Провадження № 2/522/1330/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
27 січня 2026 року Приморський районний суд м. Одеси:
у складі: головуючої судді - Ковтун Ю.І.,
за участі секретаря - Лахматової С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок злочину, -
До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок злочину, в якій просить: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 109037,00 грн матеріальної шкоди та 100000,00 грн в якості відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначила, що вироком Приморського районного суду м.Одеси від 12.06.2024 у справі №522/3689/24 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Своїми умисними діями ОСОБА_2 , вчинив кримінальне правопорушення за кваліфікуючими ознаками - таємне викрадення чужого майна (крадіжка) скоєне в умовах воєнного стану. У кримінальному провадженні цивільний позов заявлено не було. Кримінальним правопорушенням завдано матеріальну шкоду на загальну суму 226412,23 грн, яку ОСОБА_2 частково відшкодував позивачу у сумі 117375,23 грн шляхом повернення майна. Вирок суду набрав законної сили та не був оскаржений, тому відповідач зобов`язаний відшкодувати завдану позивачу вищевказаним кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду в розмірі 109037,00 грн. Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди зазначила, що при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, позивач просить врахувати характер правопорушення, яке вчинено в умовах воєнного стану, запровадженого в Україні, тобто в особливо вразливий для людини період життя, глибину та тривалість душевних страждань, які вона зазнала та продовжує зазнавати, ступінь провини обвинуваченого, а також з врахуванням вимог розумності та справедливості і вважає такими, що підлягають відшкодуванню на суму 100000,00 гривень.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 . Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження (а.с. 27).
Ухвалою суду від 10 квітня 2025 року закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 38).
Ухвалою суду від 23 липня 2025 року витребувано від Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 інформацію про перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на даний час у складі Збройних сил України (а.с. 43).
На виконання ухвали суду від 23.07.2025 на адресу суду надійшов лист військової частини, в якому зокрема зазначили, що ОСОБА_2 перебуває на військовому обліку, на військову службу під час мобілізації на особливий період не призивався.
У судовому засіданні 23.07.2025 позивачка позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі, в подальшому у судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила розглянути справу без участі позивача, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.
Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складання повного тексту рішення є 27 січня 2026 року.
Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст .4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
В силу ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
У свою чергу, загальні підстави відшкодування майнової шкоди визначені ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.
Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2024 року у справі №522/3689/24, який набрав законної сили 15.07.2024, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання із застосуванням норми ч. 1 ст. 69 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі статті 58 КК України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , замість призначеного покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки призначено покарання у вигляді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки із відрахуванням в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення (а.с. 10 17).

Потерпілою у вказаній кримінальній справі є ОСОБА_1 .

В мотивувальній частині вироку суду, зокрема, зазначено:

«… у ОСОБА_2 , виник злочинний намір на таємне заволодіння особистим майном, яке на праві приватно власності належить ОСОБА_1 .

З цією метою, у ОСОБА_2 , 18.12.2023, у період часу з 13:30 години до 19:00 години, перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , виник злочинний умисел на таємне заволодіння майном останньої.

…У кримінальному провадженні цивільний позов заявлено не було.

Кримінальним правопорушенням завдано матеріальну шкоду на загальну суму 226412,23 (двісті двадцять шість тисяч чотириста дванадцять гривень двадцять три копійки), яку частково відшкодовано у сумі 117375,23 (сто сімнадцять тисяч триста сімдесят п`ять гривень двадцять три копійки), шляхом повернення майна.»

Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Зі змісту вироку слідує, що при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_2 цивільний позов не заявлявся.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, враховуючи визначений ч. 6 ст. 82 ЦПК України принцип обов`язковості обвинувального вироку суду у питанні вини відповідача, позивачка у силу того, що цивільний позов у рамках вказаного вище кримінального провадження не заявлявся, обґрунтовано звернулася до суду із даним позовом у порядку цивільного судочинства про відшкодування шкоди, завданої злочинними діями ОСОБА_2 , і саме він має нести відповідальність за завдану позивачці майнову та моральну шкоду.

Отже, вироком суду встановлено, що, внаслідок злочинних дій відповідача, позивачці заподіяно матеріальну шкоду і ця обставина є обов`язковою для суду при розгляді цієї справи.

Встановленим судом обставинам, відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, які регулюються Цивільним Кодексом України.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В силу з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Як слідує з вироку від 12 червня 2024 року, ОСОБА_2 частково відшкодував завдану кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду у сумі 117375,23 грн., отже залишок невідшкодованої суми становить 109037,00 грн.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки матеріальної шкоди в сумі 109037,00 грн., яка завдана внаслідок кримінального правопорушення.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав.

Частина друга вказаної статті передбачає, що моральна шкода, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 вказав, що при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа.

У той же час розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В даному випадку з урахуванням всіх обставин справи та наданих на їх підтвердження доказів, суд дійшов висновку про необхідність визначення розміру моральної шкоди заподіяної позивачці відповідачем, у розмірі 10000,00 грн.

За наведених обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 10-13, 76-81,141, 258-259, 264-265, 268, 280-284 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок злочину про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок злочину, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) матеріальну шкоду у розмірі 109037,00 (сто дев`ять тисяч тридцять сім) гривень та моральну шкоду у розмірі 10000,00 (десять тисяч) гривень, а всього 119037,00 (сто дев`ятнадцять тисяч тридцять сім) гривень.

У задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Юлія КОВТУН