ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткова)

21 січня 2026 року

м. Київ

справа № 711/5752/24

провадження № 61-6662 св 22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Ступак О. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - Львівський національний університет імені Івана Франка,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Глущенка Олександра Сергійовича про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом Львівського національного університету імені Івана Франка до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року Львівський національний університет імені Івана Франка звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просив визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , такими, що втратили право на проживання у службовій квартирі АДРЕСА_1 ; усунути перешкоди у здійсненні Львівським національним університетом імені Івана Франка права користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідачів із цього житла.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 січня 2025 року позов Львівського національного університету імені Івана Франка задоволено частково. Виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 червня 2025 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 23 липня 2025 року, стягнуто зі Львівського національного університету імені Івана Франка на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 06 травня 2025 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 січня 2025 року змінено з викладенням мотивувальної частини в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

25 травня 2025 року через підсистему Електронний суд ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 січня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 06 травня 2025 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову.

Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 944/1035/24, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У липні 2025 року через підсистему Електронний суд представник Львівського національного університету імені Івана Франка - Гудз Б. Д. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просив суд відмовити у її задоволенні.

Постановою Верховного Суду від 26 листопада 2025 року касаційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Глущенко О. С., задоволено.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 січня 2025 року, постанову Черкаського апеляційного суду від 06 травня 2025 року, додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 червня 2025 року, постанову Черкаського апеляційного суду від 23 липня 2025 року скасовано.

У задоволенні позову Львівського національного університету імені Івана Франка до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про виселення відмовлено.

Стягнуто з Львівського національного університету імені Івана Франка на користь ОСОБА_1 7 115, 80 грн судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг.

Стягнуто з Львівського національного університету імені Івана Франка на користь ОСОБА_2 7 115, 80 грн судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг.

Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового судового рішення

05 грудня 2025 року через підсистему Електронний суд представник ОСОБА_2 - адвокат Глущенко О. С. подав до Верховного Суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення, у якій просить суд:

- поновити строк для подання доказів, що підтверджують розмір витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи судом касаційної інстанції;

- стягнути з Львівського національного університету імені Івана Франка на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи судом касаційної інстанції, в розмірі 25 000 грн;

- стягнути з Львівського національного університету імені Івана Франка на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи судом апеляційної інстанції, в розмірі 10 000 грн;

- стягнути з Львівського національного університету імені Івана Франка на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи судом першої інстанції, в розмірі 20 000 грн;

- стягнути з Львівського національного університету імені Івана Франка на користь малолітньої ОСОБА_4 в особі ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи судом першої інстанції, в розмірі 15 000 грн.

На обґрунтування вимог заяви зазначає, що постанова Верховного Суду

від 26 листопада 2025 року у справі № 711/5752/24 була доставлена до підсистеми Електронний суд 02 грудня 2025 року. Зазначені обставини, на думку заявника, є поважними та доводять наявність підстав для поновлення ОСОБА_2 строку на подання до суду доказів понесення судових витрат на професійну правничу допомогу. Вказує, що розмір понесених ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи судами першої та апеляційної інстанцій, підтверджується доказами, які знаходяться у матеріалах справи. Розмір понесених ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи судом касаційної інстанції, підтверджується договором про надання правничої допомоги віл 14 травня 2025 року, довідкою про отримання адвокатом Глущенком О. С. суми гонорару у розмірі 25 000 грн та актом приймання-передачі наданої правничої допомоги від 05 грудня 2025 року.

Щодо заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення

12 грудня 2025 року представник Львівського національного університету імені Івана Франка - Гудз Б. Д. подав до Верховного Суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, у яких просить відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_2 про поновлення строку для подання та долучення доказів, що підтверджують розмір витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи судом касаційної інстанції; зменшити розмір витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Заява мотивована тим, що до заяви про ухвалення додаткового рішення заявником не долучено докази, зазначені у заяві. Крім того, заявлена ОСОБА_2 сума витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною із розглядом справи.

Позиція Верховного Суду

Суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті (частина третя статті 259 ЦПК України).

Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Перевіривши доводи заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Глущенка О. С. про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем під час розгляду справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви з наступних підстав.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку з реалізацією права на судовий захист у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору й стримування від подання безпідставних позовів (скарг).

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Професійну правничу допомогу під час розгляду справи № 711/5752/24 в суді першої інстанції ОСОБА_2 надавав адвокат Глущенко О. С., який діяв на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії СА № 1089858, виданого 07 серпня 2024 року відповідно до договору про надання правової допомоги від 06 серпня 2024 року.

В судовому засіданні 15 січня 2025 року, до закінчення судових дебатів, представник ОСОБА_2 - адвокат Глущенко О. С. відповідно до приписів частини восьмої статті 141 ЦПК України зробив заяву про понесені відповідачкою судові витрати на професійну правничу допомогу та у передбачені цією статтею строки подав докази понесених відповідачкою судових витрат на професійну правничу допомогу, зокрема, договір про надання правничої допомоги від 06 серпня 2024 року, укладений між адвокатом Глущенком О. С. та ОСОБА_2 ; акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 20 січня 2025 року; довідку про отримання адвокатом Глущенком О. С. суми гонорару у розмірі 20 000 грн, розрахунок суми судових витрат (а. с. 58-64, т. 3).

Згідно з пунктом 4.1 договору про надання правової допомоги від 06 серпня 2024 року на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та суть спірних правовідносин, ступінь складності справи, обсяг правових чи представницьких послуг, що необхідні для досягнення бажаного результату для замовника.

У пункті 4.2. договору про надання правової допомоги від 06 серпня 2024 року сторони погодили розмір гонорару у фіксованій формі у розмірі 20 000 грн.

Відповідно до акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 20 січня 2025 року відповідно до договору про надання правничої допомоги від 06 серпня 2024 року, ОСОБА_2 були надані наступні послуги: написання відзиву на позовну заяву, виготовлення та завірення копій, подання відзиву на позовну заяву до суду, направлення його іншим учасникам справи (8 год.), участь у судових засіданнях: 24 вересня 2024 року (1, 5 год.), 24 жовтня 2024 року (2 год.), 28 листопада 2024 року (2 год.), 18 грудня 2024 року (2 год.), 15 січня 2025 року (1, 5 год.); написання заяви про ухвалення додаткового рішення, написання розрахунку судових витрат, складання акту прийому-передачі наданої правничої допомоги та підписання його із замовником, складення довідки про суму отриманого гонорару, направлення процесуальних документів відповідачеві, подання цих документів до суду (3 год.). Усього витрачено 20 год.

Крім того, адвокат Глущенко О. С. надавав ОСОБА_2 професійну правничу допомогу під час розгляду справи № 711/5752/24 в суді апеляційної інстанції на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії СА № 1108761, виданого 26 лютого 2025 року відповідно до договору про надання правової допомоги від 03 лютого 2025 року.

В апеляційній скарзі на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 січня 2025 року адвокат Глущенко О. С. зазначив, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, яка ОСОБА_2 понесла та очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, складає 10 000 грн.

У передбачені частиною восьмою статті 141 ЦПК України строки представник ОСОБА_2 - адвокат Глущенко О. С. подав докази понесених відповідачкою судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, зокрема, додаткову угоду від 03 лютого 2025 року до договору про надання правничої допомоги від 06 серпня 2024 року; довідку про отримання адвокатом Глущенком О. С. суми гонорару у розмірі 10 000 грн, розрахунок суми судових витрат (а. с. 149-153, т. 3).

У додатковій угоді від 03 лютого 2025 року до договору про надання правничої допомоги від 06 серпня 2024 року сторони погодили, що дія цього договору поширюється на підготовку адвокатом апеляційної скарги на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 січня 2025 року, а також на представництво інтересів замовника під час розгляду справи Черкаським апеляційним судом. Розмір гонорару за надання правничої допомоги визначено адвокатом за погодженням із замовником у фіксованій формі та складає 10000 грн.

Відповідно до розрахунку суми витрат на правничу допомогу від 09 травня 2025 року, ОСОБА_2 були надані наступні послуги: підготовка та подання апеляційної скарги на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 січня 2025 року (8 год.), підготовка до участі у судовому засіданні, призначеному на 22 квітня 2025 року, прибуття до Черкаського апеляційного суду (1 год.), підготовка до участі у судовому засіданні, призначеному на 06 травня 2025 року, прибуття та участь у судовому засіданні (2, 5 год.). Усього витрачено 11, 5 год.

Оцінюючи обґрунтованість заявленого представником відповідачки розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_2 під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів ураховує наступне.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року заява № 19336/04, § 268)).

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

- має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21);

- з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій-п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами тощо) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21).

Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2024 року у cправі № 910/615/14 (№ 910/5042/22), від 26 вересня 2024 року у cправі № 910/11903/23, від 25 січня 2025 року у справі № 369/849/18.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені у частині третій статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Крім того, Верховний Суд уже наголошував на відсутності правових підстав для розподілу в порядку статті 141 ЦПК України витрат на підготовку заяв, які не відносяться до витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи (постанови Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 914/1564/20, а також додаткові постанови Верховного Суду від 05 липня 2022 року у справі № 910/10507/21, від 23 серпня 2022 року у справі № 909/328/18, від 07 лютого 2023 року у справі № 922/4022/20, від 25 липня 2023 року у справі № 914/4092/21, від 30 серпня 2023 року у справі № 911/3586/21, від 06 вересня 2023 року у справі № 914/131/22, від 14 вересня 2023 року у справі № 911/3076/21, від 20 вересня 2023 року у справі № 922/838/22).

Враховуючи складність справи, суть спору, результат розгляду справи, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом Глущенком О. С. послуг, зокрема правову позицію відповідачки, яка не змінилася під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, а, відповідно, не потребувала значних знань та зусиль представника, враховуючи заперечення Львівського національного університету імені Івана Франка про зменшення розміру правничої допомоги, фінансовий стан обох сторін, а також необхідність дотримання критеріїв розумності та справедливості, колегія суддів дійшла висновку, що розумним та необхідним є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_2 , пов`язану з розглядом справи судом першої інстанції, - 5 000 грн, та судом апеляційної інстанції - 7 000 грн.

Таким чином, із Львівського національного університету імені Івана Франка на користь ОСОБА_2 , підлягають стягненню 12 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Водночас заявлені до стягнення витрати третьої особи - малолітньої ОСОБА_4 в особі ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи судом першої інстанції, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки дублюють надані адвокатом послуги ОСОБА_2 .

Крім того, не підлягають задоволенню вимоги представника ОСОБА_2 - адвоката Глущенка О. С. в частині поновлення строку на подання доказів, що підтверджують розмір витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи судом касаційної інстанції, стягнення цих витрат, з огляду на таке.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19 зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зауважила, що приписи частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 161/5317/18 (провадження № 61-3454св22) містяться висновки про те, що аналіз норм статті 126, 137, 141 ЦПК України вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду. Водночас потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої, восьмої статті 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з частинами першою, третьою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Глущенко О. С., з посиланням на частину восьму статті 141 ЦПК України, зробив заяву про те, що докази остаточного розміру витрат на професійну правничу допомогу будуть надані не пізніше п`яти днів після ухвалення судом рішення.

Враховуючи, що сторона відповідачки не подала докази на підтвердження розміру понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи судом касаційної інстанції, на які посилається у заяві про ухвалення додаткового рішення, у задоволенні заяви в цій частині необхідно відмовити.

З огляду на наведене, заява представника ОСОБА_2 - адвоката Глущенка О. С. про ухвалення додаткового судового рішення підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 127, 141, 259, 270, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Глущенка Олександра Сергійовича про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Львівського національного університету імені Івана Франка () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) гривень.

У задоволенні інших вимог заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Глущенка Олександра Сергійовича про ухвалення додаткового судового рішення відмовити.

Додаткова постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак

В. В. Шипович