Справа № 456/325/26
Провадження № 2-з/456/2/2026
УХВАЛА

про забезпечення позову

23 січня 2026 року місто Стрий

Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Валовін Ю. В. , вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

До Стрийського міськрайонного суду Львівської області надійшла заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Заявник просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_2 , а саме на квартиру загальною площею 46,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020.

В обґрунтування заяви позивач покликається на те, що предметом позову є вимога про стягнення боргу за договором позики у розмірі 100 000,00 доларів США, що еквівалентно 4 339 270,00 грн. Беручи до уваги те, що позовні вимоги є майнового характеру, та в разі задоволення позову рішення підлягає примусовому виконанню, лише вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_2 зможе забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення. Єдиним можливим способом виконання рішення суду, у разі його задоволення та повернення суми позики є стягнення у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» за рахунок майна ОСОБА_2 , а тому судом має бути застосовано такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на майно.

Щодо співмірності позивач зазначає, що негативні наслідки, які можуть настати в результаті вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту, приблизно не можуть порівнюватись з ризиком ОСОБА_1 втратити близько 4 500 000,00 гривень власних коштів. Якщо арешт не буде накладено, ОСОБА_2 зможе в будь-який час, будь-яким зручним способом відчужити власне майно, чи свідомо - з метою уникнення майбутнього виконання судового рішення, чи з будь-яких інших можливих мотивів, але в будь-якому разі це призведе до неможливості виконання судового рішення, як мінімум в повному обсязі.

Крім того, позивач зазначає, що він сумлінно дотримується принципів співмірності та пропорційності, і не клопоче перед судом накласти арешт на всі об`єкти нерухомого майна, що є у власності ОСОБА_2 , або ж рахунки чи грошові кошти, а лише на один об`єкт нерухомого майна, який мінімально може забезпечити виконання судового рішення, таким чином намагаючись мінімізувати будь-який можливий дискомфорт для відповідача.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 уже свідомо порушує свої зобов`язання за договором позики, не звертався з проханням про відстрочку чи розстрочку, а здійснює заходи на уникнення сплати боргу, існує дуже велика ймовірність того, що він і надалі буде діяти послідовно та вживати усіх заходів для уникнення повернення коштів, в тому числі за судовим рішенням. Відсутність вжитих заходів забезпечення позову дозволить відповідачу після отримання копії позовної заяви відчужити все належне йому майно та вивести кошти з рахунків, що в разі винесення рішення на користь ОСОБА_1 , не призведе до реального його виконання та поновлення прав позивача.

На підтвердження вимог, до заяви долучено витяг з Державного реєстру речових прав № 458666507 від 29.12.2025, сформований державним реєстратором Вапнярської селищної ради Вінницької області Костаревичем А.В. за заявою ОСОБА_2 , відповідно до якого вбачається, що останньому на праві власності належить квартира загальною площею 46,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заяву про забезпечення позову слід задовольнити, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України, дана заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріли справи, суд приходить до таких висновків.

Предметом позову у цій справі є вимога майнового характеру про стягнення грошових коштів у розмірі 100 000,00 доларів США, що еквівалентно 4 339 270,00 грн.

Згідно частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частини перша, друга статті 150 ЦПК України).

Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21).

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Верховний Суд у постанові від 03 березня 2023 року у справі № 905/448/22 звернув увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу/ іншим особам здійснювати певні дії (постанова Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №910/4669/21).

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №910/12404/21).

Верховний Суд неодноразово наголошував (у т.ч. в постановах від 09.12.2020 у справі №910/9400/20, від 21.12.2020 у справі №910/9627/20) на необхідності конкретизації заходів забезпечення позову в аспекті співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Судом встановлено наявність прямого зв`язку між запропонованими позивачем заходами забезпечення позову і предметом позову, існування реальної загрози невиконання Відповідачем свого обов`язку щодо повернення позики. Крім того, суд вважає що саме такий вид забезпечення, на відміну від арешту грошових коштів на рахунку, не матиме суттєвого негативного впливу на подальше життя відповідача.

Таким чином, суд вважає, що заява про забезпечення позову в достатній мірі обґрунтована необхідністю забезпечення позову, позивачем викладено свої доводи щодо можливості настання несприятливих наслідків у разі незабезпечення позову, а саме ускладнення виконання рішення суд у разі задоволення позову, а зазначені підстави та вид забезпечення позову є співмірними з розміром заявлених грошових вимог, обраний вид забезпечення позову не порушує прав і охоронюваних законом інтересів відповідача.

З урахуванням наведених вище норм права, доказів та обґрунтувань позивача, наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, з якими позивач звернувся до суду, зважаючи на обґрунтованість ризиків, що відповідач ОСОБА_2 , будучи власником квартири загальною площею 46,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020, може здійснювати дії щодо її відчуження, що в майбутньому може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для вжиття заходів його забезпечення.

Керуючись ст.ст.151 -153, 157 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву задовольнити.

Забезпечити позов, шляхом накладення арешту на квартиру загальною площею 46,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020, що належить на праві власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали про забезпечення позову направити в Стрийський відділ державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для негайного виконання.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає розгляду справи.

Суддя Юлія ВАЛОВІН