УХВАЛА

15.01.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі

Головуючої судді Воробйової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Ходоровської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу

ОСОБА_1

на дії державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у м.Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,

в с т а н о в и в:

Заявник звернулась до суду із скаргою у виконавчому провадженні №13473284 з примусового виконання виконавчого листа №2-2294/09, виданого 08.05.2009 Богунським районним судом м. Житомира про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" боргу в сумі 4138,41 грн, в якій просить визнати бездіяльність Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі щодо відмови у скасуванні арештів рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 та заборони його відчуження, накладені Богунським відділом державної виконавчої служби у м. Житомирі, зокрема за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №562609 від 20.05.2009 Богунський ВДВС Житомирського МУЮ, реєстраційний номер обтяження 8733206, неправомірною, та зобов`язати Богунський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) скасувати арешти рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 та заборони його відчуження, накладені Богунським відділом державної виконавчої служби у м.Житомирі, зокрема за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №562609 від 20.05.2009 Богунський ВДВС Житомирського МУЮ, реєстраційний номер обтяження 8733206.

В обґрунтування скарги вказано, що в провадженні Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі перебували виконавчі провадження, де боржником була ОСОБА_1 . Відповідно до листа Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі від 15.04.2025 №43670 на адвокатський запит адвоката Бородіна Д.В. від 06.04.2025 №32, згідно з відомостями з АСВП, виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих документів, за якими боржником є ОСОБА_1 , на виконанні у відділі станом на 14.04.2025 не перебувають. Однак, згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 02.04.2025 №420763227, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна рахується арешти нерухомого майна, зокрема реєстраційний номер обтяження 8733206 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА562609 від 20.05.2009 Богунський ВДВС Житомирського МУЮ. Жоден з виконавчих листів, з перерахованих в листі Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі від 15.04.2025 №43670, не пред`явлений повторно до примусового виконання з межах трирічного терміну після повернення їх без виконання. 28.04.2025 представник заявника ОСОБА_2 звернувся із заявою до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі, в якій просив скасувати арешти рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 , зокрема за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №562609 від 20.05.2009 Богунський ВДВС Житомирського МУЮ, реєстраційний номер обтяження 8733206.Листом від 13.05.2025 №61940 Богунський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі у задоволенні заяви про скасування арештів відмовив. Представник заявника оскаржив вищевказану відмову до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Листом від 29.08.2025 №30938/5.2.-25/вх.31559/5.2.-25 Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ) у задоволенні скарги про скасування арештів відмовлено. Заявник вважає вказану відмову та бездіяльність у скасуванні арештів не правомірною. Зазначає, що оскільки жоден з виконавчих листів, на підставі яких відкрито виконавче провадження та накладено арешт та заборону відчуження майна ОСОБА_1 , з перелічених у листі Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі від 15.04.2025 №43670, не пред`явлені повторно до примусового виконання з межах трирічного терміну після повернення їх без виконання і строки їх пред`явлення до виконання закінчилися ще до набрання чинності Законом №1404-VIII, збереження арештів, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника.

Ухвалою суду від 18.09.2025 відкрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у м.Житомирі.

У судове засідання заявник та її представник не з`явились, про розгляд скарги повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Представник Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомиріу судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлений належним чином, у матеріалах скарги міститься клопотання начальника відділу Н. Савіної про розгляд скарги без участі представника відділу.

Представник АТ «Райффайзен банк» у судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлений належним чином, від представника банку Пасечник Ю.А. до суду надійшла заява про розгляд скарги без її участі.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу, яким закінчується розгляд справи, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що на виконанні у Богунському відділі державної виконавчої служби у місті Житомирі перебувало виконавче провадження №13473284 з примусового виконання виконавчого листа №2-2294/09, виданого 08.05.2009 Богунським районним судом м. Житомира про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" боргу в сумі 4138,41 грн.

12.08.2011 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, керуючись пунктом 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (чинному на момент прийняття рішення), у зв`язку з відсутністю майна, на яке можливо звернути стягнення.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 20.05.2009 зареєстрований арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 8733206, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №562609, 20.05.2009 Богунський ВДВС Житомирського МУЮ. Об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно. Власник: ОСОБА_3 .

15.04.2025 за вих. №43670 Богунським відділом державної виконавчої служби у місті Житомирі надано відповідь на запит представника ОСОБА_1 адвоката Бородіна Д.В. щодо виконавчих проваджень, боржником за якими є ОСОБА_1 , у якому вказано, що на виконанні у Богунському відділі державної виконавчої служби у місті Житомирі перебували ряд виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих документів, боржником за якими була ОСОБА_1 , зокрема виконавче провадження №13473284 з примусового виконання виконавчого листа №2-2294/09, виданого 08.05.2009 Богунським районним судом міста Житомира, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ "Райффайзен банк аваль" боргу в сумі 4138,41 грн. 12.08.2011 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, керуючись пунктом 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (чинному на момент прийняття рішення), у зв`язку з відсутністю майна, на яке можливо звернути стягнення. Надати більш детальну інформацію щодо арештів майна боржника неможливо, оскільки вищевказані виконавчі провадження знищено за терміном зберігання. За відомостями з автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих документів, за якими боржником є ОСОБА_1 , на виконанні у відділі не перебувають.

Листом №30938/5.2-25/вх.31559/5.2-25 від 29.08.2025 Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області, на звернення адвоката Бородіна Д.В. від 31.07.2025 в інтересах ОСОБА_1 , який надійшов з Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, стосовно скасування арештів рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 , накладені Богунським відділом державної виконавчої служби у місті Житомирі, повідомило наступне.Згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження, на виконанні у Богунському відділі державної виконавчої служби у місті Житомирі перебувало виконавче провадження №13473284 з примусового виконання виконавчого листа №2-2294/09, виданого Богунським районним судом м.Житомира 08.05.2009, про стягнення з ОСОБА_1 користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в сумі 4138,41 грн. 25.06.2009 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, 25.06.2009 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 12.08.2011 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу керуючись пунктом 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону чинного на момент прийняття рішення), у зв`язку з відсутністю майна на яке можливо звернути стягнення. Інших даних про хід виконання вказаного виконавчого провадження №13473284 не збереглось, оскільки оригінал виконавчого провадження знищено, у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Разом з цим, згідно з доданою до звернення інформаційною довідкою №420763227 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вбачається, що Богунським відділом державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції накладено арешти на майно ОСОБА_1 , а саме: 22.04.2009 за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 562526; 20.05.2009 за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА562609; 25.06.2009 за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА562704; 18.05.2012 за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА562704. Однак, відомості щодо виконавчих проваджень, в межах яких накладені арешти на майно боржника за вищевказаними постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження - відсутні. При цьому, згідно з отриманою інформацією з Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі встановлено, що відкриті виконавчі провадження, боржником за якими є ОСОБА_1 , на виконанні у відділі не перебувають. Повідомлено, що державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна (коштів) боржника, з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення; з підстав, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, з підстав неможливості встановити особу боржника, з`ясувати місце проживання боржника, або з підстав передачі виконавчого провадження іншому відділу. Отже, на даний час підстави для скасування арештів рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 та заборони його відчуження, відсутні. Роз`яснено, що частина п`ята статті 59 Закону передбачає, що у всіх випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Умови і порядок виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, станом на 12.08.2011 - дату завершення виконавчого провадження №13473284 з примусового виконання виконавчого листа №2-2294/09, виданого Богунським районним судом м. Житомира 08.05.2009, про стягнення з ОСОБА_1 користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в сумі 4138,41 грн, були врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» №606-XIV, який втратив чинність 05.10.2016.

Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Аналогічна за змістом норма закріплена у частині першій статті 48 Закону № 1404-VIII, який набрав чинності з 05.10.2016.

Отже, арешт є початковою стадією виконавчого провадження щодо звернення стягнення на майно боржника.

Згідно із частиною другою статті 55 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на момент накладення арешту на майно боржника) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Схожі за змістом приписи містяться у статті 56 Закону № 1404-VIII.

Виконавче провадження як сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, передбачає застосування арешту майна боржника як засобу, що обмежує можливість відчуження майна боржником із метою його подальшої реалізації у спосіб, передбачений законом.

Отже, правовою метою накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно боржника є забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Термін «завершення виконавчого провадження» застосовувався у нормі статті 30 Закону №606-XIV як узагальнююче поняття процесуальної стадії виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно з статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно з статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно з статтею 48 цього Закону.

У Законі №1404-VIII (чинний на момент розгляду справи судами) відсутня норма, аналогічна нормі частини першої статті 30 Закону № 606-XIV. Закон № 1404-VIII не містить такого поняття, як «завершення виконавчого провадження», водночас окремо врегульовує виконавчі дії щодо закінчення виконавчого провадження у статті 39 та щодо повернення виконавчого документа стягувачу в статті 37.

Частина перша статті 47 Закону № 606-XIV визначала, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: 1) є письмова заява стягувача; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення; 4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно; 9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Аналогічні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу визначені і в подальшому в частині першій статті 37 Закону № 1404-VIII, який набрав чинності з 05.10.2016.

Правові підстави для повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, у статті 48 Закону № 606-XIV визначались так: виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню) (частина перша цієї статті); виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першою статті 47 цього Закону, повертається до органу, який пред`явив виконавчий документ до виконання (частина друга цієї статті).

У Законі № 1404-VIII на відміну від Закону № 606-XIV повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, не визначається як окрема підстава завершення виконавчого провадження, а є правовою підставою для закінчення виконавчого провадження (пункт 10 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII).

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частини перша та друга статті 49 Закону № 606-XIV).

Підстави для закінчення виконавчого провадження на момент розгляду цієї справи у судах визначені у частині першій статті 39 Закону № 1404-VIII.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного (приватного) виконавця не проводяться (див. подібні висновки у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 817/928/17, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 569/6234/22).

Як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа стягувачу є формами завершення виконавчого провадження, проте вони мають різні правові підстави та відповідно різні правові наслідки.

Закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених частиною першою статті 49 Закону №606-XIV (частиною першою статті 39 Закону №1404-VIII), свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.

З наведеного слідує і формування наслідків закінченого виконавчого провадження, зокрема, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків передбачених законом (частина перша статті 40 Закону № 1404-VIII).

Водночас частиною п`ятою статті 47 Закону №606-XIV визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (аналогічна норма міститься в частині п`ятій статті 37 Закону № 1404-VIII).

Повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.

Наслідки завершення виконавчого провадження визначені статтею 50 Закону № 606-XIV.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Схожі за змістом норми містяться у частинах першій, другій статті 40 Закону № 1404-VIII.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме: - у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій); - у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.

Водночас законодавець у Законі № 1404-VIII, який набрав чинності з 05.10.2016, передбачив випадки, за яких арешт з майна знімається одночасно із поверненням виконавчого документа стягувачу, а саме: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (частина третя статті 37 Закону № 1404-VIII).

Враховуючи наведене, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту другого статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону чинного на момент прийняття рішення), у зв`язку з відсутністю майна на яке можливо звернути стягнення, не є підставою для зняття арешту з майна боржника.

Отже, зважаючи на те, що нормами Закону України «Про виконавче провадження», чинному на момент завершення виконавчого провадження (12.08.2011), не передбачалося обов`язку державного виконавця вирішувати питання про скасування арешту майна у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту другого статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону чинного на момент прийняття рішення), - у зв`язку з відсутністю майна на яке можливо звернути стягнення, суд не вбачає підстав для визнання неправомірною бездіяльності Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі, яка полягає у не знятті арешту у виконавчому провадженні №13473284 та зобов`язання Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі скасувати арешт.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом скарги, її подано у виконавчому провадженні №13473284 з примусового виконання виконавчого листа №2-2294/09, виданого 08.05.2009 Богунським районним судом м.Житомира про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" боргу в сумі 4138,41 грн, та у скарзі заявник оскаржує бездіяльність державного виконавця щодо відмови скасувати арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладений постановою АА №562609 від 20.05.2009, реєстраційний номер обтяження 8733206.

При цьому, відповідно до листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області №30938/5.2-25/вх.31559/5.2-25 від 29.08.2025, у виконавчому провадженні №.06.2009 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Доказів того, що арешт на майно боржника відповідно допостанови АА №562609 від 20.05.2009 (реєстраційний номер обтяження 8733206), було накладено у виконавчому провадженні №13473284, матеріали справи не містять.

Також суд зазначає, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 20.05.2009 зареєстрований арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 8733206, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №562609, 20.05.2009 Богунський ВДВС Житомирського МУЮ. Об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно. Разом з тим, згідно з даним записом, власником арештованого майна є ОСОБА_3 .

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).

Заявник не надала доказів того, що арешт - реєстраційний номер обтяження 8733206, скасування якого є предметом оскарження, накладений на майно ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

У статті 451 ЦПК України зазначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі вищевикладеного скарга задоволенню не підлягає, у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю вимог скарги.

Керуючись статтями 258-260, 352-354, 447, 451 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у м.Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.А. Воробйова