Справа № 331/6670/25
Провадження № 2/331/1001/2026
Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі судді Н.В.Фісун, за участю секретаря судового засідання Коростельової К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного провадження цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Якименко Андрій Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-
Адвокат Вельможко О.О., в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що в поточному році позивачці було заблоковано її пенсійну картку. Через систему АСВП нею було виявлено наявність виконавчого провадження № 68020961, відкритого на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса. В системі АСВП були відсутні читаємо сканкопія виконавчого напису та сканкопія кредитного договору на якому було вчинено виконавчий напис.
Постанову відкриття вказаного виконавчого провадження позивачка не отримувала, оскільки за адресою, вказаної у заяві про відкриття виконавчого провадження не мешкає з 2015р., перші відрахування з зарплати позивачки здійснювалися з вересня 2023 р., тоді вона дізналася про існування якогось виконавчого провадження.
В подальшому за запитом заявника від приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Якименко А. О. було отримано належні сканкопії документи на підставі, яких було відкрито вказане виконавче провадження.
На теперішній час правонаступником ТОВ «Вердикт Капітал» у вказаному виконавчому провадженні є ТОВ «ДЕБТ ФОРС» .
Вказана вимога ТОВ «Вердикт Капітал» до позивачці не є безспірною, договір нею не підписувався, не узгоджувався, гроші за ним не отримувалися, доказів отримання грошових коштів позивачкою від відповідача нотаріусу не могло бути надано. Більш того, даний договір не містить даних про те, яким чином позивач гіпотетично могла отримати кошти (не має даних будь-якого рахунку позичальника, на який вона могла отримати кошти отримання кредиту готівкою договором також не передбачено). В розрахунку заборгованості за кредитним договором вказано два типи відсотків,що не передбачено договором, крім того нараховані відсотки за період після спливу дії договору, а також пропущено трирічний строк на пред`явлення вимоги по періодичним платежам та річний строк - по штрафним санкціям .
Жодних документів від нотаріуса або від відповідача (інших утримувачів права вимоги за вказаним договором), які б свідчили про наявність заборгованості та необхідність її погашення на ім`я позивача не надходили.
Таким чином, вказаний виконавчий напис вчинено незаконно, оскільки вчинено на кредитному договорі, без доказів того, що позивачем було отримано якісь кошти за договором, без вивчення Графіку платежів - Додаток 1 , який є невід`ємною частиною кредитного договору і який не посвідчено нотаріально.
Ухвалою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 19.11.2025 року відкрито позовне провадження за правилами спрощеного позовного провадження, у якій роз`яснено відповідачу, право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
05.12.2025 року до суду від відповідача ТОВ «Дебт Форс» до суду надійшов відзив на позовну заяву, зазначає, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису відповідачем були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості, а зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість, можна вважати безспірною, оскільки позивач у своєму позові не зазначила жодної обставини, яка б свідчила про протилежне. Просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Також, до суду надано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. Вказують, що до позовної заяви не додано доказів, які б підтверджували оплату правничої допомоги у розмірі 8000 грн. 00 коп.
У судове засідання позивач, ОСОБА_1 , та її представник, адвокат Вельможко О.О., не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позову наполягають.
Представник відповідача, ТОВ "Дебт Форс", у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.
Третя особа, приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки з повідомленням.
Третя особа, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Якименко А.О., у судове засідання повторно не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 08.04.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір №500933883, у простій письмовій формі.
Судом встановлено, що 15.07.2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною вчинено виконавчий напис №9414 про звернення стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , який є боржником за Кредитним договором №500933883 від 08.04.2014 року, укладеним з Акціонерне товариство "Альфа-Банк", ідентифікаційний код юридичної особи 23494714, правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 1 від 21 червня 2016 є Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні Ініціативи", ідентифікаційний код юридичної особи 35326253, правонаступником усіх прав за обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 2019-1КІ/ВЕСІА під 26 грудин 2018 є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ІМВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА", ідентифікаційний код юридичної особи 41264766, правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 16-01/19/1 від 16 січня 2019 є Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", ідентифікаційний код юридичної особи 36799749, заборгованості у розмірі 108010 грн. 69 коп.
Відповідно до автоматизованої системи виконавчого провадження №68020961 відкрито виконавче провадження відносно ОСОБА_1 , посадова особа, що видала документ: приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, виконавець, який веде виконавче провадження: ОСОБА_2 .
Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог по суті, суд враховує наступні норми Закону.
Згідно зі статтею 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до положень статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, які встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами виконавчого напису передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.
Відповідно до пункту 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014р.№ 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:
«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин
2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.
Для одержання виконавчого напису додаються:
а) оригінал кредитного договору;
б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».
Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 залишено без змін.

Таким чином, Постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.

Отже,кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17.

Суду, сторонами по справі не надано доказів того, що кредитний договір оригінал якого було надано нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був нотаріально посвідчений.

Положеннями статті 50 Закону «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05 липня 2017 року у справі за №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Суду, сторонами по справі не надано доказів того, що кредитний договір оригінал якого було надано нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був нотаріально посвідчений.

Враховуючи, що на момент вчинення виконавчого напису відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження безспірності заборгованості та що кредитний договір оригінал якого було надано нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був нотаріально посвідчений, суд надавши належну оцінку наданим доказам у їх сукупності, дійшов висновку про вчинення виконавчого напису нотаріусом без дотримання встановлених вимог законодавства, та наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 4500,00 грн.

За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивачем надано суду докази на підтвердження понесених витрат: копію договору про надання правової допомоги від 15.09.2025 року, детальний опис виконаних доручень клієнта за Договром про надання правничої допомоги від 15.09.2025 року, прибутковий касовий ордер №11 від 14.11.2025 року, квитанція до прибуткового касового ордера №11 від 14.11.2025 року у розмірі 4500 грн.

При цьому, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, про що зазначено у правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15 «При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір».

Також, згідно правового висновку у Постанові Верховного Суду від 02.07.2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) «Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час».

Суд враховуючи клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, вважає, що витрати на професійну правничу допомогу саме на суму 3000 грн. є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, судовий збір становить - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20грн) .

Оскільки позивач сплатив при зверненні до суду судовий збір за подання позовної заяви немайнового характеру у розмірі 1211, 20 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 274- 279, 280-289, 353,354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Якименко Андрій Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити .

Визнати виконавчий напис, вчинений 15.07.2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, зареєстрований в реєстрі під № 94214, про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», заборгованості за на суму 108 010,69 грн., таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» , код ЕДРПОУ 43577608 на користь ОСОБА_1 , РНОКППРНОКПП НОМЕР_2 , суму сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 гривень, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. 00коп.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Повний текст рішення складено 28 січня 2026 року.

Суддя: Н.В.Фісун