У х в а л а

22 січня 2026 року

м. Київ

Справа № 757/4605/24-ц

Провадження № 61-13953ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - скаржник), інтереси якого представляє адвокат Дем`янов Ігор Юрійович (далі - адвокат),

на рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 лютого 2025 року, додаткове рішення цього суду від 21 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 (далі - позивачка) до скаржника про стягнення коштів і

в с т а н о в и в:

1. У січні 2024 року позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути зі скаржника 288 224,30 грн.

2. 10 лютого 2025 року Печерський районний суд міста Києва ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив позов.

3. 21 лютого 2025 року цей суд ухвалив додаткове рішення, згідно з яким стягнув зі скаржника 23 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

4. 13 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення та додаткове рішення суду першої інстанції.

5. 7 листопада 2025 року адвокат в інтересах скаржника подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

6. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

6.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

6.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

6.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

6.4. Предметом спору є стягнення коштів. Ціна позову становить 288 224,30 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (757 000 грн = 250 х 3 028,00 грн такого мінімуму, встановленого у статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»).

6.5. Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усувають недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо повноти останнього. Додаткове рішення не може змінити суті основного рішення, містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі, вирішувати вимоги, які суд не розглядав у судовому засіданні. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове до нього рішення втрачає силу. Отже, додаткове рішення є невід`ємною частиною основного рішення у справі (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року у справі № 756/4441/17 (провадження № 61-17081св18)).

6.6. Скаржник у касаційній скарзі зазначив, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, що справа становить значний суспільний інтерес і має виняткове значення для скаржника. Мотивував так:

- суди першої й апеляційної інстанцій застосували концепцію «негативного доказу» всупереч практиці Верховного Суду;

- справа стосується переказу коштів між банківськими платіжними картками фізичних осіб за допомогою систем дистанційного банківського обслуговування, використання інформації для ініціювання таких переказів, які стосуються необмеженого кола фізичних осіб;

- розрахунки між фізичними особами за допомогою банківських платіжних карт є поширеними. Питання збереження інформації для ініціювання таких платіжних операцій стосуються необмеженого кола фізичних осіб, які можуть здійснювати ці розрахунки. Тому є значний суспільний інтерес до справи;

- визначення умов відповідальності скаржника за проведення операцій, які не визнаються держателями платіжних карток, має для скаржника виняткове значення;

- кількість незаконних дій з платіжними картками, за якими були понесені збитки, протягом 2023 року зросла на чверть і становила 272 тис. операцій. Сума збитків надавачів платіжних послуг, торговців, клієнтів від незаконних дій з платіжними картками за минулий рік становила майже 833 млн гривень. Це на 73 % більше, ніж у 2022 році (див.: https://bank.gov.ua/ua/news/all/prichinoyu-bilshosti-shahrayskih-vipadkiv-z-platijnimi-kartkami-stalo-rozgoloshennya-danih-yihnimi-koristuvachami).

6.7. Верховний Суд вважає, що скаржник не обґрунтував фундаментальність питання права у цій справі для формування єдиної правозастосовчої практики. Можливий вплив на самого скаржника бажаного для нього висновку про цивільно-правову відповідальність користувача електронного платіжного засобу за проведені платіжні операції не підтверджує такий фундаментальний характер.

6.8. Відсутні аргументи про виняткове значення для скаржника саме цієї, а не будь-якої іншої справи. Інтерес скаржника до визначення умов відповідальності за платіжні операції, які не визнають держателі платіжних карток, не засвідчує винятковість значення для скаржника цієї справи.

6.9. Він не продемонстрував інтерес з боку суспільства до розгляду та вирішення справи № 757/4605/24-ц, як і те, що цей інтерес є значним. Офіційні статистичні дані стосовно випадків незаконних дій із використанням платіжних карток, як і поширеність в Україні розрахунків фізичних осіб між собою за допомогою банківських платіжних карт не засвідчують наявність значного суспільного інтересу саме до цієї справи.

6.10. Скаржник не погодився з оскарженими судовими рішеннями. Однак це не означає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для скаржника.

6.11. Наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у малозначних справах можливо оскаржити у касаційному порядку, скаржник не мотивував.

6.12. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою скаржника слід відмовити. Скаржник отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мав можливість навести аргументи та докази проти позову. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є правомірною.

6.13. Оскаржені судові рішення за загальним правилом у касаційному порядку переглянути не можна. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За наведених умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній правомірній меті та не порушують сутність права скаржника на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 лютого 2025 року, додаткове рішення цього суду від 21 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення коштів.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко