Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/6721/25
Провадження №: 2/332/1067/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2026 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суду м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Погрібної О.М., секретаря судового засідання Васильченко Н.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Біліченко Олег Олександрович до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,

встановив:

Адвокат Біліченко О.О. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 із зазначеним позовом та просить стягнути з відповідача моральну шкоду, спричинену внаслідок професійного захворювання, в розмірі 30000,00 грнта судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 працював в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на посаді «слюсар-ремонтник цеху гарячої прокатки» ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» у період з 1995 року по 2024 рік. 03.06.2024 позивач звільнився з ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» за ст.38 КЗпП України (за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію).

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 20.03.2025 №2, виданим Філією «Університетська лікарня» Харківського національного медичного університету, позивачу встановлено ряд хронічних професійних захворювань, а саме:

«1.Хронічний бронхіт токсико-пилової етіології у фазі загострення. Легенева недостатність 1 ст. (першого) ступеню;

2. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (3 ступень) за класифікацією Остапкович В.Є. та Пономарьової Н.І.».

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12.09.2025 року (Форма П-4): Пункт 9: Дата встановлення остаточного діагнозу за вказаними вище професійними захворюваннями 23.04.2025 року. Пунктами 17, 18 цього Акту встановлено таке: «Хронічне професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи Позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» (29 років 00 місяців). Причиною виникнення отриманих Позивачем професійних захворювань є наявність на його робочих місцях на ПАТ «Запоріжсталь» шкідливих виробничих факторів, перелік яких визначено в пункті 18 цього Акту шум, хімічні фактори, тощо, фактичні показники яких значно перевищують нормативні»

В пунктах Інформаційної довідки про умови праці, працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання від 22.07.2024 також зазначений перелік (кількісна характеристика) шкідливих факторів, що мали місце під час виконання працівником технологічного процесу, фактори виробничого середовища та трудового процесу, де зазначається таблиця з переліком цих факторів, у одній колонці якої вказане «нормативне значення» (яке є гранично допустимим), а в інших колонках «фактичне значення» згідно атестацій, яке по багатьом факторам перевищує нормативне, іноді в десятки разів.

Згідно з пунктом 11 Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за № 180825//2296/ВТ (рішення від 07.11.2025 р. № 1808/2296) ступінь втрати професійної працездатності позивача внаслідок професійних захворювань складає 30 (тридцять) %.

Ухвалою судді від 23 грудня 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник відповідача ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» подав до суду відзив на позовну заяву, в якій позовні вимоги не визнав. Зазначив, що заявлені позовні вимоги вважає необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню. Також зазначає, що позивач під час працевлаштування був ознайомлений з важкими та шкідливими умовами праці та надав свою добровільну згоду на роботу у цих умовах. Зі свого боку ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» при прийомі позивача на роботу повідомляло його про наявність у нього права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до діючого законодавства і колективного договору, тобто позивач був обізнаний про шкідливі фактори, які присутні на його робочому місці на підприємстві відповідача та добровільно без примусу погодився виконувати доручену йому роботу. Протягом роботи ОСОБА_1 на ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» та на момент його звільнення з підприємства, останнім не надавалися будь-які докази наявності у нього професійних захворювань. позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена моральна шкода, наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання; втрата працездатності була встановлена позивачу 07.11.2025, а з позовом він звернувся до суду 21.12.2025, що, на думку позивача, свідчить про те, що якщо моральні страждання і мали місце у позивача, то вони мали явно виражений нетривалий характер; визначений у даному випадку ступінь втрати професійної працездатності позивача на рівні 30 % є доволі незначним, має тимчасовий характер та не є остаточним; позивач не має статусу особи з інвалідністю, не потребує додаткового догляду та має можливість працювати. Отже, розмір заявленої моральної шкоди у сумі 30000,00 грн є завищеним та таким, що не відповідає принципам розумності та справедливості.

Представник позивача адвокат Біліченко О.О. подав відповідь на відзив, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у позові. Зазначив, що заявлена ціна позову - 30000 грн цілком співвідноситься із глибиною страждань позивача внаслідок отриманої моральної шкоди через втрату здоров`я, професійної працездатності. При цьому позивачем враховано, що причиною виникнення отриманих позивачем професійних захворювань є встановлена «Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (Форма П-4) наявність на його робочому місці на ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» шкідливих виробничих факторів (перелік яких визначено в пункті 18 Акту) та перевищення їх показників по ГДК. Також зазначив, що у випадку отримання працівником професійних захворювань, трудового каліцтва наявність моральної шкоди у працівника презюмується. Враховуючи викладене, на задоволенні заявлених вимог наполягає. Окрім того, до відзиву долучені докази понесення позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 11000,00 грн.

Представник відповідача у своїх запереченнях висловив незгоду з розміром правничої допомоги. Вважає, що визначена позивачем сума витрат на правничу допомогу в розмірі 11000,00 грн є завищеною та неспівмірною з ціною позову в 30000,00 грн, а також з обсягом виконаних адвокатом робіт, беручи до уваги типовість даної справи.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Біліченко О.О., які про день, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явилися, адвокат Біліченко О.О. надав заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі; крім того, просить стягнути з відповідача заявлені судові витрати в розмірі 11000,00 грн.

Представник відповідача ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» адвокат Чайкіна К.О.,яка про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилась, надала заяву, відповідно до якої правову позицію, викладену у відзиві на позовну заяву, підтримує в повному обсязі, просить провести судовий розгляд за її відсутності.

Суд, з`ясувавши думку учасників справи, дослідивши докази по справі, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено та документально підтверджено, ОСОБА_1 працював в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на посаді «слюсар-ремонтник цеху гарячої прокатки» ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» у період з 1995 року по 2024 рік. 03.06.2024 позивач звільнився з ПАТ «ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» за ст.38 КЗпП України (за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію).

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) № 02 від 20.03.2025, виданим Філією «Університетська лікарня» Харківського національного медичного університету, йому встановлено професійні захворювання: хронічний бронхіт токсико-пилової етіології, фаза загострення. Легенева недостатність першого ступеню; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (3 ступень) за класифікацією Остапкович В.Є. та ОСОБА_2 .

Відповідно до пп. 17-18 Акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30.05.2025 (форма П-4), хронічне професійне захворювання позивача виникло внаслідок тривалого стажу роботи позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» (29 років 00 місяців). Причиною виникнення отриманих позивачем професійних захворювань є наявність на робочому місці слюсаря-ремонтиика цеха гарячої прокатки ПАТ Запоріжсталь» шкідливих виробничих факторів, перелік яких визначено в п. 18 цього Акта шум, хімічні фактори, фактичні показники яких значно перевищують нормативні.

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12.09.2025 року (Форма П-4): Пункт 9: Дата встановлення остаточного діагнозу за вказаними вище професійними захворюваннями 23.04.2025 року. Пункт 13: Висновок про наявність шкідливих умов праці згідно з Державними санітарними нормами, та правилами «Гігієнічна класифікація прані за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового пронесу», затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04,2014р. № 248, умови праці на робочому місці ОСОБА_1 відносяться до 4 класу «Небезпечні»: по вмісту в повітрі робочої зони хімічних речовин, в т.ч, аерозолю фіброгенної дії - до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»; по показникам мікроклімату - до 4 класу «Небезпечні»; по рівню шумового навантаження - до 3 класу 3 ступеня «Шкідливі»; по показникам важкості праці - до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»; загальна оцінка - до 4 класу «Небезпечні».

Пункт 14. Діагноз основний:

Хронічний бронхіт токсико-пилової етіології у фазі загострення. Легенева недостатність І (першого) ступеню (J342) захворювання професійне, вперше встановлено у відділенні соматичної та професійної патології Філії «Університетська лікарня» ХНМУ, ЛЕК 20.03.2025р.

2. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (третій ступінь) за класифікацією Остапкович В.Є. та ОСОБА_2 (H90.5) - захворювання професійне від тривалої дії шуму на виробництві, вперше встановлено у відділенні соматичної та професійної патології Філії «Університетська лікарня» ХНМУ, ЛЕК 20.03.2025р.

Пунктами 17, 18 цього Акту встановлено таке: «Хронічне професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» (29 років 00 місяців). Причиною виникнення отриманих позивачем професійних захворювань є наявність на його робочих місцях на ПАТ «Запоріжсталь» шкідливих виробничих факторів, перелік яких визначено в пункті 18 цього Акту шум, хімічні фактори, тощо, фактичні показники яких значно перевищують нормативні»

В пунктах Інформаційної довідки про умови праці, працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання від 22.07.2024 також зазначений перелік (кількісна характеристика) шкідливих факторів, що мали місце під час виконання працівником технологічного процесу, фактори виробничого середовища та трудового процесу, де зазначається таблиця з переліком цих факторів, у одній колонці якої вказане «нормативне значення» (яке є гранично допустимим), а в інших колонках «фактичне значення» згідно атестацій, яке по багатьом факторам перевищує нормативне, іноді в десятки разів.

Згідно з пунктом 11 Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за № 180825//2296/ВТ (рішення від 07.11.2025 р. № 1808/2296) ступінь втрати професійної працездатності позивача внаслідок професійних захворювань складає30 (тридцять) %.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 153 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Перелік професійних захворювань за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, затверджується КМУ.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до норм ст. 1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного суду України від 27.01.2004 по справі № 1-9/2004, ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Суд зауважує, що сам факт втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

В ході розгляду справи судом встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, що полягає в тому, що ОСОБА_1 втратив професійну працездатність у загальному розмірі 30%. Після втрати працездатності у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, повинен докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

За таких обставин, з урахуванням вимог ст.23 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, наявності на робочому місці відповідача шкідливих виробничих факторів, тих обставин, що професійне захворювання у позивача пов`язано із роботою в небезпечних і шкідливих умовах на підприємстві відповідача, і що таке захворювання завдало потерпілому моральної шкоди, фізичних і моральних страждань, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду і він має право на її відшкодування.

Суд на підставі медичних документів позивача, складених у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями, констатує, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються надалі (хронічні професійні захворювання тривають) його нормальні життєві процеси.

Посилання відповідача на те, що позивач був обізнаний про можливість впливу шкідливих факторів, самостійно та за власним бажанням прийняв рішення про необхідність працювати саме на такій посаді, суд вважає такими, що не знімають відповідальності з відповідача за незабезпечення максимально безпечних умов праці та не позбавляють позивача права на отримання відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Отримане професійне захворювання спричиняє позивачу як фізичний біль, так і моральні страждання, оскільки і біль і страждання є невід`ємні одне від одного. Моральна шкода, завдана ОСОБА_1 в результаті професійного захворювання, є сукупністю тих моральних переживань, страждань та інших негативних емоцій, які викликані такими психотравмуючими чинниками, як фізичні страждання, пов`язані з перенесенням сильного та виснажливого фізичного болю, що пов`язаний із професійним захворюванням, і якого позивачу вже ніколи не позбутися, моральні переживання за подальших стан свого здоров`я; переживання, пов`язані з пережитим відчуттям незадоволеності, оскільки своїм часом позивач розпоряджатися в повній мірі не може у зв`язку із необхідністю проходити тривалий курс лікування, приймати ліки.

При цьому, суд враховує, що причиною професійного захворювання позивача є не сама по собі робота в шкідливих умовах, а робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого процесу.

З урахуванням вищезазначеного, суд першої інстанції вважав за доцільне задовольнити позов, стягнувши з відповідача моральну шкоду, спричинену внаслідок професійного захворювання у розмірі 30000,00 грн.

Відповідно п. п. 164.2.14 ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім, зокрема, сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю. За текстом цього підпункту поняття моральної шкоди не поділено на категорії осіб, оскільки визначено тільки її загальне поняття, суми якого можуть бути стягнуті з різних підстав. Обмеження розміру моральної шкоди для платників податку, на користь яких за рішенням суду стягнуто суму моральної шкоди, спричинену внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров`ю, погіршує конституційні права та законні інтереси таких осіб, що в певній частині нівелює рішення суду, щодо захисту таких прав. Тому в рамках даної справи є вірним стягнення суми моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів і зборів. Подібний правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 21.06.2022 в рамках справи № 599/645/21(провадження № 61-18490 св 21).

Отже, суд прийшов до висновку щодо стягнення суми моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів і зборів.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

При вирішенні питання про судові витрати, суд виходить із наступного.

Частиною 1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За п.1) ч.3. ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.2. ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до п.1) ч.2. ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як передбачено у статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України) та становлять одну із складових судових витрат (частина перша статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Приписами частини першої статті 26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VІ гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 08 квітня 2025 року уклав договір про надання правової допомоги із адвокатом Біліченком О.О. Відповідно до договору про надання правової допомоги від 08 квітня 2025 року, акту приймання виконаних робіт/послуг № 1 від 01 січня 2026 року, а також відповіді на відзив, вартість послуг адвоката при наданні правничої допомоги складає 11000,00 грн.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, суд виходить з того, що наявні у матеріалах справи докази не у повному обсязі доводять реальність та обґрунтованість витрат на правову допомогу.

Так, послуга, яка полягає у вивченні первісних матеріалів та юридичних консультаціях з приводу предмету спору, вартістю 2000 гривень, на переконання суду, є складовою послуги, яка полягає у складанні позовної заяви, вартістю 3000 гривень.

Суд також враховує те, що даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру, за відсутності протиріч між наявними у справі доказами, судова практика є сталою, застосування великої кількості законів спірні правовідносини не передбачають, матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження яких адвокат витратив значний час, всі долучені до позову документи були в наявності станом на дату укладення вищезазначеного договору про надання правової допомоги (08.04.2025); адвокатські запити щодо їх витребування в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн, в іншій частині вимоги про стягнення витрат на правову допомогу слід залишити без задоволення, оскільки надання інших послуг позивачем та його адвокатом не доведено. При цьому, судом враховуються заперечення відповідача щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір». Тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст.12,13,141,259,263-265, 274, 352,354,355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Біліченко Олег Олександрович, до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, - задовольнити.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» на користь ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, 30000,00 гривень (тридцять тисяч гривень 00 коп) одноразово.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» на користь ОСОБА_1 4000,00 гривень (чотири тисячі гривень 00 коп) судових витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині позовні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу залишити без задоволення.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривні (одну тисячу двісті одинадцять гривень 20 коп).

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається, за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://court.gov.ua/fair.

Повне судове рішення складено 27 січня 2026 року.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , рнкопп НОМЕР_1 .

Представник позивача: адвокат Біліченко Олег Олександрович, рнокпп НОМЕР_2 .

Відповідач: ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ»,, адреса: 69008, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 72.

Представник відповідача: адвокат Чайкіна Катерина Олегівна,рнокппНОМЕР_3 .

Суддя: О.М.Погрібна