Провадження № 22-ц/812/129/26
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 січня 2026 року м. Миколаїв

справа № 473/2327/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Тищук Н.О., Шаманської Н.О.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

Акціонерного товариства «Універсал Банк»

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 15 жовтня 2025 року під головуванням судді Ротар М.М., в приміщенні цього ж суду, повне судове рішення складено того ж дня, у цивільній справі

за позовом

Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

В травні 2025 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк», Банк) звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 30 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг на екрані власного смартфону у мобільному застосунку «Монобанк», шляхом застосування цифрового власноручного підпису. Підписавши Анкету - заяву, Клієнт беззастережно підтвердив, що на момент її підписання ознайомився з текстом Умов і правил, Паспортом споживчого кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту, Тарифами, Довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб та інших додатків, повністю зрозумів їхній зміст, погоджується з викладеним, розуміє свої права та обов`язки. Своїм підписом в Анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписана ним Анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, а також, що ознайомився та отримав у мобільному додатку примірники вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови. Таким чином, 30 січня 2024 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено договір, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 14300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

31 січня 2024 року кредитний ліміт відповідача був підвищений до 15000 грн.

Згідно з тарифами по картці monobank пільговий період складає 62 дні, пільгова відсоткова ставка 0,00001 % річних, розмір обов`язкового щомісячного платежу за користування кредитом 4 % від заборгованості, базова відсоткова ставка 3,1 % на місяць, та 6,2 % на місяць в разі наявності простроченої заборгованості.

АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Станом на 27 вересня 2024 року у відповідачки наявне прострочення зобов`язання зі сплати щомісячного мінімального платежу за договором понад 90 днів, у зв`язку з чим на підставі положення підпункту 5.17 пункту 5 Розділу II Умов, відбулось істотне порушення відповідачем зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою.

Позивач зазначає, що 27 вересня 2024 року направив відповідачці повідомлення «пуш» про істотне порушення умов договору та про необхідність погашення суми заборгованості, при цьому відповідачка на контакт не виходила, суму заборгованості не погасила, у зв`язку з чим, відповідно до пунктів 5.18, 5.19 кредит став у формі «на вимогу».

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, станом на 08 січня 2025 року має заборгованість у розмірі 26283 грн. 57 коп., з яких - 17867,39 грн. заборгованість за тілом кредиту, 6858,12 грн. - заборгованість за пенею, 1558,06 грн. заборгованість за порушення грошового зобов`язання, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати в розмірі 3028 грн.

Узагальнені доводи інших учасників

Під час розгляду справи відповідачка подала відзив на позовну заяву, у якому просила у задоволенні позову відмовити повністю. Обґрунтувала свої заперечення тим, що вона дійсно уклала кредитний договір з АТ «Універсал Банк», підписавши Анкету-заяву на екрані власного смартфону у мобільному застосунку «Монобанк». За вказаним договором кредитний ліміт картки складав 15000 грн. Вночі 31 січня 2024 року о 00.05 годині відбулося зняття коштів з кредитного рахунку шахрайським шляхом у сумі 14976 грн. Відповідачка відразу звернулася до правоохоронних органів, на підставі її заяви зареєстровано в ЄРДР кримінальне провадження 0000157, а саме те, що 31 січня 2024 року близько 00.05 год., із застосуванням незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, заволоділи грошовим кредитними коштами з кредитної картки «Монобанку» заявниці № НОМЕР_2 у розмірі 14976 грн. Зазначала, що про вищевказані обставини вона повідомила АТ "Універсал Банк" в телефонній розмові. Між тим, позивач у позові взагалі не надає пояснення щодо незаконного зняття коштів з рахунку відповідача, а вказує лише на невиконання нею кредитного зобов`язання.

ОСОБА_1 зазначала, що зняття коштів відбулось наступним чином, 31 січня 2024 року їй прийшло смс-повідомлення про отримання виплат усіма громадянами України в розмірі 13200 грн, для чого треба було перейти за посиланням, вказаним в смс, що вона і зробила. Після такого переходу, вночі о 00:05 годині з її рахунку були зняті кошти в розмірі 14976 грн.

Позивач не надає доказів, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції за допомогою її карткового рахунку. Тому враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, усі сумніви та припущення тлумачяться в конкретному випадку на користь споживача, яка є «слабкою» стороною у цих відносинах, а відтак відповідач не має нести відповідальність за здійснення таких платіжних операцій.

АТ «Універсал Банк» надало відповідь на відзив, в якому наполягали на позовних вимогах. Зазначало, що перевіркою встановлено, що зняття коштів, сталося з вини самого клієнта. Клієнт самостійно з власної волі, не звернувши увагу, перейшов за посиланням на фітинговий сайт, де під час верифікації вніс власну персональну інформацію, тобто повідомив стороннім особам інформацію, за допомогою якої вони змогли зайти в його пароль, де їм стала доступна інформація по карткам клієнта, що дало можливість провести вище зазначені операції з його карткою. Вина банка в проведені операцій відсутня, заборгованість перед банком виникла не з вини банку, а через необачні дії клієнта, які суперечать встановленим умовам обслуговування та стандартам безпеки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2025 року, у задоволенні позовних вимог Банку відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що зняття коштів було ініційовано не відповідачем, а іншими особами шляхом застосування шахрайських методів та за даним фактом триває досудове розслідування.

За таких обставин, для стягнення заборгованості за кредитним договором, саме на позивача АТ «Універсал Банк» покладено обов`язок доведення, що користувач ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Позивач АТ «Універсал Банк» в судовому засіданні не підтвердив належними і допустимими доказами обставини, які б безспірно доводили, що відповідач ОСОБА_1 як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей по кредитній картці, її особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, третіми особами.

Водночас, твердження, викладені у відповіді на відзив АТ «Універсал Банк» щодо несанкціонованого списання коштів, про те, що ймовірно дана ситуація можлива при компрометації клієнтом своїх даних, суд не бере до уваги, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, ОСОБА_1 , як користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а тому зняття 31 січня 2024 року грошових коштів з карткового рахунку відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції.

Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, ОСОБА_1 повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів

Доводи АТ «Універсал Банк» про те, що клієнт самостійно з власної волі, не звернувши увагу, перейшов за посиланням отриманим у SMS повідомленні та самостійно ввела реквізити своєї платіжної картки, тобто надав третім особам доступ до конфіденційної платіжної інформації, суд відхиляє, оскільки сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із вказаним рішенням суду, АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій вказує, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до порушення прав, свобод та законних інтересів Банку, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що представник банку надавала аудіозапис телефонної розмови відповідача з представником АТ «Універсал Банк» (Монобанк) з якого вбачається, що відповідачка власноруч перейшла за посиланням, отриманим у SMS-повідомленні, та самостійно ввела реквізити своєї платіжної картки, що фактично свідчить про надання третім особам доступу до конфіденційної платіжної інформації, чим було грубо порушено встановлені правила безпеки користування банківськими продуктами та спричинено умови для здійснення спірної операції, що, у свою чергу, свідчить про наявність її вини у цивільно-правовому розумінні.

Однак, суд безпідставно відхилив вищевказані доводи, оскільки на його думку сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Апелянт зазначає, шо судом неправильно встановлено фактичні обставини справи. Банк у даній справі виконав обов`язок доказування і довів наявність вини клієнта. Суд безпідставно не врахував наданий Банком аудіозапис телефонної розмови, який підтверджує вину відповідача.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, послався на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, згідно з якою сам по собі факт коректного вводу вихідних даних (ПІН-коду, OTP-паролю тощо) не може беззаперечно свідчити про вину користувача, банк повинен довести, що клієнт своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті або незаконному використанню засобів ідентифікації.

Проте суд першої інстанції неправильно застосував цю правову позицію, оскільки Банк у даній справі надав належні, допустимі та беззаперечні докази, що відповідач власними діями сприяла здійсненню спірної транзакції.

Наданий позивачем аудіозапис підтверджує наявність активних дій клієнта, які безпосередньо спричинили здійснення спірної транзакції, тобто свідчить про наявність вини клієнта у цивільно-правовому розумінні.

У контексті правової позиції Верховного Суду, саме наявність таких доказів (запису, що фіксує передачу клієнтом платіжних даних третім особам) і є тими «обставинами, які безспірно свідчать про сприяння користувача втраті або незаконному використанню ідентифікаційних даних». Таким чином, Банк належним чином виконав обов`язок доказування, покладений на нього зазначеною правовою позицією Верховного Суду.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив належні та допустимі докази Банку, зокрема аудіозапис розмови, і необґрунтовано зробив висновки на припущеннях про наявність шахрайства. Аудіозапис є належним і допустимим доказом відповідно до статей 76, 78, 84 ЦПК України, оскільки він фіксує безпосередні пояснення самої відповідачки про обставини втрати контролю над своїми платіжними реквізитами.

Банк довів, що саме внаслідок власних дій відповідача відбулася компрометація її персональних даних, що призвело до здійснення спірної транзакції.

Суд першої інстанції безпідставно зазначив у рішенні: «…твердження, викладені у відповіді на відзив АТ «Універсал Банк» щодо несанкціонованого списання коштів, про те, що ймовірно дана ситуація можлива при компрометації клієнтом своїх даних, суд не бере до уваги, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях».

Такий висновок є логічно та юридично помилковим, оскільки саме твердження про «шахрайство» і є припущенням, яке не підтверджене жодним процесуальним документом у межах кримінального провадження.

Факт відкриття кримінального провадження не доводить наявність шахрайства, він лише свідчить про перевірку таких обставин. Вирок суду, який набрав законної сили, відсутній, а тому твердження про те, що кошти були списані внаслідок шахрайських дій третіх осіб, є лише гіпотезою, яка не може бути покладена в основу судового рішення.

Зазначає, що якщо у подальшому в межах кримінального провадження буде доведено факт шахрайства, відповідач не позбавлена права подати цивільний позов у межах цього провадження про відшкодування шкоди з винних осіб. Однак така потенційна можливість не звільняє її від виконання чинного кредитного зобов`язання перед Банком, який виконав свої обов`язки з надання коштів та довів факт їх використання.

Узагальненні доводи інших учасників справи

На вказану апеляційну скаргу відповідачка подала відзив, в якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та зазначає, що позивач єдиним доказом по справі зазначає аудіозапис її розмови з представником «Монобанк», де відповідачка підтверджує, що власноручно перейшла за посиланням. Але ж вона, як користувач рахунком не відмовлялась від своїх дій і не заперечує проти розмови, вона дійсно мала місце. Суд слушно зазначив у своєму рішенні, що сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Вважає позовні вимоги відносно неї незаконними, безпідставними та такими , що не підтверджені належними доказами.

2.Мотивувальна частина

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України та враховуючи, що рішення суду постановлене у справі з ціною позову 26283,57 грн, яка є меншою ніж тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, оскільки рішення у цій справі ухвалено за відсутності учасників справи, повне судове рішення складено 27 січня 2026 року, датою ухвалення рішення є 27 січня 2026 року.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до положень частин 1-3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, що 30 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг в рамках проекту Монобанк (monobank) (а.с. 11).

В анкеті-заяві зазначено, що вона разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Підписавши анкету-заяву, відповідачка підтвердила, що ознайомилась та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови.

В анкеті-заяві ОСОБА_1 просила відкрити на її ім`я поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт на суму, зазначену у мобільному застосунку. Також в анкеті-заяві сторони погодили, що пільговий період за користування кредитним лімітом становить 62 дні. У разі виходу з пільгового періоду на кредит буде нараховуватися процентна ставка 3,1% на місяць з першого дня користування кредитом.

Відповідно до пункту 4 анкети-заяви ОСОБА_1 засвідчила генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису (далі УЕП) з особистим ключем і відповідним йому відкритим ключем (номер ключа), що буде використовуватися нею для вчинення правочинів та платіжних операцій.

Відповідно до пункту 5 анкети-заяви ОСОБА_1 погодилась з тим, що невід`ємною частиною анкетизаяви є Запевнення клієнта до договору, з підписанням якого в мобільному застосунку Договір набуває чинність.

Згідно пункту 3 Запевнення клієнта до договору відповідачка беззастережно погодилась з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту та повідомляти її про це шляхом надсилання повідомлень у мобільний застосунок.

Крім того, в пункті 6 Запевнення клієнта до договору визнала, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Ризики з відшкодування збитків, що можуть бути заподіяні Банку та/або Клієнту, а також третім особам у разі використання УЕП, покладаються на Клієнта.

Усе листування щодо цього договору прошу здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали зв`язку, відповідно до умов договору (пункт 9 Запевнення клієнта до договору).

До позовної заяви Банком долучено Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/ Universal Bank, Тарифи з користування Чорною карткою monobank і Паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank (а.с. 20-31).

На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит у розмірі 14300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

Згідно довідки АТ «Універсал Банк» про наявність рахунку від 08 січня 2025 року ОСОБА_1 видано картку № НОМЕР_1 , яка активна до грудня 2028 року (а.с. 18).

Відповідно до довідки monobank 31 січня 2024 року кредитний ліміт відповідача був підвищений до 15000 грн.(а. с. 19).

Відповідно виписки про рух коштів по картці від 08 січня 2025 року 31 січня 2024 року о 00 годин 05 хвилин с картки відповідачки відбулося списання грошових коштів у сумі 14976 грн. (а.с.10)

За вказаним фактом ОСОБА_1 31 січня 2024 року звернулася до відділу поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області із заявою, що невстановлена особа заволоділа її кредитними коштами з кредитної картки «monobank» у розмірі 14976 грн. В момент скоєння правопорушення відповідачка знаходилася за адресою АДРЕСА_1 .

Відомості за заявою ОСОБА_1 внесені 01 лютого 2024 року до ЄРДР за № 0000157 за правовою кваліфікацією частина 4 статті 190 КК України (а.с.55)

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідачки за кредитним договором станом на 08 січня 2025 року становить 26283,57 грн., з яких - 17867,39 грн. заборгованість за тілом кредиту, 6858,12 грн. - заборгованість за пенею, 1558,06 грн. заборгованість за порушення грошового зобов`язання (а.с. 8).

Суд, відмовляючи у задоволенні позову, дійшов висновку що позивач не підтвердив належними і допустимими доказами обставини, які б безспірно доводили, що відповідач ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей по кредитній картці, її особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, третіми особами, а тому зняття 31 січня 2024 року грошових коштів з карткового рахунку відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції.

Колегія суддів апеляційного суду вважає такий висновок помилковим з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами першою-другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про платіжні послуги» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки. Держатель платіжного інструменту є фізична особа, яка на законних підставах використовує платіжний інструмент для ініціювання платіжної операції з відповідного рахунку для виконання платіжних операцій або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного платіжного інструменту.

Неналежна платіжна операція це платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштівз рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі. Неналежним платником є особа, з рахунку якої списано кошти без законних підстав (помилково або неправомірно), а неналежним отримувачем особа, на рахунок якої без законних підстав зарахована сума платіжної операції або яка отримала суму платіжної операції в готівковій формі.

Згідно з підпунктом 1 пункту 136 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 164 (в редакції на час спірних правовідносин), користувач платіжної послуги зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Пунктом 143 цього Положення передбачено, що надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).

Пунктом 146 Положення встановлено, що власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

У постанові Верховного суду від 10 липня 2019 року у справі № 522/22780/15 вказано, що саме на позивача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення.

У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/17744/21 вказано, що встановлення точного часу повідомлення банку клієнтом (користувачем) про втрату фінансового номеру телефону, при підозрі доступу третіх осіб до фінансового номеру телефону та інших неправомірних дій таких осіб, має вирішальне значення при визначені того, за проведення яких операцій несе відповідальність клієнт, оскільки до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

У постановах Верховного Суду: від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18), від 24 липня 2019 року у справі № 753/16954/16-ц (провадження № 61-24323св18), від 01 липня 2020 року у справі № 712/9107/18 (провадження № 61-9877св19), від 21 квітня 2021 року у справі № 751/6050/18 (провадження № 61-18544св19), від 07 липня 2021 року у справі № 370/476/16 (провадження № 61-10242св20), від 17 грудня 2021 року у справі № 263/3704/19 (провадження № 61-1799св21) від 13 червня 2022 року у справі № 587/586/21 (провадження № 61-19319св21), від 24 січня 2024 року у справі № 758/14517/18 (провадження № 61-12347св23) викладені правові висновки про те, що сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У справі, що переглядається в апеляційному порядку, позивачем надано належні, достатні та переконливі докази, які безспірно доводять, що відповідач своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

Так, у відзиві на позовну заяву відповідачка стверджувала, що стала жертвою шахрайства, зазначала, що 31 січня 2024 року їй прийшло смс-повідомлення про отримання виплат усіма громадянами України в розмірі 13200 грн, для чого треба було перейти за посиланням, вказаним в смс, що вона і зробила. Після такого переходу, вночі о 00:05 годині з її рахунку були зняті кошти в розмірі 14976 грн (а.с.56,57).

Водночас в Умовах обслуговування АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (monobank) передбачена відповідальність клієнта за такі дії. Зазначено:

-п.4.2.4. Дотримуватися вимог Банку щодо забезпечення безпеки та належного обслуговування клієнтів, в тому числі, при отриманні будь-якої банківської послуги;

- п.8.5. Банк не несе відповідальності за наслідки виконання доручень, виданих уповноваженими особами, і в тих випадках, коли з використанням передбачених банківськими правилами і Договором процедур Банк не міг встановити факт видачі розпорядження неуповноваженими особами;

-п.8.10. Клієнт несе відповідальність в повному обсязі за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту заяви Клієнта, поданої до контактного центру Банку за допомогою каналів дистанційного обслуговування, про блокування картки / рахунку / на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг;

-п.8.11. Клієнт несе відповідальність за всі проведені операції з використанням передбачених Договором засобів його ідентифікації і аутентифікації;

-п.8.15. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІН-коду;

-п.8.17. Клієнт несе відповідальність за всі операції, що проводяться Клієнтом та / або третіми особами з відома або без відома Клієнта при використанні мобільних додатків для здійснення фінансових операцій, в тому числі в разі якщо програмне забезпечення та / або мобільний пристрій Клієнта, з використанням яких здійснюється доступ до даних послуг, були схильні до модифікації, що порушує угоду користувача, укладену між клієнтом і виробником програмного забезпечення та / або мобільного пристрою, а також у разі якщо на мобільному пристрої, що використовується для підключення телефону клієнта до Мобільного застосунку був активований режим для розробників».

Згідно з випискою про рух коштів по картці від 08 січня 2025 року 31 січня 2024 року о 00 годин 05 хвилин с картки відповідачки відбулося списання грошових коштів у сумі 14976 грн. (а.с.10)

ОСОБА_1 у відзиві підтвердила, що звернулась до правоохоронних органів вже після списання з її рахунку кредитних коштів.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що не можна вважати що за вищевикладених обставин ОСОБА_1 не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені по її рахунку.

Посилання відповідачки на наявність порушеного кримінального провадження за цим фактом, не звільняє останню від обов`язку сплатити борг, оскільки саме дії ОСОБА_1 сприяли незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

Щодо розміру заборгованості.

Банком пред`явлено вимоги про стягнення заборгованості по кредиту станом на 08 січня 2025 року у розмірі 26283 грн. 57 коп., з яких - 17867,39 грн. заборгованість за тілом кредиту, 6858,12 грн. - заборгованість за пенею, 1558,06 грн. заборгованість за порушення грошового зобов`язання.

Між тим, згідно виписки з особового рахунку відповідачки видно, що позичальниці ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт у розмірі 15000 грн, з яких знято кошти в розмірі 14976 грн. Крім того, 28 лютого 2024 року рахунок поповнено готівкою в сумі 700 грн (а.с. 10).

Отже, залишок по кредиту складає 14276 грн.

Інших доказів щодо надання кредитних коштів відповідачці позивач суду не надав.

За такого, колегія суддів вважає, що розмір заборгованості ОСОБА_1 по тілу кредиту складає 14276 грн.

Що стосується вимог про стягнення заборгованості за пенею в розмірі 6858,12 грн. та заборгованості за порушення грошового зобов`язання в розмірі 1558,06 грн., апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно з пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, з урахуванням того, що банк нарахував пеню та заборгованість за порушення грошового зобов`язання в період з 31 січня 2024 року по 8 січня 2025 року, позичальник ОСОБА_1 звільняється від такої відповідальності на підставі пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України.

Враховуючи викладене, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 30 січня 2024 року станом на 08 січня 2025 року в розмірі 14276 грн.

Оскільки суд першої інстанції при вирішенні спору неповно з`ясував обставини справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, то відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову АТ «Універсал Банк».

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи розмір судових витрат позивача в суді першої інстанції (3028 грн.) та при подачі апеляційної скарги (4542 грн.), а також пропорційність задоволених позовних вимог та вимог апеляційної скарги (53%), з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4021 грн. 10 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» () заборгованість за кредитним договором від 30 січня 2024 року в розмірі 14276 (чотирнадцять тисяч двісті сімдесят шість) гривен, а також судовий збір в розмірі 4021 грн. 10 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Лівінський
Судді: Н.О. Тищук Н.О. Шаманська

Повне судове рішення складено 27 січня 2026 року.