Справа № 536/2784/25
Провадження № 2/536/377/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі: головуючої судді Баранської Ж.О., за участю секретаря судового засідання Таран І.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

УСТАНОВИВ:

27 листопада 2025 року представник позивача адвокат Радченко В.О. звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрованого 24 квітня 2021 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), актовий запис № 265, видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Окрім того, позивач просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище ? ОСОБА_3 . Також, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягувати їх починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Підставою для розірвання шлюбу позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та різних поглядів на життя, сімейні стосунки фактично розірвані, спільного господарства не ведуть. Подружжя має спільну дитину ? сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із матір`ю та повністю перебуває на її утриманні. Строк на примирення просить не надавати.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 08 грудня 2025 року відкрито провадження у справі № 536/2784/25 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Радченко В.О. у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом установлено, що шлюб між сторонами у цій справі, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 24 квітня 2021 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), актовий запис № 265, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

У шлюбі подружжя має спільну дитину, сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 03 вересня 2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), актовий запис № 1050.

Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Положеннями статті 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин.

Відповідно до частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно з частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно з частиною 2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

За змістом позовної заяви, позивач займає категоричну позицію щодо розірвання шлюбу, заперечує будь-яку можливість для примирення з відповідачем.

Суд вважає за необхідне зазначити, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем, що підтвердилося і тим, що з часу відкриття провадження у справі сторони не примирилися.

З`ясувавши дійсні підстави позову про розірвання шлюбу, ураховуючи, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини тривалий час, спільного господарства не ведуть, суд дійшов висновку, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача.

Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, а тому позов підлягає задоволенню.

Згідно із частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Суд вважає за можливе після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_3 ».

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне.

Судом установлено, що сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 03 вересня 2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), актовий запис № 1050.

За змістом позовної заяви дитина проживає разом із матір`ю, що не заперечується відповідачем.

Доказів щодо існування будь-якої домовленості стосовно розміру щомісячного утримання дитини між сторонами суду не надано.

Положеннями частини другої статті 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до статті 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 27 Конвенції про захист прав дитини батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до частини 8 статті 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

Статтями 141, 180 Сімейного кодексу України, статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою, що кожен із батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно частин 1-3 статті 181 цього Кодексу способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Максимального розміру аліментів на одну дитину законом не встановлено.

Суду не надано доказів того, що відповідно до статті 187 Сімейного кодексу України із доходів відповідача в примусовому порядку відраховуються аліменти на утримання дитини.

Угоди про добровільну сплату аліментів згідно статті 189 Сімейного кодексу України між сторонами не укладено.

Ненадання матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини є порушенням обов`язку батьків піклуватися про своїх дітей.

При визначенні розміру аліментів судом ураховуються обставини, передбачені статтею 182 Сімейного кодексу України: задовільний стан здоров`я дитини та відповідача, оскільки доказів протилежного суду не надано, відсутність доказів непрацездатності відповідача, відсутність відомостей про інших утриманців, інші обставини, які мають істотне значення.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги інтереси дитини, її вік, суд дійшов висновку про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини щомісяця у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини.

Згідно статті 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Із матеріалів справи убачається, що з позовом про стягнення аліментів позивач звернулася до Кременчуцького районного суду Полтавської області 27 листопада 2025 року. Таким чином, аліменти підлягають стягненню з 27 листопада 2025 року, тобто з дня звернення позивача з цим позовом до суду, і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Ураховуючи положення Закону України «Про судовий збір» та статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 1 211,20 грн. за розгляд судом позовної вимоги позивача про стягнення аліментів, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору по даній категорії справ.

Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1 211,20 грн.

Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 265, 268, 273, 274 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 24 квітня 2021 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), актовий запис № 265 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ) між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_3 ».

Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 листопада 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1 211,20 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Інформація про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; адреса місця фактичного проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_1 .

СуддяЖ. О. Баранська