та надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 8 000,00 грн шляхом перерахування на картковий рахунок відповідача. Вказана обставина підтверджується квитанцією № 332219619 від 23.12.2020.
Згідно довідки про розмір заборгованості за кредитним договором № 23.12.2020-100000462 від 23.12.2020 та карточки субконто за період з 23.12.2020 до 19.09.2025 за час користування кредитними коштами відповідачем кредитодавцем були нараховані проценти на загальну суму 16 000,00 грн відповідно до умов укладеного договору. Відповідач не здійснював платежі за тілом кредиту і нарахованими процентами. Заборгованість зі сплати тіла кредиту становить 8 000,00 грн. Таким чином, згідно з наданим розрахунком загальна сума заборгованості за договором № 23.12.2020-100000462 від 23.12.2020 становить 24 000,00 грн.
09.10.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий колектор» був укладений договір факторингу № СЦ-091024-14, відповідно до умов якого позивач набув статус нового кредитора за зобов`язаннями ОСОБА_1 і до нього перейшло право повернення боргу за кредитним договором № 23.12.2020-100000462 від 23.12.2020 на загальну суму 24 000,00 грн. Підтвердженням набуття права вимоги є надані суду договір факторингу № СЦ-091024 від 09.10.2024, акт приймання передачі переліку № 1 до договору факторингу № СЦ-091024 від 09.10.2024 та перелік № 1 від 09.10.2024.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач допустив порушення умов укладеного кредитного договору із первісним кредитором, внаслідок чого утворилася заборгованість із погашення суми боргу та процентів за користування грошовими коштами. Внаслідок укладення договору факторингу право вимоги повернення боргу набув позивач у справі, як новий кредитор у зобов`язанні.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Разом з тим, перевіряючи позовну вимогу щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 23.12.2020-100000462 від 23.12.2020 , укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем, суд не може погодитися з розміром нарахованих відсотків за користування кредитними коштами в сумі 16 000,00 грн, що обґрунтовується таким.
При укладенні кредитного договору сторони вправі установити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№ 202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.
За умовами кредитного договору сторони узгодили, що строк кредитування становить 14 календарних днів, до 05.01.2021. Також сторони погодили проценти за кредитом у розмірі 2 240,00 грн.
Відповідно до умов договору фіксована процентна ставка "Економ" за користування кредитом становить 2,0 % на день.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що відповідачеві нараховані відсотки за 14 днів за процентною ставкою 2,0 % на день, що відповідає умовам договору та становить 2 240,00 грн, а також нараховані відсотки поза межами строку кредитування у розмірі 13 760,00 грн.
Як установлено судом, можливість пролонгації строку користування кредитом здійснюється позичальником шляхом сплати ним процентів за весь попередній строк користування кредитом, що надає право позичальнику повернути кредит в останній день пролонгованого строку зі сплатою процентів за цей пролонгований строк. Пролонгований строк дорівнює первинному строку та обраховується з дня сплати процентів, вказаних в цьому абзаці. Кількість пролонгацій не обмежена, однак, право на пролонгацію втрачається, якщо в результаті пролонгації загальна сума процентів за договором досягне максимального розміру.
Максимальний розмір процентів за договором (сумарно процентів "Економ" та процентів "Стандарт") становить 16 000,00 грн. Після досягнення максимального розміру проценти не нараховуються.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем ОСОБА_1 протягом усього строку кредитування не здійснено жодної оплати в рахунок погашення заборгованості за нарахованими процентами чи за тілом кредиту.
З наведеного слідує, що належних та допустимих доказів пролонгації кредитного договору № 23.12.2020-100000462 від 23.12.2020 матеріали справи не містять.
Доказів укладення між первісним кредитором та відповідачем додаткової угоди щодо продовження строку дії договору позивачем суду теж не надано.
За встановлених обставин, суд дійшов висновку про недоведеність факту продовження сторонами строку кредитування понад 14 днів, який був визначений умовами кредитного договору, а тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування відсутні.
Відтак стягненню з відповідача підлягає заборгованість за відсотками за користування позикою у сумі 2 240,00 грн.
Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі.
Відтак, наданий позивачем переліку № 1 до договору факторингу № СЦ-091024 від 09.10.2024 не може вважатися належним доказом наявності такої заборгованості.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем були допущені порушення укладеного кредитного договору із первісним кредитором, внаслідок чого утворилася заборгованість з погашення суми боргу та процентів за користування грошовими коштами. Після укладення договору факторингу права вимоги повернення боргу набув позивач по справі, який має право вимоги стягнення боргу у судовому порядку.
Наведені висновки суду підтверджують наявність порушеного права позивача, яке підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача наявної заборгованості зі сплати тіла кредиту у сумі 8 000,00 грн, зі сплати процентів у сумі 2 240,00 грн, відповідно, позов підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки за наслідками розгляду справи судом прийнято рішення про часткове задоволення позовних вимог (42,67 %), стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягають понесені позивачем витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 033,64 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 203, 205, 509, 512, 514, 625, 626, 638, 1046, 1054 ЦК України, ЗУ "Про електронну комерцію", ЗУ "Про електронний цифровий підпис", ЗУ "Про споживче кредитування", ст. ст. 10-13, 81, 89, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» заборгованість за кредитним договором № 23.12.2020-100000462 від 23.12.2020 зі сплати тіла кредиту в розмірі 8 000,00 грн та зі сплати процентів у розмірі 2 2400,00 грн, а всього 10 240,00 грн (десять тисяч двісті сорок гривень 00 коп.).
У іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» судовий збір в розмірі 1 033,64 грн (одна тисяча тридцять три гривні 64 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його ухвалення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Учасники та їх адреси:
Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстр.: АДРЕСА_1 ).
Суддя Андрій ПОПЕЛЬНЮХ