Провадження № 22-ц/4808/192/26
Головуючий у 1 інстанції ГРИНЬКІВ Д. В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Панасюк В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Микулича Ігоря Володимировича на рішення Тисменицького районного суду від 05 листопада 2025 року, ухвалене в складі судді Гриньків Д.В. у м. Івано-Франківську, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову зазначив, що 23 липня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, при цьому прізвище дружини змінено на « ОСОБА_4 ».

Протягом останнього року відносини між сторонами погіршилися. Будь-які спроби примирення бажаних результатів не дали, спільне життя не склалося, сторони мають різні погляди на життя та побут, у них відсутні спільні інтереси.

Позивач зазначав, що втратив почуття любові до своєї дружини, між ними відсутні взаємна повага та розуміння. Подальше сімейне життя і збереження шлюбу вважає неможливими та такими, що суперечать його інтересам.

Вказував, що відповідачка добровільної згоди на розірвання шлюбу не надає, у зв`язку з чим реалізувати своє право на припинення шлюбу він змушений виключно в судовому порядку.

Наполягав на розірванні шлюбу та зазначав, що призначення строку для примирення не потребує.

Посилаючись на наведені обставини та норми законодавства, просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_5 , зареєстрований виконавчим комітетом Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, про що 23 липня 2011 року складено відповідний актовий запис № 3.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 29 серпня 2025 року справу передано за підсудністю на розгляд Тисменицькому районному суду.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Тисменицького районного суду від 05 листопада 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 23 липня 2011 року виконавчим комітетом Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, про що складено відповідний актовий запис №3, розірвано. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 968 грн 96 коп. судового збору.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Микулич І.В., подала апеляційну скаргу. Вважає таке рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Заперечує проти тверджень про те, що сторони не підтримують шлюбних відносин, що їхній шлюб має формальний характер та що його збереження суперечить інтересам позивача.

Зазначає, що довід позивача про неможливість примирення не відповідає дійсності, оскільки між сторонами не було погіршення шлюбних відносин. Чоловік жодного разу не повідомляв її про намір розлучитися, про неможливість спільного проживання чи втрату почуття любові.

Вказує, що перебувала за кордоном. А після прибуття в Україну намагалася зв`язатися з позивачем, однак він не відповідав на її дзвінки. 14 листопада 2025 року вона дізналася про вказану справу щодо розірвання шлюбу і цього ж дня подала заяву про надання строку для примирення, а також заяву про ознайомлення з матеріалами справи, під час якого встановила, що у справі міститься заява від 24 вересня 2025 року нібито з її підписом про визнання позовних вимог. Однак у цей час вона перебувала у Республіці Польща і жодних заяв на адресу суду не надсилала. Також повісток, листів чи інших повідомлень про судові засідання не отримувала і про розгляд справи не знала. Вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі підробленого документа, без належного повідомлення сторін про розгляд справи та без дослідження всіх обставин у справі.

Просить апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відмовити.

Позиція інших учасників справи

Позивач ОСОБА_2 подав до суду заяву, засвідчену приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Свириденко Л.В., в якій зазначає, що шлюбні відносини між сторонами були фактично припинені з серпня 2024 року. З того часу вони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть та не підтримують жодних подружніх чи інших близьких стосунків.

Повідомляє, що на даний час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України на посаді такелажника, у званні солдата. Вважає, що шлюб остаточно припинений і не підлягає відновленню. Додаткового строку для примирення він не потребує та наполягає на якнайшвидшому розірванні шлюбу.

На думку позивача, єдиною метою подання апеляційної скарги є навмисне затягування процесу розірвання шлюбу та збереження формального статусу дружини, а також те, що апелянтка діє з корисливих мотивів прагне зберегти правовий статус дружини військовослужбовця Збройних Сил України з метою у разі настання нещасного випадку або смерті під час виконання службових обов`язків мати можливість претендувати на отримання фінансових виплат, компенсацій або інших соціальних гарантій, передбачених законодавством для членів сімей військовослужбовців.

Зазначає, що має намір створити нову сім`ю та офіційно зареєструвати шлюб з іншою особою. Тому тривале та безпідставне затягування процесу розірвання шлюбу з боку апелянтки порушує його конституційне право на повагу до приватного і сімейного життя та перешкоджає реалізації права на створення нової сім`ї.

Просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заяви (клопотання) учасників справи

В судовому засіданні апеляційного суду апелянтка ОСОБА_1 та її представник адвокат Микулич І.В. доводи та вимоги апеляційної скарги підтримали.

Представник позивача адвокат Венгринюк Ю.В. подав до суду через підсистему «Електронний суд» заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, строків розгляду апеляційної скарги колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Тисменицького районного суду від 05 листопада 2025 рокузазначеним вимогам не відповідає.

Фактичні обставини справи

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 30 липня 2025 року, повторно виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 23 липня 2011 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 , про що складено відповідний актовий запис № 3. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_4 » (а.с. 33).

У матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 від 24 вересня 2025 року, зареєстрована судом першої інстанції 29 вересня 2025 року, про те, що вона визнає позовні вимоги в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує, призначення строку для примирення не потребує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує та просить здійснювати розгляд справи без її участі (а.с. 30-31).

14 листопада 2025 року ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції заяву про надання сторонам строку для примирення тривалістю шість місяців. Однак її було повідомлено, що зазначена заява не підлягає розгляду, оскільки 05 листопада 2025 року у справі вже постановлено рішення (а.с. 41, 43). Цього ж дня, 14 листопада 2025 року, вона подала заяву про ознайомлення з матеріалами цієї справи (а.с. 44).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально і його збереження суперечить інтересам позивача.

Переглядаючи вказане рішення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

За змістом ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Статтею 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначав, що відносини між подружжям погіршилися, будь-які спроби примирення бажаних результатів не дали, спільне життя не склалося, сторони мають різні погляди на життя та побут, відсутні спільні інтереси. Також вказував, що втратив почуття любові до своєї дружини, між сторонами відсутні взаємна повага та взаєморозуміння. Подальше сімейне життя та збереження шлюбу він вважає неможливими і такими, що суперечать його інтересам.

Суд першої інстанції, встановивши, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, примирення між сторонами неможливе, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Схожі висновки містяться і в постанові Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №522/4341/18 (провадження №61-6402св20).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки докази можливості збереження сім`ї відсутні, а подальше спільне проживання суперечитиме інтересам позивача.

Водночас апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи, що свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Відповідно до ч. 5 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Згідно з отриманою судом відповіддю № 1811041 від 24 вересня 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 22).

30 вересня 2025 року Тисменицьким районним судом на вищевказану адресу відповідачки разом із супровідним листом № 344/14988/25/15779/2025 було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі (а.с. 25).

Згідно з даними трекінгу поштового відправлення зазначене поштове відправлення, у тому числі копію ухвали суду про відкриття провадження, ОСОБА_1 отримала 13.11.2025, тобто вже після ухвалення оскаржуваного рішення суду (а.с. 40) і ознайомилася з матеріалами справи та отримала копії документів 14.11.2025 та 17.11.2025 (а.с. 41-44).

З долучених до апеляційної скарги копій закордонного паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 вбачається, що в період з 05 вересня 2025 року по 18 жовтня 2025 року вона перебувала за межами України, що узгоджується з доводами апеляційної скарги про її перебування за кордоном на момент звернення позивача до суду з цим позовом (а.с. 5354).

Таким чином, на час подання позовної заяви та ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_1 не перебувала на території України, у зв`язку з чим не отримала ухвалу про відкриття провадження у справі із зазначенням дати призначення судового засідання для розгляду справи по суті та копію позовної заяви, а відтак була позбавлена можливості подати заперечення на позов і висловити свою позицію у справі.

Крім того, з огляду на встановлені обставини, у колегії суддів виникають обґрунтовані сумніви щодо надходження саме від ОСОБА_1 заяви від 24 вересня 2025 року, зареєстрованої судом першої інстанції 29 вересня 2025 року, про те, що вона визнає позовні вимоги в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує, призначення строку для примирення не потребує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує та просить здійснювати розгляд справи без її участі (а.с. 30).

Враховуючи викладене, справу було розглянуто судом першої інстанції за відсутності відповідачки, яка не була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.

Учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами (п.п. 2, 3, 6 ч. 1 ст. 43 ЦПК України).

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. постанову Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі № 2-941/11, провадження № 61-8885cв20).

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) цього обов`язку судом призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Вказані висновки викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 752/11822/15-ц (провадження № 61-18788св21), від 25 вересня 2024 року у справі № 757/7499/17-ц (провадження № 61-8913св22).

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена в суді першої інстанції про розгляд справи, і таким доводом обґрунтовує свою апеляційну скаргу.

Не будучи обізнаною про судовий процес щодо розірвання шлюбу, відповідачка була позбавлена можливості заперечити проти позову, визнати його, ініціювати примирення, реалізувати інші процесуальні права та виконати процесуальні обов`язки, тобто була позбавлена права на справедливий суд і на ефективний спосіб захисту.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Щодо судових витрат

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_4 від 15.04.2025, терміном дії до 31.01.2026 (а.с. 50).

Відповідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Таким чином, ОСОБА_2 слід компенсувати сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 968 грн 96 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Микулича Ігоря Володимировичазадовольнити частково.

Рішення Тисменицького районного суду від 05 листопада 2025 рокускасувати, ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбузадовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 23 липня 2011 року виконавчим комітетом Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, про що складено відповідний актовий запис №3, розірвати.

Компенсувати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 )сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 26 січня 2026 року.