ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 січня 2026 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/10724/25

Головуючий у першій інстанції Косенко О. Д.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/467/26

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 листопада 2025 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина, -

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і на весь період непрацездатності дитини, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Позов обґрунтовувала тим, що вона і відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому встановлено безстроково інвалідність першої групи А (інвалідність з дитинства), з урахуванням важких вроджених і набутих захворювань, включно тяжкою розумовою відсталістю, значними поведінковими порушеннями, а також іншими серйозними медичними діагнозами, що потребують постійного нагляду та догляду.

Указувала, що син постійно проживає з нею, вона здійснює за ним безперервний догляд, супроводжує на обстеження, лікування, реабілітацію, забезпечує його потреби у харчуванні, медикаментах, спеціальному взутті, засобах розвитку та реабілітації.

Зазначала, що відповідач добровільно не надає їй матеріальну допомогу на утримання сина.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.11.2025 клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Допи В.І. про зупинення провадження у справі задоволено.

Зупинено провадження у справі №750/10724/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина, до набрання законної сили першим з рішень: у цивільній справі №750/14514/25 за заявою ОСОБА_1 про визнання недієздатним ОСОБА_3 , або у цивільній справі №750/14670/25 за заявою ОСОБА_2 про визнання недієздатним ОСОБА_3 .

Зобов`язано сторони невідкладно повідомити суду про набрання чинності першим з рішень суду у вказаних справах.

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про закриття провадження у справі №750/10724/25 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до Деснянського районного суду м. Чернігова для продовження розгляду, як незаконну.

Заявник зазначає, що визнання судом ОСОБА_3 недієздатним не впливатиме на правові та фактичні підстави позовних вимог, а також на визначення предмету та обсягу доказування, як помилково зазначив районний суд.

Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 звернулася з даним позовом 04.08.2025, задовго до подання нею заяви про визнання ОСОБА_3 недієздатним, яка подана нею 22.10.2025.

Указує, що за умови дієздатності ОСОБА_3 , яким він був станом на 04.08.2025 і яким він є станом на день звернення з апеляційною скаргою, тільки він особисто наділений правом на звернення до суду з позовом. ОСОБА_1 з досягненням сином повноліття втратила статус його законного представника.

Уважає, що можливе визнання ОСОБА_3 недієздатним у майбутньому не може впливати на вирішення даної справи.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 15.12.2025 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.11.2025 в частині відмови у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Уважає, що вирішити дану справу неможливо до набрання законної сили рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова у справі №750/14514/25 за її заявою про визнання недієздатним ОСОБА_3 , оскільки обидві справи пов`язані між собою і рішення суду у справі №750/14514/25 вплине на рішення суду у цій справі.

Уважає, що районний суд дійшов правильного висновку про те, що можливе визнання ОСОБА_3 недієздатним впливатиме на правові та фактичні підстави позовних вимог, а також на визначення предмету та обсягу доказування у цій справі.

Зазначає, що ОСОБА_3 постійно проживає з нею, вона здійснює за ним безперервний сторонній догляд, супроводжує на обстеження, лікування, реабілітацію, забезпечує його потреби у харчуванні, медикаментах, спеціальному взутті, засобах розвитку та реабілітації. Батько дитини проживає окремо, є військовим пенсіонером, інших дітей не має, не бере участі у догляді за дитиною, жодної матеріальної допомоги на її потреби не надає.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала районного суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм, матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 10).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина (а.с. 86).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.10.2025 у справі №750/14514/25 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним (а.с. 65).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.10.2025 у справі №750/14670/25 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним, встановлення опіки та призначення опікуна (а.с.68).

20.11.2025 представник позивачки адвокат Допа В.І. звернулася до суду з клопотанням про зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили рішенням у справі №750/14514/25 за заявою ОСОБА_1 про визнання недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка розглядається Деснянським районним судом м. Чернігова (а.с. 64).

Заяву обґрунтовувала тим, що неможливо вирішити справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина, до набрання законної сили рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова в справі №750/14514/25 за заявою ОСОБА_1 про визнання недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки обидві справи пов`язані між собою, і рішення суду в справі №750/14514/25 має значення та вплине на рішення суду у цій справі.

Вирішуючи питання про зупинення провадження у даній справі з підстав, що передбачені п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд першої інстанції, виходив з того, що можливе визнання ОСОБА_3 недієздатним впливатиме на правові та фактичні підстави позовних вимог, а також на визначення предмету та обсягу доказування у справі №750/10724/25.

Проте з таким висновком районного суду не може погодитися апеляційний суд через порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до пункту 7 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є розумні строки розгляду справи судом.

Статтею 121 ЦПК України передбачено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів цивільно-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження у визначених ЦПК України часових рамках.

Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ЦПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Процесуальні строки, з-поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.

Ці питання висвітлені Верховним Судом у постанові від 20 січня 2021 року у справі №175/957/19.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини керується тим, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи та враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і зумовлюють певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, зокрема особливе становище сторони у процесі (рішення ЄСПЛ Frydlender v. France, № 30979/96, §43, 27 червня 2000 року).

У той же час, положення глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України передбачають випадки, коли процесуальні строки розгляду справи можуть або мають бути зупинені.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи.

Зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 серпня 2023 року у справі №990/24/23.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі №357/10397/19 вказано, що:

«метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статі і 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду».

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 01 березня 2024 року у справі №910/17615/20 зазначено, що: по-перше, провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього; по-друге, під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи необхідно розуміти те, що обставини, які розглядаються в такій справі, не можуть бути встановлені судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, черговості розгляду вимог тощо; по-третє, обов`язкова пов`язаність справи, що зупиняється, з іншою, в якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на докази у цій справі, зокрема, факти, що мають преюдиційне значення.

Таким чином, суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати: чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи з вказівкою на обставини, які встановлюються судом в іншій справі.

У справі, яка переглядається, предметом позову є стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 . Правовою підставою позову, що розглядається, є стаття 198 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Аналіз змісту зазначеної статті дає підстави для висновку, що для виникнення обов`язку батька (матері) утримувати свого повнолітнього сина (дочку) необхідні наявність трьох умов: син (дочка) є непрацездатними; син (дочка) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати сина (дочку).

У справах №750/14514/25 та №750/14670/25, до набрання законної сили в яких суд першої інстанції зупинив провадження, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись із заявами про визнання ОСОБА_4 недієздатним.

Поняття непрацездатності та недієздатності не є тотожними.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист (стаття 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні»).

Недієздатність це юридична категорія, встановлений судом стан, при якому фізична особа внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (ст. 39 ЦК України).

Суд першої інстанції, зупиняючи провадження у справі, яка переглядається, на порушення вимог пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України не вказав, у чому саме полягає взаємозв`язок предметів розгляду справ, а також у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи, та зупинив провадження у справі усупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи. При цьому суд взагалі не аналізував та не встановлював у визначеному законом порядку, чи дійсно від наслідку розгляду іншої справи залежить прийняття рішення у зазначеній цивільній справі.

Матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного сина дозволяють у повній мірі встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відтак, розгляд даної цивільної справи ніяким чином не залежить від результатів розгляду справ №750/14514/25 та №750/14670/25, а тому районний суд не мав законних підстав для зупинення провадження по справі, оскаржена ухвала суду першої інстанції перешкоджає подальшому провадженню у справі.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зупинення провадження у справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, а тому ухвала Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.11.2025 підлягає скасуванню з передачею справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 листопада 2026 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді Н.В. Висоцька

Н.В. Шитченко