"22" січня 2026 р. Справа № 363/3678/25
22 січня 2026 року м. Вишгород
Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді: - Баличевої М.Б., секретаря Гриб І.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до КП «Готельне господарство «Житомир», третя особа: Вишгородський відділ Державної виконавчої служби у Вишгородському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна,-
30.06.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить зняти арешт з усього нерухомого майна, що належить йому, накладеного Вишгородським відділом Державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі постанови про арешт майна боржника у виконавчому провадженні ВП № 3956671 з примусового виконання виконавчого листа лист № 7/2-726/07 від 16.04.2007 року, виданого Вишгородським районним судом, а саме: земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,046 га, розташованої по АДРЕСА_1 , житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , 1/3 частки двокімнатної квартири, що знаходиться в АДРЕСА_3 .
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 02.07.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
24.07.2025 року до суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 25.07.2025 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12.11.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому надав до суду заяву, в якій розгляд справи просиві проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, крім того повідомлялась через офіційний портал «Судова влада України» веб-сторінку Вишгородського районного суду Київської області, причини неявки суду невідомі, а тому суд, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, поважності причин неявки не повідомив, правом надати пояснення щодо позову не скористався.
На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України - у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А відтак, оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції Савіна О.О. від 15.06.2007 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №7/2-726/07 виданого 16.04.2007 року Вишгородським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Готельне господарство» «Житомир» грошових коштів у розмірі 20 553,48 грн., ВП №3956671.
Постановою державного виконавця Савіна О.О. від 12.07.2007 року накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , 1957 року народження, та заборонено останньому здійснювати відчуження будь-якого належного йому майна.
Постановою державного виконавця Савіна О.О. від 01.11.2008 року виконавчий документ №7/2-726/07 виданий 16.04.2007 року Вишгородським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Готельне господарство» «Житомир» грошових коштів у розмірі 20 553,48 грн. повернуто в орган, що його видав.
З листа начальника відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції №5277 від 12.05.2016 року, у відповідь на звернення ОСОБА_1 , вбачається, що постанова про арешт майна та оголошення заборони відчуження його В ЄДРВП по виконавчому провадженні №3956671 зареєстрованою не значиться, а виконавче провадження №3956671 знищено, у зв`язку зі спливом строку зберігання та відновлено бути не може.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 04.07.2022 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні скарги на бездіяльність Вишгородського відділу Державної виконавчої служби у Вишгородському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо відмови зняття арешту з майна.
Скасувати арешт в іншому порядку неможливо, оскільки виконавче провадження, під час якого накладено арешт, знищено за закінченням строків зберігання. Тобто державний виконавець позбавлений можливості вирішити питання про звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку.
Умови і порядок виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі вищевказаних виконавчих листів, пред`явлення їх до виконання та накладення арешту на майно боржника були врегульовані Законом України «Про виконавче Провадження» №606-XIV, який втратив чинність 05 жовтня 2016 року (далі Закон № 606-XIV).
Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону №606-XIV (в редакції, що діяла на момент винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.
Аналогічна за змістом норма закріплена у частині першій статті 48 Закону №1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.
Отже, арешт є початковою стадією виконавчого провадження щодо звернення стягнення на майно боржника.
Згідно із ч. 1 ст. 55 Закону №606-XIV (у редакції, чинній на момент накладення арешту на майно боржника) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Виконавче провадження як сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, передбачає застосування арешту майна боржника як засобу, що обмежує можливість відчуження майна боржником із метою його подальшої реалізації у спосіб, передбачений законом.
Отже, правовою метою накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно боржника є забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.
Відповідно до ст. 25 Закону №606-XIV державний виконавець здійснює виконавчі дії по виконанню рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону.
Як встановлено судом, постановою державного виконавця Савіна О.О. від 01.11.2008 року виконавчий документ №7/2-726/07 виданий 16.04.2007 року Вишгородським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Готельне господарство» «Житомир» грошових коштів у розмірі 20 553,48 грн. повернуто в орган, що його видав на підстав ст. 40, 76 ЗУ «Про виконавче провадження».
Згідно ст. 40 Закону №606-XIV виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві: 1) за письмовою заявою стягувача; 2) якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення, одержати певні предмети, що повинні бути передані йому від боржника згідно з рішенням; 4) у разі якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснює авансування витрат на проведення виконавчих дій, якщо їх авансування передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) якщо в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання боржника - фізичної особи (за винятком виконавчих документів, зазначених у частині першій статті 42 цього Закону), а також виконавчих документів, за якими мають бути стягнені грошові кошти чи інше майно, та інших виконавчих документів, які можуть бути виконані без безпосередньої участі боржника; 6) якщо у боржника відсутнє майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу, або майно, визначене виконавчим документом, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, державний виконавець складає акт. У разі повернення виконавчого документа з підстав, встановлених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску із звітом державного виконавця про його використання. Про повернення виконавчого документа і авансового внеску стягувачеві державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, і може бути оскаржена до суду в 10-денний строк. Повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав, передбачених пунктами 2-6 частини першої цієї статті, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання в межах строків, встановлених статтею 21 цього Закону.
Статтею 76 Закону №606-XIV передбачені загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.
Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного (приватного) виконавця не проводяться (висновки у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 569/6234/22).
Суд зазначає, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа стягувачу є формами завершення виконавчого провадження, проте вони мають різні правові підстави та відповідно різні правові наслідки.
Відомості про перебування будь-яких виконавчих документів на виконанні у відділі державної виконавчої служби відсутні, а матеріали відповідних виконавчих проваджень знищені у зв`язку із закінченням строків їх зберігання.
Отже, станом на час розгляду справи відсутні будь-які правові підстави для подальшого існування арешту на спірне нерухоме майно. Накладення арешту на майно та встановлення заборони на його відчуження фактично позбавляє позивача можливості повноцінно користуватися та розпоряджатися належним їй майном.
Збереження протягом тривалого часу нескасованого арешту за відсутності виконавчого провадження є безпідставним та таким, що порушує право позивачки на мирне володіння майном, гарантоване статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями глави 23 розділу І Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 391 власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Керуючись ст. ст.4, 10-13, 258-268, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги задовольнити.
Зняти арешт належного ОСОБА_1 майна, який накладений Вишгородським відділом державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі постанови про арешт майна боржника у виконавчому провадженні ВП №3956671 з примусового виконання виконавчого листа виданого Вишгородським районним судом Київської області 16.04.2007 року №7/2-726/07, а саме з:
житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;
1/3 частки двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення складено 27.01.2026 року.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ).

Відповідач: КП «Готельне господарство «Житомир» (, адреса: 10014, Житомирська область, м. Житомир, Майдан Перемоги, 6).

Третя особа: Вишгородський відділ Державної виконавчої служби у Вишгородському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (, адреса: Київська область, м. Вишгород, вул. Межигірського спасу, буд. 6).

Головуючий: М.Б.Баличева