Справа № 128/2445/25
Провадження № 2/127/5331/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі головуючого судді Жмудя О.О., при секретарі судового засідання Чех А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін) цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького районного суду Вінницької області звернулось ТОВ «Артеміда-Ф» з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 26.12.2019 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір №374785 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту. На умовах Кредитного договору (розділу 1) Кредитодавець надав Відповідачу грошові кошти в розмірі 3300,00 грн, строком на 29 днів. В подальшому у зв`язку з неможливістю у повному обсязі та у встановлений строк виконати відповідачем зобов`язань за Кредитним договором, Відповідач ініціював продовження користування кредитом, внаслідок чого Додатковим договором від 23.01.2020 строк користування кредитом продовжили до 22.02.2020, а в подальшому Додатковим договором від 21.02.2020, строк користування кредитом продовжили до 22.03.2020.

У порушення вимог ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач не виконав свої зобов`язання, що передбачені умовами Кредитного договору, як своєчасне повернення отриманих коштів та сплату процентів за користування. У зв`язку із припиненням здійснення платежів на виконання Кредитного договору у Відповідача утворилася заборгованість за Кредитним договором.

22 лютого 2021 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», уклали Договір факторингу №015-220221, згідно якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», включно і до ОСОБА_1 за Договором № 374785.

У подальшому, 05 лютого 2024 року, ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» уклали Договір факторингу №20240205/1, згідно якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», включно і до гр. ОСОБА_1 за Договором №374785.

Станом на 12.05.2025 заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 14572,97 грн, з яких: - заборгованість по тілу кредиту - 3300,00 грн; - залишок заборгованості по процентам за користування 8982,93 грн; - заборгованість за пенею та штрафами - 0,00 грн; - інфляційне збільшення 2290,04 грн.

Оскільки у добровільному порядку вказана заборгованість відповідачем не погашена, тому позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 17.07.2025 цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіпередано за підсудністю на розгляд до Вінницького міського суду Вінницької області.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.08.2025 цивільну справу прийнято до свого провадження, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін, призначено розгляд справи по суті. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

04.11.2025 представник відповідача адвокат Стягайло О.П. подав відзив на позову заяву. У відзиві зазначив що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Позивач стверджує, що договір був підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Проте Позивач не надав для засвідчення правомірності укладання договору Довідку про ідентифікацію чи будь-який інший документ, який підтверджував би, що саме Відповідачу належать одноразові ідентифікатори зазначені в договорах та саме ОСОБА_1 підписав зазначений договір позики. Це свідчить про те, що договір міг бути підписаний іншою особою або взагалі не підписаний належним чином. Таким чином, це доводить що Відповідач немає зобов`язань перед Позивачем щодо сплати заборгованості за вказаними договорами. ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» не надало жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження переказу коштів на рахунок ОСОБА_1 за договором позики №374785 від 26.12.2019, а також документів, які б надавали можливість ідентифікувати належність відповідних рахунків відповідачу. Отже, оскільки позивач не надав до суду належні первинні банківські документи, якими має підтверджуватись заборгованість за кредитом, позивачу має бути відмовлено у задоволені позовних вимог у повному обсязі, у зв`язку із їх недоведеністю. Щодо нарахованих відсотків в сумі 8982,93 грн зазначає, що вони є незаконними, оскільки нараховані поза межами строку кредитування.

В позовній заяві позивач просить стягнути окрім іншого 2290,04 грн сума заборгованості по інфляційному збільшенню. Інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони входять до складу грошового зобов`язання і виступають способом захисту майнового права та інтересу. Їх обрахування здійснюється на підставі розміру основного боргу. Враховуючи що розмір заборгованості мав би скласти 3300,00 + 9,57 грн. = 3309,57 грн. І відповідно на цю суму Позивач мав би обраховувати відповідні втрати. Отже, вимога про стягнення інфляційних «збільшень» в сумі 2290,04 грн є неправомірною та необґрунтованою.

Також представник відповідача просив у випадку надання позивачем доказів судових витрат на професійну правничу допомогу зменшити їх до 1000,00 грн та стягнути їх пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

11.11.2025 представник позивача подав відповідь на відзив, в якому зазначив що відповідач здійснив всі необхідні дії, спрямовані на укладання Кредитного договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки (поточний/ картковий рахунок НОМЕР_1 вказаний Відповідачем), на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 3319,80. Наведене підтверджується пунктом 8 договору №374785 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 26.12.2019, та графіком платежів, в графі підпис ОСОБА_1 вказано «підписано електронним підписом 26.12.2019 11:04:25 ОСОБА_1 » та «підписано електронним підписом 26.12.2019 11:04:25 ОСОБА_1 », тобто відповідач підписав договір та графік одноразовим ідентифікатором, як це передбачено умовами договору та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а отже, вчинив дію, що вважається прийняттям пропозиції укласти електронний договір. 23.01.2020 ОСОБА_1 уклав Додатковий договір 491917 до Договору № 374785 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту від 26.12.2019 р. Ідентично основному договору №374785 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 26.12.2019, у п.6 Додаткового договору 491917 від 23.01.2020 в графі підпис ОСОБА_1 вказано «підписано електронним підписом 23.01.2020 08:53:58 ОСОБА_1 », тобто відповідач підписав уже другий договір одноразовим ідентифікатором. 21.02.2020 ОСОБА_1 уклав Додатковий договір 681393 до Договору № 374785 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту від 26.12.2019 р. Ідентично основному договору №374785 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 26.12.2019, у п.6 Додаткового договору 681393 від 21.02.2020 в графі підпис ОСОБА_1 вказано «підписано електронним підписом 21.02.2020 12:40:14 ОСОБА_1 », тобто відповідач підписав уже третій договір одноразовим ідентифікатором. Відповідно доводи відповідача ОСОБА_1 , що «Позивач не надав для засвідчення правомірності укладання договору Довідку про ідентифікацію чи будь-який інший документ, який підтверджував би, що саме Відповідачу належать одноразові ідентифікатори зазначені в договорах та саме ОСОБА_1 підписав зазначений договір позики.» є виключно абсурдними та невідповідними домислами, що повністю спростовуються доказами, наявним у матеріалах справи.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.12.2025 витребувано в АТ «Універсал Банк» виписку про рух коштів, а саме поступлення на картку № НОМЕР_1 зазначену Позичальником гр. ОСОБА_1 , з 26.12.2019 і протягом 3-ох банківських робочих днів. Витребувано в ОСОБА_1 виписку про рух коштів, а саме поступлення на картку № НОМЕР_1 із 26.12.2019 р. і протягом 3-ох банківських робочих днів.

На виконання вимог ухвали АТ «Універсал Банк» надіслало витребувану інформацію.

07.01.2026 представник відповідача адвокат Стягайло О.П. подав заперечення на відповідь на відзив відповідно до яких відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, зокрема виходячи із нижчевикладеного: 1) не додані первинні належні та допустимі докази на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів від первісних кредиторів; 2) вимога про стягнення відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики в сумі 8982,93 грн є незаконною; 3) вимога про стягнення інфляційних «збільшень» в сумі 2290,04 грн є неправомірною та необґрунтованою. Наразі відповідач не користується послугами АТ «Універсал Банк» та не є його клієнтом. А тому, фактичного доступу до рахунку картки № НОМЕР_1 не має. Оскільки, Відповідач - ОСОБА_1 не є емітентом даної картки, не використовує дану картку, та не користується послугами АТ «Універсал Банк», тому надати відповідну виписку не має змоги та не має відповідних повноважень і правомочності.

12.01.2026 від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі. Зазначає, що відповідач всупереч вимогам суду не виконав ухвали від 04 грудня 2025. Більше того, в запереченні на відповідь на відзив, Відповідач та його Представник задля невиконання ухвали суду від 04 грудня 2025 зазначили повністю абсурдну та невідповідну дійсності причину: «Наразі Відповідач не користується послугами АТ Універсал Банк та не є його клієнтом. А тому, фактичного доступу до рахунку картки № НОМЕР_1 не має.». Оскільки відповідач ухиляється від вчинення дій, покладених судом на нього, як учасника судового процесу, зловживає процесуальним правом, та свідомо допускає бездіяльність з метою перешкоджання судочинству, та маніпулятивно не подає витребувані судом у нього докази без поважних причин (наводячи абсурдні та невідповідні дійсності причини), позивач вважає що відповідача необхідно притягнути до відповідальності у вигляді штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за невиконання вимог ухвали суду від 04 грудня 2025 та ухвалити рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви зазначено про розгляд справи у його відсутність.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до положень ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Однак відповідно до ч. 3 тієї ж статті, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

В матеріалах цієї справи зібрані докази, які в цілому дозволяють встановити та оцінити обставини справи, які є предметом судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, 26.12.2019 ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали договір №374785 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах споживчого кредиту, за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, доступ до якої забезпечувався відповідачу через веб-сайт або мобільний додаток, тобто в електронній формі на веб-сайті «www.credit7.ua». Договір зі сторони відповідача підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до п.п.1.1, 1.2. договору товариство надає клієнту грошові кошти в розмірі 3300,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика надається строком на 29 днів. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором.

Акційна процента ставка становить 0,01 процентів від суми позики за кожен день користування позикою (3,65 % річних) у межах строку надання позики. Стандартна процентна ставка складає 1,90% від суми позики за кожний день користування позикою (693,50 % річних). У випадку прострочення клієнтом виконання зобов`язань за договором чи неможливості виконання зобов`язань у повному обсязі, застосовується стандартна процентна ставка, відповідно до п.3.4, 3.5 договору (п.1.3 договору).

Пунктом 1.6 договору сторони визначили, що позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний клієнтом.

Згідно із п.1.7 договору у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін, клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати повернення позики, шляхом укладення додаткової угоди до договору позики, у порядку, передбаченому в правилах. Товариство залишає за собою право відмовити клієнту у продовженні строку користування позикою.

Кредитодавцем виконано зобов`язання за договором позики №347485 та надано відповідачу кредит.

Як вбачається з довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №16-2602 від 26.02.2024 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 26.12.2019 11:06:04 на суму 3319,80 гривень, номер картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua - 45422660, призначення платежу: Зарахування 3300 грн на карту НОМЕР_1 .

На виконання вимог ухвали суду від 04.12.2025 АТ «Універсал Банк» надало інформацію з якої вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 банком емітовано банківську картку № НОМЕР_2 . Згідно виписки про рух коштів встановлено, що 26.12.2019 11:06:06 на банківську картку № НОМЕР_2 зараховано кошти в розмірі 3300,00 грн.

23.01.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 491917 до договору № 374785 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 26.12.2019.

Відповідно до п. 1.1 додаткового договору, сторони погодили продовжити строк користування позикою на строк, що дорівнює встановленому пунктом 1.2 договору строку користування позикою.

Згідно із п 1.2 додаткового договору, встановлено нову дату повернення позики та сплати нарахованих процентів - не пізніше 22.02.2020.

Сторони погодили наступну процентну ставку за користування позикою: процентна ставка становить 1,60% процентів від суми позики за кожен день користування позикою (584,00 процентів річних) у межах строку повернення позики, зазначеного в пункті 1.2 договору (п. 1.3 додаткового договору).

21.02.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 681393 до договору № 374785 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 21.12.2019.

Відповідно до п. 1.1 додаткового договору, сторони погодили продовжити строк користування позикою на строк, що дорівнює встановленому пунктом 1.2 договору строку користування позикою.

Згідно із п 1.2 додаткового договору, встановлено нову дату повернення позики та сплати нарахованих процентів - не пізніше 22.03.2020.

Сторони погодили наступну процентну ставку за користування позикою: процентна ставка становить 1,60% процентів від суми позики за кожен день користування позикою (584,00 процентів річних) у межах строку повернення позики, зазначеного в пункті 1.2 договору (п. 1.3 додаткового договору).

22.02.2021 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» (фактор) та ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) укладено договір факторингу №015-220221.

Пунктом 4.1 вказаного договору передбачено, що клієнт відступає факторові права грошових вимог до боржників, які виникли у клієнта на підставі кредитних договорів з боржниками, в розмірі дійсної заборгованості, права грошових вимог, що відступаються клієнтом факторові, їх кількість, сума та деталізація, визначаються відповідним реєстром.

Згідно витягу з реєстру прав вимог №015-220221 від 22.02.2021 до ТОВ «Сіроко Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №374785 від 26.12.2019.

05.02.2024 між позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (фактор) та ТОВ «Сіроко Фінанс» (клієнт) укладено договір факторингу №20240205/1. Пунктом 1.1. договору факторингу встановлено, що за цим договором фактор передає грошові кошти (розмір фінансування) в розпорядження клієнта за плату у передбачений договором строк, а клієнт відступає фактору належні йому права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимог №20240205/1, сформованого 14.03.2025 року до ТОВ «ФК «»Артеміда-Ф» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №374785 від 26.12.2019.

З розрахунку заборгованості (виписки з особового рахунку), складеного ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», вбачається, що заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 374785 від 05.02.2024 станом на 08.05.2025 становить 14572,97 грн, а саме: заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) - 3300,00 грн; залишок заборгованості по процентам за користування 8982,93 грн; інфляційне збільшення 2290,04 грн.

Повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором, та досудову вимогу ТОВ Фінансова компанія «Артеміда-Ф» було направлено відповідачу ОСОБА_1 шляхом направлення на адресу реєстрації відповідача: АДРЕСА_1 .

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно із ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Відтак, матеріалами справи підтверджено укладення кредитного договору між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем та підтверджуються обставини уступки права вимоги за договором №374785 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 26.12.2019 на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф».

Із дослідженого судом кредитного договору №374785 від 26.12.2019 встановлено, що оспорюваний договір укладено в електронній формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як було встановлено судом, кредитний договір №374785 від 26.12.2019 укладений в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог ст. 12 вказаного Закону, а саме: з боку позикодавця засвідчено кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу, а з боку позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора, та за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі.

Із копії вказаного договору також видно, що ОСОБА_1 як позичальник та споживач за договором, ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі, надавши Товариству свої персональні дані (РНОКПП НОМЕР_3 , серія та номер паспорту НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту, пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок у зобов`язанні належним чином.

Згідно із ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)(ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за умовами укладеного сторонами кредитного договору №374785 від 26.12.2019 ТОВ «Лінеура Україна», як фінансова установа, надало ОСОБА_1 грошові кошти, а останній зобов`язався повернути кредит у повному обсязі (п.1.1 договору).

Визначаючись щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, суд зазначає наступне.

На підтвердження розміру заборгованості за договором №374785 про надання коштів у позику, у тому числі й на умовах фінансового кредиту від 26.12.2019 позивачем надано суду розрахунок заборгованості (виписку з особового рахунку), відповідно до якого сума заборгованості станом на 08.05.2025 складає 14572,97 грн, з яких: 3300,00 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням (тіло кредиту), 8982,93,00 грн - сума заборгованості за процентами за користування та 2290,04 грн - сума інфляційного збільшення.

При цьому, суд не погоджується із сумою нарахованої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі 8982,93 грн, оскільки зазначена сума жодним чином не обґрунтована та не підтверджена належними доказами, та з огляду на таке.

В укладеному між сторонами кредитному договорі сторони узгодили такі розміри процентних ставок: акційна процентна ставка 0,01% в день; стандартна ставка 1,90 % в день. У випадку прострочення Клієнтом виконання зобов`язань за Договором чи неможливості виконання зобов`язань застосовується стандартна процентна ставка.

Як вбачається із додаткового договору № 384767 від 04.01.2020 до договору № 313230 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 05.12.2019, сторони погодили продовжити строк користування позикою на строк, що дорівнює встановленому пунктом 1.2 договору строку користування позикою та згідно п 1.2 додаткового договору встановлено нову дату повернення позики та сплати нарахованих процентів - не пізніше 04.01.2020 із процентною ставкою за користування позикою у розмірі 1,60% процентів від суми позики за кожен день користування позикою (584,00 процентів річних) у межах строку повернення позики, зазначеного в пункті 1.2 договору.

Також, згідно додаткового договору № 567995 від 04.02.2020 до договору № 313230 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 05.12.2019, сторони погодили продовжити строк користування позикою на строк, що дорівнює встановленому пунктом 1.2 договору строку користування позикою та згідно п 1.2 додаткового договору встановлено нову дату повернення позики та сплати нарахованих процентів - не пізніше 06.03.2020 із процентною ставкою за користування позикою у розмірі 1,60% процентів від суми позики за кожен день користування позикою (584,00 процентів річних) у межах строку повернення позики, зазначеного в пункті 1.2 договору.

Таким чином, за результатами математичних підрахунків, з урахуванням внесених сторонами усіх змін до договору № 347485 про надання коштів у позику, у тому числі й на умовах фінансового кредиту від 26.12.2019, сума процентів за користування кредитними коштами за період з 26.12.2019 по 23.01.2020 становить 4933,50 грн (3300,00 грн*1,90%*29 днів=1818,30 грн), з 24.01.2020 по 22.02.2020 становить (3300,00 грн*1,60%*30 днів=1584,00 грн), з 23.02.2020 по 22.03.2020 (3300,00 грн*1,60%*29 днів=1531,20 грн).

Після спливу визначеного договором № 347485 про надання коштів у позику, у тому числі й на умовах фінансового кредиту від 26.12.2019 строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Положеннями статті 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування у справі. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, за кредитним договором № 347485 від 21.12.2019 наявна заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3300,00 грн та заборгованість за процентами у розмірі 4933,50 грн.

Також позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідач інфляційного збільшення у розмірі 2290,04 грн.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України)

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду

Відповідно до пункту 8.35 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц.

У пункті 8.22.постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

Нараховані на суму боргу інфляційні втрати входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.

Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, з відповідача підлягає стягненню інфляційне збільшення на суму боргу 8233,50 гривень за період з 23.03.2020 по 23.02.2022, що згідно проведеного розрахунку становить 1486,70 коп.

За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а також враховуючи те, що відповідач не належно виконує свої зобов`язання за укладеним договором й відповідно не надав суду доказів на спростування вказаного, приходить до висновку, що позов ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» є обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Представником позивача на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано до суду: ордер про надання правничої (правової) допомоги від 08.05.2023, договір про надання правової допомоги №20250508 від 08.05.2025; орієнтовний розрахунок суми судових витрат.

У пункті 4.2. договору про надання правової допомоги №20250508 від 08.05.2025, укладеного між адвокатом Бачинським О.М. та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», сторони погодили, що у разі ухвалення судом рішення суду на користь клієнта (задоволення судом позовних вимог у повному обсязі), або у разі оплати боржником суми заборгованості на стадії судового розгляду справи клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду у розмірі 7000 гривень.

Згідно орієнтовного розрахунку суми судових витрат у справі за позовом ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №374785 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 26.12.2019 сума витрат на правничу допомогу адвоката, яку очікує понести позивач складає 7000 гривень

Представником відповідача у відзиві на позовну заяву зазначено, що він вважає витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн неспівмірними з обсягом наданих позивачу послуг.

Враховуючи вищевикладене та складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, суд вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу є надмірним. Оскільки вказаний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу є дещо завищеним, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне обмежити розмір заявлених позивачем до стягнення витрат до 3000 грн.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1615,74 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11.

Керуючись ст.ст. 526, 625, 629, 634, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 247, 263-265, 273-279, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 26.12.2019 в розмірі 9720,20 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) 3300,00 грн, залишок заборгованості по процентам за користування - 4933,50 грн, інфляційне збільшення 1486,70 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» 3000,00 гривень судових витрат на професійну правничу допомогу та 1615,75 грн судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

позивач: ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», , місцезнаходження: вул. С. Бандери, буд. 87, оф. 54, м. Львів;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 19.01.2026.

Суддя О.О. Жмудь