ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2867/26 Справа № 213/1144/24 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

секретар судового засідання Лідовська А.А.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Коваленко Роман Анатолійович, та ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Вацюк Микола Володимирович, на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 листопада 2025 року, ухвалене суддею Поповим В.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, дата складення повного судового рішення не вказана,

ВСТАНОВИВ

У березні 2024 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Коваленко Р.А., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 03.02.2016 року проживав разом з бабусею ОСОБА_3 та її чоловіком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство. Позивач був зареєстрований у вказаній квартирі, бабуся була його опікуном на підставі рішення виконкому. ІНФОРМАЦІЯ_1 бабуся позивача померла і він продовжив проживати з ОСОБА_4 , вони мали спільний бюджет, спільне харчування, приймали спільну участь в утриманні житла, надавали один одному допомогу під час хвороби і до дня смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті останнього відкрилась спадщина на частину вищевказаної квартири. Нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , у зв`язку з відсутністю підтвердження факту родинних відносин.

У зв`язку з зазначеним, позивач просить суд встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю більше п`яти років, до часу відкриття спадщини, починаючи з лютого 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто по день смерті ОСОБА_4 включно, та визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом право власності на 3/4 частини двокімнатної квартири, загальною площею 42,9 кв.м. та житловою площею 26,8 кв.м., розташованої на третьому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, квартира під номером АДРЕСА_2 , яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Вацюк М.В., звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просить встановити факт постійного проживання спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини разом зі спадкоємцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_3 та визнати за ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом право власності на 3/4 частини двокімнатної квартири, загальною площею 42,9 кв.м. та житловою площею 26,8 кв.м., розташованої на третьому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, квартира під номером АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зустрічний позов обґрунтований тим, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 є рідним дядьком ОСОБА_2 , і крім нього, інших спадкоємців, пов`язаних родинними відносинами немає. Після його смерті ОСОБА_2 звернувся до Державного нотаріуса Петрівської районної державної нотаріальної контори щодо подачі заяви про прийняття спадщини для спадкування частки квартири, яка належала померлому згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.06.2012 року. Нотаріусом було роз`яснено, що на момент смерті дядька він не був зареєстрований за його місцем проживання, а саме по АДРЕСА_3 , в результаті чого заявник позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. ОСОБА_2 стверджує, що постійно проживав зі спадкодавцем з березня 2022 року по день смерті останнього. ОСОБА_4 був одинокою особою, з початком війни не міг швидко реагувати на тривоги, тому переїхав проживати до племінника. Проживали однією сім`єю, у них був спільний побут та господарство, спадкодавець не мав наміру повертатися у Кривий Ріг.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 листопада 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування відмовлено, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Коваленко Р.А., посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, не з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, просить рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 листопада 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування скасувати та ухвали нове рішення, яким зазначені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять жодного належного та достатнього доказу на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_1 постійно проживав з померлим за однією адресою, постійно вів з ним спільне господарство.

Зазначає, що в матеріалах справи міститься акт про проживання від 19.04.2023 року, який посвідчений належним чином, та з якого вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживав однією сім`єю, вів спільне господарство, мав спільний бюджет, спільно утримував житло, сплачував комунальні послуги разом з померлою ІНФОРМАЦІЯ_6 бабусею ОСОБА_3 та померлим ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_4 з 03 лютого 2016 року до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 включно. Суд першої інстанції помилково не взяв до уваги зазначений доказ і дійшов висновку про відсутність підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_1 постійно проживав з померлим однією сім`єю, постійно вів з ним спільне господарство. Вказаний висновок суду заявник вважає необґрунтованим та безпідставним.

Посилається, що допитані в судовому засіданні свідки надали пояснення, що відносини ОСОБА_1 та ОСОБА_4 носили характер сімейних, що вони були пов`язані спільним побутом, веденням спільного господарства, бюджету, наявністю між ними взаємних прав та обов`язків.

Крім того зазначає, що певний нетривалий період часу, орієнтовно з 10 березня 2022 року у зв`язку з військовою агресією та оголошеною евакуацією мешканців мікрорайону Інгулець ОСОБА_4 був тимчасово відсутнім за адресою своєї реєстрації, а проживав у помешканні свого племінника у Кіровоградській області. Дана обставина не свідчить жодним чином про факт припинення сімейних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

У відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Вацюк М.В., просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 листопада 2025 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , без задоволення, а вказане рішення без змін. Вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Вацюк М.В., не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неналежну оцінку доказів, що мають значення для справи та невідповідність висновків викладених у рішенні обставинам справи, просить скасувати рішення Інгелуцького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 листопада 2025 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заявник не може прийняти спадщину після смерті дядька у державного нотаріуса Петрівської державної нотаріальної контори. Однак на час смерті спадкодавець ОСОБА_4 дійсно з 10 березня 2022 року по день його смерті постійно проживав разом з заявником по АДРЕСА_3 . Вони мали спільний побут, вели спільне господарство, оскільки спадкодавець не мав наміру повертатися в Кривий Ріг. Факт постійного проживання без реєстрації ОСОБА_4 на час його смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 разом з позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 підтвердили в суді свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Також факт постійного проживання без реєстрації ОСОБА_4 на час його смерті з позивачем за зустрічним позовом підтверджено довідкою Петрівської селищної ради Олександрівського району Кіровоградської області від 24 січня 2023 року № 14, яку він вважає належним та допустимим доказом у справі.

Посилається, що показаннями свідків та довідкою Петрівської селищної ради ОСОБА_2 довів факт постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , а отже він має право на визнання за ним належного спадкового майна. Однак, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги зазначені вище обставини та не оцінив належним чином надані ОСОБА_2 докази.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Коваленко Р.А., посилаючись на необґрунтованість та безпідставність апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Коваленка Р.А., які підтримали апеляційну скаргу позивача з викладених у ній підстав, просили її задовольнити та залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника відповдача адвоката Вацюка М.В., який підтримав апеляційну скару відповідача, просив її задовольнити та залишити без задоволення апеляційну скаргу позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг та відзивів на апеляційні скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Коваленко А.Ю., підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Вацюк М.В., не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 19 липня 2022 року Металургійним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 3/4 частки двокімнатної квартири, загальною площею 42,9 кв.м. та житловою площею 26,8 кв.м., розташованої на третьому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, квартира під номером АДРЕСА_2 , яка належала померлому ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 24 листопада 1993 року, виданого Інгулецьким державним гірничо-збагачувальним комбінатом згідно з розпряженням №1/486 від 11 жовтня 1993 року, зареєстрованого в Криворізькому бюро технічної інвентаризації та записаного у реєстрову книгу за №5ПВШ-512-1727 та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер №961, виданого 11.06.2021 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кульбіда Є.М.

Місце відкриття спадщини встановлено приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Черник О.П. на підставі довідки №7391 від 07.004.2023 року, отриманої за допомогою програмного забезпечення Реєстру Криворізької міської територіальної громади, відповідно до якої ОСОБА_4 на час його смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з померлим за цією ж адресою з 03 лютого 2016 року зареєстрований ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є онуком ОСОБА_3 , 1944 року народження, яка на підставі рішення виконавчого комітету Інгулецької районної ради м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 20 жовтня 2004 року була призначена його опікуном, у зв`язку із смертю батьків.

ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 , 1944 року народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 отримав у спадщину після смерті бабусі ОСОБА_3 1/4 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право на спадщину видано ОСОБА_1 28 березня 2023 року.

Як зазначено вище 11 червня 2021 року свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку вказаної квартири видано також ОСОБА_4 .

05 квітня 2023 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Черник О.П. за заявою ОСОБА_1 від 31.03.2023 заведена спадкова справа №46/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , яка зареєстрована у спадковому реєстрі під №70489657.

Своє право на успадкування за законом ОСОБА_1 обґрунтовує проживанням однією сім`єю з померлим ОСОБА_4 .

Із акту складеного мешканцями будинку АДРЕСА_5 та завіреного керуючою справами ОСББ «Інгулець-Сонячна 15» вбачається, що ОСОБА_1 проживав однією сім`єю, вів спільне господарство, мав спільний бюджет, утримував житло разом з бабусею ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 з 03 лютого 2016 року і до дня смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Постановою приватного нотаріуса Черник О.П. від 11 квітня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_4 з тих підстав, що спадкоємцем не надано документів, які підтверджують факт родинних відносин між ним і померлим, наявність яких дає право на спадкування за законом. Роз`яснено право звернутися до суду з заявою про встановлення факту його проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 та/або з позовом про визнання за ним права на успадкування майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю. Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2023 року заяву задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини, починаючи з лютого 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто по день смерті ОСОБА_4 , включно (справа №213/1551/23).

24 липня 2023 року ОСОБА_1 подав до приватного нотаріуса Черник О.П. заяву про те, що в силу встановленого судом факту він спадщину прийняв фактично - проживанням більше п`яти років за однією адресою з ОСОБА_4 до часу смерті останнього і є спадкоємцем четвертої черги. Із зазначенням, що інших спадкоємців по закону, які прийняли б спадщину немає. Заповіту від імені померлого немає.

Однак, 09 травня 2023 року до державного нотаріуса Петрівської районної державної нотаріальної контори з питання щодо подачі заяви про прийняття спадщини для спадкування частки квартири, що належала померлому згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.06.2012 року звернувся ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який є племінником померлого ОСОБА_4 .

Його батько ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , був рідним братом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 15 березня 2019 року Виконавчим комітетом Червонокостянтинівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області.

Відповідно ч. 3 ст. 1266 ЦК України ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_4 за правом представлення.

09 червня 2023 року заява отримана приватним нотаріусом Черник О.П. та долучена до спадкової справи № 46/2023.

Листом вих.№136/02-14 від 20.06.2023 року нотаріусом Черник О.П. роз`яснено ОСОБА_2 , що на момент смерті дядька ОСОБА_4 він не був зареєстрований за його місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1 і заяву про прийняття спадщини подав після закінчення 6-ти місячного строку на її подання, в результаті чого позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину.

Після отримання вказаного листа ОСОБА_2 на особистому прийому надав приватному нотаріусу Черник О.П. рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 15 березня 2023 року (справа №941/120/23), згідно якого померлий ОСОБА_4 на час своєї смерті постійно проживав з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 .

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 приватним нотаріусом Черник О.П. встановлена наявність двох вступивших в законну силу судових рішень, які протирічать одне одному: відповідно до цих рішень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спадщину прийняли і прийняли фактично - спільним проживанням з померлим на час його смерті.

За виявлених обставин 24 липня 2023 року приватним нотаріусом Черник О.П. складено постанову про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , із зазначенням, що надані заявним документи не дають можливості встановити коло спадкоємців, які закликаються до спадкування, підстави для закликання їх до спадкоємства, та спосіб прийняття спадкоємцями спадщини.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 22 листопада 2023 року задоволена апеляційна скарга ОСОБА_1 . Рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 15 березня 2023 року скасовано. Ухвалено нове рішення у справі, яким відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 , за участі заінтересованої особи - Держаного нотаріуса Петрівської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області, про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Постановою приватного нотаріуса Черник О.П. від 21 грудня 2023 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 з підстав відсутності документів, які підтверджували б факт його спільного проживання з ОСОБА_4 на час смерті останнього, і ОСОБА_2 пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 грудня 2023 року частково задоволена апеляційна скарга ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_8 . Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 15 червня 2023 року скасовано. Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Територіальна громада в особі виконкому Інгулецької районної у місті ради, про встановлення факту проживання однією сім`єю - закрито. Роз`яснено ОСОБА_1 , що він має право подати позов на загальних підставах.

Згідно наявної в матеріалах спадкової справи довідки Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області №14 від 24 січня 2023 року, дядько заявника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , до моменту смерті постійно проживав без реєстрації з ОСОБА_2 та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_3 .

Листом Вих.№47/02-14 від 16.03.2024 року нотаріусом Черник О.П. роз`яснено ОСОБА_2 , що нею були прийняті рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії (постанови від 24 липня 2023 року та від 21 грудня 2023 року), до теперішнього часу вищезазначені постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії заінтересованими особами не оскаржені, і не скасовані у встановленому законом порядку. Обставини, на підставі яких було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, станом на поточну дату не змінилися; відсутні докази та документи, що підтверджують факт прийняття спадщини будь-ким із заявлених спадкоємців та факт проживання будь-кого із заявлених спадкоємців за однією адресою з померлим ОСОБА_4 на час смерті останнього.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції, прийнявши до уваги, що під час розгляду справи не встановлено, який саме період часу ОСОБА_4 перебував у Кіровоградсбкій області, постійне, переважне або тимчасове було таке проживання, та встановивши, що на момент смерті ОСОБА_4 знаходився за місцем своєї реєстрації: АДРЕСА_1 , яке визначено нотаріусом як місце відкриття спадщини, дійшов висновку про відсутність обставин, які дають підстави вважати ОСОБА_1 таким, що проживав однією сім`єю з ОСОБА_4 не менше п`яти років до смерті останнього.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , врахувавши, що місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 є АДРЕСА_1 , суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 не міг проживати з ОСОБА_4 в день його смерті за адресою: АДРЕСА_3 , отже відсутні підстави вважати ОСОБА_2 таким, що постійно проживав разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини.

При цьому суд першої інстанції зауважив, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 , пропустивши строк для прийняття спадщини, не звертався до суду з вимогою про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, хоча з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії чітко вбачаються перешкоди у оформленні спадкових прав відповідача у нотаріальному порядку у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. У зв`язку з викладеним, суд вважав, що обраний позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 спосіб захисту свого порушеного права та позовні вимоги, які позивач просить задовольнити, не відповідають обставинам, які були встановлені судом, оскільки ОСОБА_2 необхідно звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог відповідача ОСОБА_2 за зустрічним позовом, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування.

Відповідно до положень статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга отримує право спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У постанові Верховного Суду у справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18) зроблено висновок, що «для набуття права на спадкування за законом на підставі положень статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю».

В матеріалах справи міститься акт, складений мешканцями будинку АДРЕСА_5 , завірений керуючою справами ОСББ «Інгулець-Сонячна 15» про підтвердження факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ведення спільного господарства, спільного бюджету, утримання житла разом з бабусею ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , з 03 лютого 2016 року і до дня смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 17 т. 1)

Також факт спільного проживання, ведення спільного господарства, здійснення купівлі продуктів та товарів позивача з померлим ОСОБА_4 позивачем ОСОБА_1 підтверджено поясненнями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які були допитані в суді першої інстанції.

Крім того, допитаний в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснив, що він з семи років, коли його було поміщено до сім`ї ОСОБА_12 під опіку і останні п`ять років на час смерті ОСОБА_13 проживав постійно зі спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім`єю. Після смерті бабусі ОСОБА_3 у 2020 році він продовжив проживати з дідусем ОСОБА_4 . Вони разом купляли продукти, утримували квартиру, вели спільне господарсьво. Приблизно з березня 2022 року у зв`язку з евакуацією дідусь виїхав до племінника ОСОБА_2 , але пробувши там пару тижнів повернувся додому, оскільки дома краще ніж в гостях. Від сімейного лікаря дідусь не відписувався, декларацію з іншим лікарем не укладав, продовжував обслуговуватися у цього лікаря. Пенсію він отримував у відділенні банку в сусідньому будинку.На день смерті дідуся ОСОБА_4 , він був сам в квартирі, оскільки ОСОБА_1 працював добу через дві. Коли повернувся додому, дізнався, що сусіди знайшли мертвим дідуся, а племінник вже отримав довідку про смерть і категорично заявив, що буде хоронити дідуся сам.

Представник відповідача не спростував обставин вказаних ОСОБА_1 .

Отже, висновок суду про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 стосовно його проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 більше п`яти років до часу відкриття спадщини, є помилковим.

Згідно з частиною першою статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Статтею 1262 ЦК України визначено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе шляхом подачі заяви про прийняття спадщини у строки, встановлені ст. 1270 ЦК України та видачі відповідного свідоцтва.

За правилами ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з пунктами 21, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України підлягає встановленню два юридичних факти: проживання однією сім`єю із спадкодавцем; на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства.

В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство.

Отже, до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Отже, встановивши факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 у період з 2004 року, і, зокрема, останні п`ять років на час смерті спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , колегія суддів приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання права власності на 3/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

Таким чином, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними у справі доказами, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині залишення без задоволення позовних вимог ОСОБА_1 підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Щодо вимог за зустрічним позовом відповідача ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з правилами ст. 1220 ЦУ України часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження».

Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За положеннями ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Тобто, за змістом цих правових норм суд повинен встановити, зокрема, місце проживання спадкодавця на день його смерті; чи було це місце постійним або переважним місцем його проживання (ст. 29 ЦК України) або тимчасовим; чи проживав разом із спадкодавцем до його смерті позивач; характер та період його проживання із спадкодавцем.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;

Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місяця перебування фізичної особи.

За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (станом на дату відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину) спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

На підтвердження своїх доводів за зустрічним позовом відповідачем ОСОБА_2 , як доказ постійного проживання разом зі спадкодавцем надано до суду довідку Кіровоградської області №14 від 24 січня 2023 року, відповідно якої дядько заявника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , до моменту смерті постійно проживав без реєстрації з ОСОБА_2 та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с. 29 т. 2)

Зазначені обставини підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , допитаних у суді першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів критично відноситься до вказаних доказів, які відповідач надав на підтвердження факту його постійного проживання зі спадкодавцем на час його смерті, оскільки беззаперечним є той факт, що на момент смерті ОСОБА_4 знаходився за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , яке визначено нотаріусом як місце відкриття спадщини, про що обґрунтовано виснував суд першої інстанції зазначивши, що ОСОБА_2 не міг проживати зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час його смерті за адресою: АДРЕСА_3 .

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність правових підстав вважати, що позивачем доведено належними доказами факт постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 .

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для встановлення факту проживання позивача ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини та визнання за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом право власності на 3/4 частини двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог ОСОБА_1 скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Вирішуючи спір за зустрічним позовом відповідача ОСОБА_2 , суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду у вказаній частині обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду за зустрічним позовом ОСОБА_2 ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим його апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду у вказаній частині - залишенню без змін.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частинами 1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з положень ст. 137,141 ЦПК України, колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у загальному розмірі 6 604,80 грн (2 971,20+3 633,60).

Оскільки апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Коваленко Роман Анатолійович, задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Вацюк Микола Володимирович, залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 10 листопада 2025 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини, починаючи з лютого 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто по день смерті ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) у порядку спадкування за законом право власності на 3/4 частину двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 42,9 кв.м, житловою площею 26,8 кв.м., яка належала померлому ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 2 971,20 гривень.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 3 633,60 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 28 січня 2026 року.

Головуючий:

Судді: