ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/495/26 Справа № 179/2213/24 Суддя у 1-й інстанції - Кравченко О. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гасанової М.Ю. на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ТОВ «Коллект центр» звернулось до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що 11.05.2021року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 в електронній формі був укладений кредитний договір №220, який останнім підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Служба миттєвого кредитування» надав відповідачу кредит у розмірі 1000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього Договору, його додатку та правил. Граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) 1 рік. Проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня у розмірі 2% за кожен день користування кредитом протягом орієнтованого строку повернення кредиту, з наступного дня такого строку процентна ставка збільшується на 1,64%, з 15-го дня збільшується на 1,38%, з 30-го дня збільшується на 2,65%.

11.05.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 в електронній формі укладений кредитний договір №131, який останнім підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов договору ТОВ «Служба миттєвого кредитування» надав відповідачу кредит у розмірі 1000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього Договору, його додатку та правил. Граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) 1 рік. Проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня у розмірі 2% за кожен день користування кредитом протягом орієнтованого строку повернення кредиту, з наступного дня такого строку процентна ставка збільшується на 1,64%, з 15-го дня збільшується на 1,38%, з 30-го дня збільшується на 2,65%.

10.05.2021 році між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 в електронній формі був укладений кредитний договір №508 від 10.05.2021 року, який останнім підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» надав відповідачу кредит у розмірі 2000 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та платити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) 1 рік. Проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня у розмірі 2% за кожен день користування кредитом протягом орієнтованого строку повернення кредиту, з наступного дня такого строку процентна ставка збільшується на 1,64%, з 15-го дня збільшується на 1,38%, з 30-го дня збільшується на 2,65%.

Між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» 01.12.2021 року укладено договір факторингу №1-12, за умовами якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за кредитними договорами №4220, №131, №508, де боржником є ОСОБА_1 .

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальника ОСОБА_1 за вказаними кредитними договорами ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року.

Відповідач не здійснює платежів, суму кредиту та проценти за користування кредитом не погашає, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість за кредитними договорами.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягають стягненню з відповідача за кредитними договорами становить:

- за договором №220 від 11.05.2021 року у розмірі 19318,70 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 1000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 18318,70 грн.;

- за договором №131 від 11.05.2021 року у розмірі 19318,70 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 1000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 18318,70 грн.;

- за договором №508 від 10.05.2021 року у розмірі 38524 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 2000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 36524 грн.

Загальний розмір заборгованості становить 77161,40 грн., з яких заборгованість за основним зобов`язаннями (за тілом кредиту) - 4000 грн., заборгованість за нарахованими процентами - 73161,40 грн.

Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами №220 від 11.05.2021 року, №131 від 11.05.2021 року, №508 від 10.05.2021 року у загальному розмірі 77161,40 грн., а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 16000 грн.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість у загальному розмірі 77 161,40 грн., у тому числі: за договором №220 від 11.05.2021 року у розмірі 19 318,70 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 1000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами - 18 318,70 грн.; за договором №131 від 11.05.2021 у розмірі 19 318,70 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 1000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами - 18 318,70 грн.; за договором №508 від 10.05.2021 року у розмірі 38 524 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 2 000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами - 36 524 грн., а також стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач не погоджується із рішенням суду першої інстанції та вважає, що викладені в ньому висновки є хибними, зробленими без дослідження усіх обставин справи, а саме рішення винесене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, щодо кредитного договору №220, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Позивач нараховує заборгованість 19 318,70 грн., 18 318,70 грн. з яких - заборгованість за відсотками, що свідчить про те, що кредитори продовжили нараховувати відсотки вже після визначеного договором строку кредитування, що суперечить нормам законодавства.

Щодо кредитного договору №131, позивач нараховує заборгованість 19 318,70 грн., 18 318,70 грн. з яких - заборгованість за відсотками, що свідчить про те, що кредитори продовжили нараховувати відсотки вже після визначеного договором строку кредитування, що суперечить нормам законодавства.

Щодо кредитного договору №508, то позивач нараховує заборгованість 38 524,00 грн., 36 524,00 грн. з яких - заборгованість за відсотками, що свідчить про те, що кредитори продовжили нараховувати відсотки вже після визначеного договором строку кредитування, що суперечить нормам законодавства.

Зазначає, що лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Як слідує з умов Кредитних договорів, ідентифікація відповідача як потенційного позичальника жодним чином не проводилася. Отже, всі етапи персоніфікації та ідентифікації особи, що були проведені позичальниками, не були направленні на підтвердження особи, яка підписує договір позики. Таким чином позивачем не надано підтвердження того, що позика була надана саме відповідачу, а не іншій особі. Договір не може бути укладеним, оскільки позичальником було введено електроні дані у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що були направлені позичальником на вказаний номер телефону. З наданих позивачем доказів неможливо встановити особу позичальника, адже ідентифікація особи не проводилася, що ставить під сумнів факт укладання даних договорів саме відповідачем.

Вважає, що паспорт споживчого кредиту не може розцінюватися судом як належний доказ укладеного правочину та домовленості сторін щодо саме тих умов кредитного договору, на які посилається позивач при розрахунку заборгованості. Позивачем не надано відповідних доказів виконання Договорів факторингу, укладених між ним та другим кредитором кредиторами, а саме сплати ціни продажу права грошової вимоги, що становить, що відповідно ставить під сумнів набуття права вимоги до відповідача за Кредитними договорами.

Позивач звернувся до суду з цим позовом через 7 місяців після спливу строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вважає, що апеляційна скарга є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

У розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Сторонами при укладенні договору було досягнуто згоди щодо фіксованого розміру процентної ставки для певного періоду користування кредитними коштами, в залежності від виконання позичальником умов договору. На момент укладення кредитного договору відповідач не звертався до кредитора із заявами про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, що свідчить про прийняття та згоду зі всіма умовами такого договору, в тому числі із спірними умовами про продовження строку кредитування.

Зазначає, що враховуючи те, що договори було укладено 10.05.2021 року та 11.05.2021 року, граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) закінчився 10.05.2022 року та 11.05.2022 року відповідно. Таким чином, період з 10.05.2021 року по 10.05.2022 року та з 11.05.2021 року по 11.05.2022 року є періодом правомірного користування позичальником кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, який супроводжувався нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у договорі. Нарахування відсотків здійснювалось в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами Договору. Розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим.

Оскільки даний договір укладено на сайті позикодавця та відповідач підписав його одноразовим ідентифікатором, отриманим у SMSповідомленні, тому без отримання SMS-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства договір між відповідачем та товариством не був би укладений.

Щодо строку прозової давності, позивач звертає увагу на те, що з 12.03.2020 року по 01.07.2023 рік перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24.02.2022 року та по даний час перебіг строків позовної давності зупинено. Отже, строки позовної давності не були пропущені позивачем, а підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні. Виходячи з чого, посилання відповідача на пропущення строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом є необґрунтованими і заява останнього про застосування наслідків пропуску строку позовної давності не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 77 161,40 грн., тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 10.05.2021 року укладено договір про надання фінансових послуг №508 «Стандартний». Умовами даного договору визначено, що товариство надає позичальникові кредит без конкретної споживчої мети у розмірі 2000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит на сплатити проценти за користування кредитом (п.1.1 договору). Указаний договір підписаний його сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис, що передбачено п.4.3 договору. Кредитний договір відповідач ОСОБА_1 підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором, чим погодився із запропонованими умовами кредитного договору.

Договір містить докладну інформацію щодо особи позичальника - ОСОБА_1 , зокрема індивідуальний податковий номер, серію, номер та дату видачу паспорта, адресу проживання, електронну адресу, номер карткового рахунку та номер мобільного телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, ТОВ «Служба миттєвого кредитування» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів. ТОВ «Служба миттєвого кредитування» свої зобов`язання за договором виконав, а відповідач отримав кредитні гроші в сумі 2000 грн на картковий рахунок НОМЕР_1 , що підтверджується повідомленням ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 23.10.2024 року, який діяв на підставі укладеного з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» договору про організацію переказу грошових коштів. Пунктом 2.1.1.7 кредитного договору №508 від 10.05.2021 передбачено, що товариство має право укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою без додаткового погодження цього з позичальником.

Між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» 01.12.2021 року укладено договір факторингу № 1-12, за яким ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до боржників за договорами, укладеними з кредитором, що зазначені в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників та витягів з реєстру боржників до договору факторингу №1-12 від 01 грудня 2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №508 від 10.05.2021 в загальному розмірі 13980 грн, з яких 2000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 11980 грн - заборгованість за процентами. На момент відступлення прав вимоги, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №508 від 10.05.2021 складала 13980 грн, з яких: 2000,00 грн - заборгованість за кредитом, 11980 грн - заборгованість за процентами, що підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ «Служба миттєвого кредитування».

Пунктом 2.3 договору факторингу від 01.12.2021 року №1-12 передбачено, що з дати відступлення права вимоги фактор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів (в тому числі за період користування коштами до моменту переходу прав за цим договором, якщо вони не були нараховані клієнтом) за договорами фінансових послуг за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов договорів фінансових послуг.

Як вбачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №508 від 10.05.2021 року станом на 10.01.2023 рік, складених ТОВ «Вердикт Капітал», окрім заборгованості по основній сумі кредиту у розмірі 2000 грн. та заборгованості за відсотками на дату відступлення прав вимоги у розмірі 11980 грн, відповідачеві нарахована заборгованість за нарахованими відсотками згідно з кредитним договором у розмірі 24544 грн, а загальна сума боргу становить 38524 грн.

У свою чергу, між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 10.01.2023 року укладено договір відступлення права вимоги №10-01/2023, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» належні йому права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках №1, №3 до договору, про що складений акт прийому передачі реєстру боржників.

Відповідно до реєстру боржників та витягу з реєстру боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №508 від 10.05.2021 року в загальному розмірі 38524 грн., з яких 2000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 36524 грн заборгованість за процентами.

Як вбачається з розрахунку заборгованості ТОВ «Коллект Центр», станом на 13.11.2024 рокузаборгованість за кредитним договором №508 від 10.05.2021року відповідачем не погашена та складає 38524 грн., з яких 2000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 36524 грн заборгованість за процентами.

Судом встановлено, що між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 11.05.2021 року укладено договір про надання фінансових послуг №131 «Стандартний». Умовами даного договору визначено, що товариство надає позичальникові кредит без конкретної споживчої мети у розмірі 1000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит на сплатити проценти за користування кредитом (п.1.1 договору). Указаний договір підписаний його сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис, що передбачено п.4.3 договору. Кредитний договір ОСОБА_1 підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором, чим погодився із запропонованими умовами кредитного договору.

Договір містить докладну інформацію щодо особи позичальника - ОСОБА_1 , зокрема індивідуальний податковий номер, серію, номер та дату видачу паспорта, адресу проживання, електронну адресу, номер карткового рахунку та номер мобільного телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «Служба миттєвого кредитування» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів.

ТОВ «Служба миттєвого кредитування» свої зобов`язання за договором виконав, а відповідач отримав кредитні гроші в сумі 1000 грн на картковий рахунок НОМЕР_1 , що підтверджується повідомленням ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 23.10.2024 року, який діяв на підставі укладеного з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» договору про організацію переказу грошових коштів (а.с.56). Пунктом 2.1.1.7 договору №131 від 11.05.2021 року передбачено, що товариство має право укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою без додаткового погодження цього з позичальником.

Між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» 01.12.2021 року укладено договір факторингу № 1-12, за яким ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до боржників за договорами, укладеними з кредитором, що зазначені в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників та витягів з реєстру боржників до договору факторингу №1-12 від 01 грудня 2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №131 від 11.05.2021 в загальному розмірі 6970 грн, з яких 1000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5970 грн - заборгованість за процентами. На момент відступлення прав вимоги, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №131 від 11.05.2021 року складала 6970 грн, з яких: 1000,00 грн - заборгованість за кредитом, 5970 грн - заборгованість за процентами, що підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ «Служба миттєвого кредитування».

Пунктом 2.3 договору факторингу від 01.12.2021 року №1-12 передбачено, що з дати відступлення права вимоги фактор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів (в тому числі за період користування коштами до моменту переходу прав за цим договором, якщо вони не були нараховані клієнтом) за договорами фінансових послуг за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов договорів фінансових послуг. Як вбачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №131 від 11.05.2021 року станом на 10.01.2023 рік, складених ТОВ «Вердикт Капітал», окрім заборгованості по основній сумі кредиту у розмірі 1000 грн. та заборгованості за відсотками на дату відступлення прав вимоги у розмірі 5970 грн, відповідачеві нарахована заборгованість за нарахованими відсотками згідно з кредитним договором у розмірі 12348,70 грн, а загальна сума боргу становить 19318,70 грн.

У свою чергу, між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 10.01.2023 року укладено договір відступлення права вимоги №10-01/2023, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» належні йому права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках №1, №3 до договору, про що складений акт прийому передачі реєстру боржників (а.с.75-78). Відповідно до реєстру боржників та витягу з реєстру боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №131 від 11.05.2021 року в загальному розмірі 19318,70 грн., з яких 1000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 18318,70 грн заборгованість за процентами. Як вбачається з розрахунку заборгованості ТОВ «Коллект Центр», станом на 13.11.2024 року заборгованість за кредитним договором №131 від 11.05.2021 року відповідачем не погашена та складає 19318,70 грн., з яких 1000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 18318,70 грн заборгованість за процентами.

Судом встановлено, що між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 11.05.2021 року укладено договір про надання фінансових послуг №220 «Стандартний». Умовами даного договору визначено, що товариство надає позичальникові кредит без конкретної споживчої мети у розмірі 1000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит на сплатити проценти за користування кредитом (п.1.1 договору).

Указаний договір підписаний його сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис, що передбачено п.4.3 договору. Кредитний договір та додатки до кредитного договору (анкету-заяву, паспорт споживчого кредиту) відповідач ОСОБА_1 підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором, чим погодився із запропонованими умовами кредитного договору.

Договір містить докладну інформацію щодо особи позичальника - ОСОБА_1 , зокрема індивідуальний податковий номер, серію, номер та дату видачу паспорта, адресу проживання, електронну адресу, номер карткового рахунку та номер мобільного телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «Служба миттєвого кредитування» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів. ТОВ «Служба миттєвого кредитування» свої зобов`язання за договором виконав, а відповідач отримав кредитні гроші в сумі 1000 грн на картковий рахунок НОМЕР_1 , що підтверджується повідомленням ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 23.10.2024 року, який діяв на підставі укладеного з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» договору про організацію переказу грошових коштів.

Пунктом 2.1.1.7 договору №220 від 11.05.2021 року передбачено, що товариство має право укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою без додаткового погодження цього з позичальником. Між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» 01.12.2021 року укладено договір факторингу № 1-12, за яким ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до боржників за договорами, укладеними з кредитором, що зазначені в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників та витягів з реєстру боржників до договору факторингу №1-12 від 01 грудня 2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №220 від 11.05.2021 року в загальному розмірі 6970 грн, з яких 1000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5970 грн - заборгованість за процентами. На момент відступлення прав вимоги загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №220 від 11.05.2021 року складала 6970 грн, з яких: 1000,00 грн - заборгованість за кредитом, 5970 грн - заборгованість за процентами, що підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ «Служба миттєвого кредитування».

Пунктом 2.3 договору факторингу від 01.12.2021 року №1-12 передбачено, що з дати відступлення права вимоги фактор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів (в тому числі за період користування коштами до моменту переходу прав за цим договором, якщо вони не були нараховані клієнтом) за договорами фінансових послуг за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов договорів фінансових послуг. Як вбачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №220 від 11.05.2021 року станом на 10.01.2023 року, складених ТОВ «Вердикт Капітал», окрім заборгованості по основній сумі кредиту у розмірі 1000 грн. та заборгованості за відсотками на дату відступлення прав вимоги у розмірі 5970 грн, відповідачеві нарахована заборгованість за нарахованими відсотками згідно з кредитним договором у розмірі 12348,70 грн, а загальна сума боргу становить 19318,70 грн.

У свою чергу, між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 10.01.2023 року укладено договір відступлення права вимоги №10-01/2023, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» належні йому права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках №1, №3 до договору, про що складений акт прийому передачі реєстру боржників. Відповідно до реєстру боржників та витягу з реєстру боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №220 від 11.05.2021 року в загальному розмірі 19318,70 грн., з яких 1000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 18318,70 грн заборгованість за процентами.

Як вбачається з розрахунку заборгованості ТОВ «Коллект Центр», станом на 13.11.2024 року заборгованість за кредитним договором №220 від 11.05.2021року відповідачем не погашена та складає 19318,70 грн., з яких 1000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 18318,70 грн заборгованість за процентами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «Коллект центр» довело свої права вимоги на підставі договорів факторингу до ОСОБА_1 за кредитними договорами, укладеними останнім із ТОВ «Лінеура Україна» від 11.05.2021 року та від 10.05.2021 року, за якими боржник не виконав належним чином свої зобов`язання.

Такий висновок частково відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до

електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зазначені вище кредитні договори укладений ОСОБА_1 із ТОВ «Коллект центр» шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Без здійснення всіх цих дій договори від 11.05.2021 року та від 10.05.2021 року між вказаними особами, не були би укладені.

Встановлено, що відповідач через особистий кабінет на веб-сайті первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на зазначений ним номером телефону одноразові ідентифікатор у вигляді смс-коду, які відповідач використав, як підтвердження підписання кредитних договорів.

Уклавши вказані договори на умовах, викладених в них, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були закріплені у цих договорах.

Зокрема в п.1.3, 1.9 кредитного договору №220 та №131 від 11.05.2021 року зазначено, що орієнтовний строк повернення кредиту складає 15 днів з моменту отримання кредиту, а граничний строк кредитування складає 1 рік. Відповідно до п.1.3, 1.9 кредитного договору №508 від 10.05.2021 року орієнтовний строк повернення кедиту 16 днів, а граничний строк кредитування складає 1 рік. У всіх трьох договорах у п.1.4 зазначено, що проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожень день, а саме: а)2% за кожень день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше ніж протягом орієтовного строку поверннення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно із попередньою процентною ставкою зазначеною у п.1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним троком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.б; г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним троком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.в; д) тип процентної ставки - фіксована.

Таким чином, доводи апеляційної скарги з приводу нарахувнання відсотків поза межами строку дії договорів не знайшли свого підтвердження, оскільки вони нараховувались за договорами №220 та №131 до 10.05.2022 року, а за №508 до 10.05.2022 року, тобто у межах річного строку дії договору за погодженими сторонами у п.1.4 відсотковими ставками.

Також слід звернути увагу, що у відповідності до умов укладених сторонами договорів від 11.05.2021 року та від 10.05.2021 року кошти надаються позичальнику у безготівковій формі на банківську картку вказану власноручно позичальником при укладанні договору на отримання фінансового кредиту.

При цьому матеріали справи містять довідки ТОВ «ФК «Вей фор пей» від 23.10.2024 року про перерахування кредитних коштів відповідно до договорів №220 та №131 у сумі по 1 000 грн. за кожний та договору №508 у розмірі 2 000 грн. на картку НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 , що підтверджується листом АТ КБ «Приват Банк» (т.1 а.с.54,56,58,189). Крім того матеріали справи містять виписку по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 10.05.2021 року по 10.06.2021 року, в якій відображено зарахування на карту 11.05.2021 року двічі по 1 000 грн. та 10.05.2021 року 2 000 грн. (т.1 а.с.190). Таким чином матеріалами справи підтверджено надання позичальнику кредитних коштів на виконання договорів від 11.05.2021 року та від 10.05.2021 року. Отже доводи сторони відповідача щодо не підписання кредитних договорів та не отримання кредитних коштів не знайшли свого підтвердження.

Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно не можливим. Належних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорах електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано.

Доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки) були використані товариством для укладення кредитних договорів від його імені, відповідачем не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій ОСОБА_1 не звертався.

Належними та допустимими доказами розміри заборгованості по тілу кредиту та відсотках, нарахованих відповідно до умов договорів, апелянтом не спростовано.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України).

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Така правова позиція викладена у численних постановах Верховного Суду, зокрема постанові від 12 січня 2021 по справі № 524/5556/19, від 09 вересня 2020 року по справі 732/670/19, від 23 березня 2020 року по справі 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року по справі 127/33824/19 тощо.

Таким чином кредитні договори від 11.05.2021 року та від 10.05.2021 року укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «Служба миттєвого кредитування» в електронній формі, відповідають вимогам Закону і доводить факт існування волевиявлення сторін на їх укладання, оскільки форма та порядок укладання договору відбулось саме у змішаній формі - підписання позичальником заяви-анкети шляхом засвідчення генерацією ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем. Зазначені дії свідчать про укладання електронного договору у спрощеній формі (не у вигляді окремого документу).

Кредитні кошти за вказаними вище договорами надавались ОСОБА_1 в безготівковій формі на реквізити банківської карти вказаної клієнтом в особисто підписаному договорі та були отримані відповідачем, що підтверджується матеріалами справи.

З урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про доведеність факту укладання та підписання ОСОБА_1 з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» кредитних договорів від 11.05.2021 року та від 10.05.2021 року та невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, позичених в борг коштів та наявності у відповідача боргових зобов`язань перед цією фінансовою установою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У справі, що переглядається позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, презумпція правомірності якого не спростована.

Доводи представника відповідача про те, що матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_1 кредитних коштів за спірним кредитом, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до положень ч.1 ст.638 та ч.1 ст.640 ЦК України та правової позиції Верховного Суду України по справі №6-63цс12 кредитний договір є укладеним не з моменту передачі грошей, а з моменту досягнення сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов такого договору.

У постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року №6-50цс16 наголошено на тому, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Крім того, як зазначалось вище матеріали справи містять первинну бухгалтерську документацію про перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів на вказані в договорах реквізити банківської карти, яка належить саме відповідачу.

Отже, факт надання позичальнику грошових коштів первісним кредитором підтверджується сукупністю наявних у справі доказів, зокрема самими кредитними договорами, які є дійсними в силу статті 204 ЦК України.

Що ж переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 на підставі договорів факторингу слід зазначити наступне.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Як зазначалось вище та вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Колект Центр» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договорами №220; №131; №508 на підтаві договорів факторингу від 01.12.2021 року (передача прав вимоги від ТОВ «Служба миттєвого кредитування» до ТОВ «Вердикт капітал») та від 10.05.2023 року (передача прав вимоги від ТОВ «Вердикт капітал» до ТОВ «Колект Центр»), та додатків до них у вигляді реєстрів боржників.

Таким чином ТОВ «Колект Центр» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до ОСОБА_1 за зазначеними вище кредитними договорами.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, та вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням встановлених фактичних обставин, дійшов обґрунтованого висновку про те, що є підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами від 11.05.2021 року та від 10.05.2021 ркоу на користь правонаступника кредиторів - ТОВ «Колект Центр».

Однак суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що нараховані відповідачу відсотки за кредитними договорами у розмірі 18 318,70 грн. та 36 524 грн. не є співмірною сумі кредитів у розмірі 1 000 грн та 2 000 грн., а отже суперечить принципам розумності та добросовісності.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що вказана сума відсотків з огляду на сам розмір позики 1 000 грн. та 2 000 грн. є явно завищені, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Крім того, з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013 у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року по справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20.

Також відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року по справі №902/417/18 якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Відповідно до п.8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 18 318,70 грн. та 36 524 грн. не є співмірною сумі кредитів у розмірі 1 000 грн та 2 000 грн. за договорами від 11.05.2021 року та від 10.05.2021 року, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про необхідність зменшення розміру процентів за вказаними договорами до сум які не будуть перевищувати розмір отриманих почальником кощштів, а саме до 1 000 грн. та 2 000 грн. відповідно.

На вказане суд першої інстанції не звернув увагу та прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення на користь правонаступника первісних кредиторів з позичальника непомірно великих у порівнянні з отриманими останнім сумами кредитних коштів відсотків.

Відповідно п. 3 та 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведе апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині сум кредитної заборгованості за відсотками до 1 000 грн. та 2 000 грн. та відповідній зміні загальної суми заборгованості за кредитним договором.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч. 1, 10 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат

Враховуючи наведене, а також те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, як і апеляційна скарга відповідача, то враховуючи положення ЦПК щодо взаємозарахування понесеного сторонами судового збору за розгляд у суду першої та апеляційної інстанції, стронам не підлягає відшкодуванню судовий збір.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,що не перевищує двохсот

п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 77 161,40 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гасанової М.Ю.задовольнити частково.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2025 рокузмінити:

- в частині розміру загальної суми заборгованості з «77 161,40 грн.» на «11000 грн. (одинадцять тисяч гривень)»;

- в частині розміру заборгованості за договором №220 від 11.05.2021 року з «19318,70 грн.» на «4 000 грн.», з яких заборгованість за нарахованими процентами - з «18 318,70 грн.» на «3 000 грн.»;

- в частині розміру заборгованості за договором №131 від 11.05.2021 року з «19 318,70 грн.», на «4 000 грн.», з яких заборгованість за нарахованими процентами - з «18 318,70 грн.» на «3 000 грн.»;

- в частині розміру заборгованості за договором №508 від 10.05.2021 року з «38 524 грн», до «7 000 грн.», з яких заборгованість за нарахованими процентами - з «36 524 грн.» на «5 000 грн.»

Виключити із резолютивної частини рішення абзац про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судового збору у розмірі 2422,40 грн..

В іншій частині рішенні суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: