ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 січня 2026 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/2884/25

Головуючий у першій інстанції - Карпусь І. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/123/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів - Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс",

відповідач: ОСОБА_1 ,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 вересня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

У С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором №200065215 від 15.07.2014 у загальному розмірі 70 324,90 грн, яка складається з: суми заборгованості - 45 058,61 грн, суми інфляційних втрат - 21 207,31 грн, суми 3% річних - 4 058,98 грн, а також судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15.07.2014 між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачкою було укладено угоду №200065215 щодо кредитування (кредитний договір), відповідно до умов якої банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 15 650 грн, з встановленим строком користування з 15.07.2014 по 15.07.2017, а відповідачка зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

Позивач зазначав, що 20.07.2020 ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071, проведеного 16.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі №910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за спірним кредитним договором.

Указував, що ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником якого є ТОВ «Діджи Фінанс», виконало свої зобов`язання за кредитним договором належним чином та надало можливість позичальнику розпоряджатися кредитними коштами. Проте, відповідачка порушила умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 21.05.2025 утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 45 058,61 грн, з яких: 14 530,08 грн - заборгованість за кредитом, 30 528,53 грн - заборгованість за відсотками. На підставі ст. 625 ЦК України на суму боргу були нараховані 3% річних - 4 058,98 грн, інфляційні втрати - 21 207,31 грн.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15.09.2025 у задоволенні позову ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Діджи Фінанс» просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не дослідив належним чином надані докази наявності заборгованості за кредитним договором, а саме виписки з особових рахунків, які є первинними обліковими документами, що сформовані ФГВФО на підставі норм чинного законодавства.

Заявник указує, що ФГВФО надав виписки по рахунку за кредитним договором №200065215 від 15.07.2014 саме за період з дати запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» 23.05.2016 по 27.07.2020, що були сформованими за даними з Єдиної операційно-інформаційної системи Фонду.

Уважає незаконною відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості, оскільки позивачем надані належні докази, а суд порушив права позивача відмовивши у стягненні заборгованості.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними доказами наявність та розмір заборгованості ОСОБА_1 як перед ПАТ «Банк Михайлівський» станом на 20.07.2020, так і перед новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс» за вказаним кредитним договором.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, з огляду на наступне.

Судом у справі встановлено, що 15.07.2014 ОСОБА_1 підписала Заяву (оферту) №200065215, у якій міститься пропозиція (оферта) Банку Михайлівський (банківська ліцензія НБУ №268 від 14.06.2013) на умовах, викладених в заяві, Умовах надання та обслуговування платіжних карток Банку та Тарифах по картках банку укласти з нею Договір про надання та використання платіжної картки на зазначених умовах. Валюта рахунку картки UAN, рахунок картки № НОМЕР_1 , максимальна ставка по ліміту 58,8% річних, реальна процентна ставка по кредиту 84,57%, абсолютне подорожчання кредиту 23 186,55 грн (том 2 а.с. 113).

У п. 1.1-1.3 Заяви (оферти) №200065215 ОСОБА_1 просила відкрити на її ім`я поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу (валюта рахунку - гривня), що буде використовуватися в рамках Договору про картку, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням картки, з дебетно-кредитним порядком обслуговування рахунку. Випустити на її ім`я платіжну картку, тип якої вказаний в ОП заяви. Для здійснення операцій з рахунком картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку картки, встановити їй ліміт, в межах якого вона має право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту під операції з карткою та здійснювати у відповідності до статті 1969 ЦК України кредитування рахунку картки.

ОСОБА_1 погодилася з тим, що складовою та невід`ємною частиною договору про картку будуть являтися Умови по картках та Тарифи по картках, з якими вона ознайомлена, повністю погодилася, їх зміст розуміє та положення яких зобов`язалася неухильно дотримуватися, які розміщені банком в місці, в якому було оформлено дану заяву, та/або в мережі Інтернет на сайті банку www.mbank.kiev.ua та/або у відділеннях банку. Прийняттям (акцептом) банком її заяви (оферти) про укладення Договору про картку будуть дії банку по відкриттю їй рахунку картки. Розмір ліміту буде встановлений банком самостійно на підставі відомостей, повідомлених нею банку. Строк дії ліміту під операції з карткою буде відповідати строку дії договору про картку (п. 1.5.1-1.5.4 Заяви №200065215).

15.07.2014 ОСОБА_1 також підписала довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Кредитна картка Visa Platinum CashBack» (том 2 а.с. 116), тарифи по продукту «Visa Platinum CashBack» (а.с. 116 зворот), договір добровільного страхування життя (програма страхування від нещасних випадків держателів платіжних карток банку) № NSK200065215 (том 2 а.с.117).

20.07.2020 ПАТ «Банк Михайлівський» (Банк) та ТОВ «Діджи Фінанс» (Новий кредитор) уклали договір №7_БМ про відступлення прав вимоги, за змістом пункту 1 якого Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та порядку, визначених цим Договором (том 2 а.с. 127 зворот - 129).

Як вбачається з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, що є додатком № 1 до Договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 200065215 від 15.07.2014 складає 45058,61 грн, з них: 14 530,08 грн - заборгованість по тілу кредиту, 30 528,53 грн - заборгованість за доходами (том 2 а.с. 120 зворот - 122).

Відповідно до умов договору, ТОВ «Діджи Фінанс» сплатило ПАТ «Банк Михайлівський» грошові кошти (ціну відступлення), як це передбачено умовами договору, що підтверджується копією платіжного доручення №25 від 09.07.2020 (том 2 а.с. 129 зворот).

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі №910/11298/16 апеляційну скаргу ТОВ «Діджи Фінанс» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №910/11298/16 - задоволено. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 910/11298/16 скасовано в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» у цій частині. Застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: зобов`язано ТОВ «ФК «Плеяда» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2.

Визнано відсутніми у ТОВ «ФК «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу. Визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор». Зобов`язано ТОВ «ФК «Фагор» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2.

Визнано відсутніми у ТОВ «ФК «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 № 1 та додатках до нього (том 2 а.с. 130-145).

Таким чином, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за усіма правами кредитора за основними договорами, що існували на момент переходу цих прав в порядку, передбаченому ст. 514 Цивільного кодексу України та п. 2 договору №7_БМ 20.07.2020.

Також матеріали справи містять розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період з 05.02.2022 по 05.02.2025, що становлять 45 058,61 грн та 4 058,8698 грн відповідно (том 2 а.с. 118 зворот - 119).

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст. 526, 527, 530 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України передбачена заборона односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).

Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дослідивши надані позивачем докази у їх сукупності, з урахуванням встановлених обставин і вимог згаданих вище норм, правильно виходив із того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо отримання відповідачкою кредитних коштів, порядку нарахування відсотків за користування кредитом, що позбавляє суд можливості дійти беззаперечного висновку щодо правової природи, суттєвих умов та дійсності договірних зобов`язань.

Так, з долученої позивачем заяви (оферти) №200065215, яка підписана представником ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 15.07.2014 неможливо зробити висновок про дату надання кредиту відповідачці.

Колегія суддів зауважує, що належними доказами, які підтверджують наявність кредитної заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі №755/2284/16-ц.

Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Пунктом 1.5.2 підписаної ОСОБА_1 заяви №200065215 передбачено, що прийняттям (акцептом) банком її заяви (оферти) про укладення Договору про картку будуть дії банку по відкриттю їй рахунку картки.

На підтвердження заборгованості та її розміру ТОВ «Діджи Фінанс» надало до суду виписки по особовим рахункам (том 1 а.с. 11-250А7-250, том 2 а.с. 1-111).

Надана суду виписка по особовим рахункам ОСОБА_1 з 23.05.2016 по 27.07.2020 не може бути належним доказом виконання банком умов кредитного договору, оскільки з неї не вбачається, який саме рахунок було відкрито згідно з заявою №200065215, відсутня інформація про зарахування коштів на її виконання та про погашення ОСОБА_1 заборгованості. Окрім того, договір було укладено 15.07.2014, а надана суду виписка датована з 23.05.2016.

З виписки (том 1 а.с. 11-250А7-250, том 2 а.с. 1-111) вбачається, що:

- у ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_1 мала відкриті принаймні шість рахунків № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 та № НОМЕР_7 ;

- даних про зарахування на будь-який з цих рахунків кредитних коштів виписка не містить.

Наявні в матеріалах справи виписки містять рух коштів по іншим картковим рахункам, які не узгоджуються із рахунком, який зазначений у заяві (оферті) № НОМЕР_8 (№ НОМЕР_1 ), про що правильно виснував суд першої інстанції, посилаючись на відсутність в матеріалах справи належних доказів на підтвердження наявності суми боргу і його розміру.

Матеріали справи не містять первинних бухгалтерських документів на підтвердження отримання відповідачкою кредиту на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий Банком на виконання заяви (оферти) №200065215, який в ній указаний, що дозволяло б однозначно встановити факт отримання нею кредитних коштів.

Таким чином, апеляційний суд, з урахуванням висновків суду першої інстанції, вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що виписки по рахунку є беззаперечним доказом наявності заборгованості.

Крім того, позивач не надав суду детальний розрахунок заявленої суми заборгованості, з якого було б можливо зробити висновок про період утворення заборгованості, чи сплачувались кошти відповідачкою та в яких сумах, за які періоди, в якому розмірі, та на які суми боргу нараховувались відсотки за користування кредитом, тобто на підставі розрахунку заборгованості та виписки суд був би спроможний самостійно визначити розмір заборгованості.

Без надання детального розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості перевірити правильність такого розрахунку та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

До аналогічного висновку щодо необхідності доведення позивачем розміру заборгованості дійшов Верховний Суд у постановах від 27.03.2019 у справі №334/1746/15-ц, від 01.02.2023 у справі №199/7014/20.

За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з частиною 2 статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.

Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з частиною 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

За змістом договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020, первісним кредитором було передано новому кредитору (ТОВ «Діджи Фінанс») наявні у банку документи, що підтверджують права вимоги, в тому числі до боржника ОСОБА_1 .

Однак, як вже було зазначено вище, за відсутності доказів перерахування позичальнику кредитних коштів та розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості встановити суму перерахованих позичальнику коштів та сплачених ним на її погашення сум, а відтак встановити дійсний розмір заборгованості за тілом кредиту, а також, враховуючи строк дії кредитного договору, перевірити правомірність нарахування банком процентів за кредитом, зокрема, період такого нарахування.

Також у матеріалах справи відсутні докази фактичного отримання та використання кредитних коштів відповідачкою, суми наданого кредиту та дати початку строку кредитування, підтвердження розрахунку заборгованості відповідачки, докази порушення строків повернення кредиту та нарахування заборгованості за відсотками.

Витяг з Додатку № 1 до Договору факторингу № 7_БМ із відступленням прав вимоги за кредитними договорами від 20.07.2020, сам по собі не підтверджує наявності заборгованості, яку просить стягнути позивач.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, апеляційна скарга ТОВ «Діджи Фінанс» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15.09.2025 - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» - залишити без задоволення.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 вересня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

Н.В. Шитченко