УХВАЛА

28 січня 2026 року

м. Київ

справа № 375/1799/25

провадження № 61-1080ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 29 вересня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання недійсними транзакцій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк», у якій позивач просив: визнати недійсними чотири транзакції з переказу коштів з рахунку позивача НОМЕР_1 в розмірі: 9 011,20 грн, 10 841,60 грн, 2 897,00 грн, 199,96 грн, що відбулися 29 грудня 2021 року о 03:00:40, 03:00:48, 03:01:00, 03:01:24; зобов`язати відповідача відновити залишок коштів на рахунку позивача до того стану, в якому він перебував перед виконанням фінансових операцій 29.12.2021 о 03:00:40, 03:00:48, 03:01:00, 03:01:24; зобов`язати відповідача скасувати нараховані: проценти за овердрафт; проценти за користування кредитом (готівкові операції); проценти за користування кредитом (покупки); розрахунково-касове обслуговування основної картки; щомісячну комісію за страховий пакет від фінансових ризиків, що утворився внаслідок проведення транзакцій 29 грудня 2021 року о 03:00:40, 03:00:48, 03:01:00, 03:01:24.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що у 2021 році ОСОБА_1 був клієнтом АТ «АЛЬФА-БАНК», що перейменовано на АТ «Сенс Банк». В АТ «Альфа-Баанк» ОСОБА_1 отримав кредитну картку на 30 000,00 грн, номер банківського рахунку: НОМЕР_1 .

На платформі онлайн-оголошень «ОЛХ», ОСОБА_1 розмістив оголошення про продаж по запчастинам його автомобіля. Певна особа проявила зацікавленість до придбання лівого дзеркала його автівки. Оформити замовлення та доставку позивачу запропонували через сервіс «ОЛХ-доставка». При оформленні такої доставки для отримання коштів клієнт повинен вести номер карти на яку зарахуються кошти від покупця. Позивач перейшов за посиланням для оформлення «ОЛХ-доставки», де була форма для введення номеру карти на яку повинні зайти кошти за товар. Після введення номеру карти протягом 3-5 секунд позивач отримав чотири повідомлення від банку про списання з його рахунку коштів, вся сума списалася чотирьома транзакціями: 9 011,20 грн, 10 841,60 грн, 2 897,00 грн, 199,96 грн. Точні хвилини та секунди кожної з операцій позивач не може вказати, оскільки в наданій банком виписці по рахунку час здійснення операцій відсутній, лише наявна дата операції, але позивач пам`ятає, що повідомлення про списання коштів від банку отримав після третьої години ночі. В листі-відповіді банк зазначив про надіслані повідомлення 29 грудня 2021 року о 03:00:40, 03:00:48, 03:01:00, 03:01:24, але не ідентифікував ці транзакції по сумам. Жодній особі та жодним чином ОСОБА_1 не передавав ані PIN-коду, ані пластику самої картки. 30 грудня 2021 року ОСОБА_1 подзвонив до банку на гарячу лінію, повідомив про факт вчинення шахрайських дій відносно нього та крадіжку кредитних грошей з його кредитної картки, а також просив відмінити транзакції та повернути кошти на рахунок. Представник банку, позивачу повідомила, що банк в цій ситуації нічого вдіяти не може та перенаправила до Кіберполіції. 30 грудня 2021 року ОСОБА_1 подзвонив на гарячу лінію Кіберполіції повідомив про вищевказаний факт та отримав відповідь, що АТ «Альфа-Банк» має спеціальний відділ по боротьбі з шахраями і треба все ж таки звертатися в банк до такого відділу, оскільки такий відділ проводить внутрішнє/службове розслідування та встановлює всі обставини справи. Позивач повторно подзвонив у банк та просив щоб його з`єднали з відділом по боротьбі із шахрайськими діями/шахраями. Також, 30 грудня 2021 року на сайті Кіберполіції через форму звернення позивач залишив звернення щодо вчинених відносно нього шахрайських дій. Однак, 16 квітня 2025 року позивач отримав дзвінок від особи, яка представилась працівником АТ «Сенс Банк» та повідомила його про наявність перед банком боргу в розмірі 80 000,00 грн. Посилаючись на приписи Закону України «Про банки і банківську діяльність», «Про захист прав споживачів», статті 1068, 1073 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 29 вересня 2025 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року, відмовлено у задоволенні позову.

23 січня 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2., через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 29 вересня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Справа незначної складності є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

У справі предметом позову є вимоги про захист прав споживача, визнання транзакцій недійсними, відновлення залишку на рахунку та скасування нарахованих процентів.

Розмір транзакцій, які просить визнати позивач недійсними, складає 22 949,76 грн а загальна заборгованість за кредитом станом на 22 вересня 2025 року складає 93 616,52 грн, що разом не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення з касаційною скаргою (3 209,00 х 80 = 256 720,00 грн).

Верховний Суд вважає цю справу малозначною, оскільки доходить висновку про її незначну складність. Справа не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України та не відноситься до переліку справ, передбаченого частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами «а», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі, підлягають касаційному оскарженню, зокрема, справа має виняткове значення для заявника та становить значний суспільний інтерес.

Колегія суддів відхиляє посилання заявника на те, що суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (підпункт «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), оскільки як вбачається зі змісту ухвали Рокитнянського районного суду Київської області від 29 липня 2025 року, текст якої оприлюднений в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відкриваючи провадження у цій справі, суд першої інстанції не відносив її до категорії малозначних, а зазначив, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку заявник мотивував також тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики щодо питання: які саме юридично значимі дії користувача та який стандарт доказування є достатніми для висновку про його «сприяння» втраті або незаконному використанню індивідуальної облікової інформації у спорах щодо неакцептованих платіжних операцій, зокрема внаслідок фішингу.

Верховний Суд звертає увагу, що фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Однак, в чому саме полягає фундаментальне значення справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин, заявником не обґрунтовано.

Наведені заявником обставини не дають підстав вважати, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки він на обґрунтування своїх доводів не навів переконливих та обґрунтованих аргументів, які підтверджували б те, що касаційна скарга має бути розглянута Верховним Судом на підставі зазначеного підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки наведені заявником доводи зводяться до незгоди особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваним судовим рішенням та не свідчать про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції. Поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа має для нього виняткове значення.

Касаційна скарга не містить належних аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для великої групи людей в контексті зазначених критеріїв.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційні скарги на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 29 вересня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання недійсними транзакцій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков
Р. А. Лідовець
Д. Д. Луспеник