У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.01.2026 Справа №607/18701/25 Провадження №2/607/1978/2026

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретаря судового засідання Кочмар С.М., представник позивача Цимбал І.З., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Добробуд» про відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Добробуд» про стягнення грошового відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 200000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала наступне.

02.03.2005 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу будівлі.

18.10.2007 між ОСОБА_1 та ТОВ «Добробуд» укладено договір підряду щодо проведення робіт з реконструкції набутої у власність будівлі.

18.10.2007 ОСОБА_1 отримала Дозвіл на виконання будівельних робіт № 209/07 на виконання будівельних робіт з реконструкції (термін дії дозволу ІІІ кв.2009 року);

06.10.2009 ОСОБА_1 отримала Дозвіл на виконання будівельних робіт № 396-18/09 на виконання будівельних робіт з реконструкції (строк дії дозволу ІІІ кварталу 2010 року);

02.06.2011 Інспекцією ДАБК у Тернопільській області зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації за № ТП 0 за фактом завершення ОСОБА_1 комплексу будівельних робіт з реконструкції власних приміщень в лодочну станцію за адресом АДРЕСА_1 . Згідно з даними зареєстрованої декларації, загальна площа об`єкта (будівлі) після реконструкції становить 3007,4 кв.м.

20.06.2025 ОСОБА_1 звернулась до ТОВ «Добробуд» з вимогою про надання

документації щодо підтвердження проведення реконструкції в рамках виконання договору від 05.10.2007 року.

Позивач вказала, що була власницею цегляної будівлі під літ. «А» загальною площею 514,40 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1 . Таке майно було набуте за результатом укладення Договору купівлі-продажу від 02.03.2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. та зареєстровано в реєстрі за № 1779.

Факт набуття ОСОБА_1 такої будівлі у власність підтверджується також

вчиненим відтиском напису на примірнику договору купівлі-продажу від 02.03.2005 року Реєстраційного напису на правовстановлюючому документі про реєстрацію міським бюро технічної інвентаризації (запис в реєстрову книгу № 7 за реєстровим № 1275 від 17.03.2005 року).

Поряд з цим, Позивачка вказала, що мала намір провести реконструкцію такої будівлі в лодочну станцію.

З огляду на необхідність залучення кваліфікованих виконавців для проведення таких робіт, 18.10.2007 року між Позивачем, як Замовником, та товариством з обмеженою відповідальністю «Добробуд», як Підрядником, було укладено Договір (надалі Договір).

Відповідно до п. 1,2 Договору, Замовник доручає, а Підрядник зобов`язується на власний ризик з свого матеріалу, або з матеріалу Замовника та своїми засобами виконати, у відповідності до умов даного Договору, будівельно-монтажні роботи, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх.

Характер робіт, що виконуються Підрядником: реконструкція власних приміщень в лодочну станцію за адресою АДРЕСА_1 .

В силу предмету Договору (проведення реконструкції приміщень в лодочну станцію), ТОВ «Добробуд» мало своїм обов`язком виконати саме такий обсяг робіт, який відповідає предмету договору, проектній документації та законодавчим вимогам.

Водночас, станом на період проведення робіт за Договором, додатком Б до ДБН А.2.2-3-2004 "Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва" визначено: "Реконструкція - перебудова існуючих об`єктів виробничого та цивільного призначення, пов`язана з удосконаленням виробництва, підвищенням його технікоекономічного рівня та якості вироблюваної продукції, поліпшенням умов експлуатації та проживання, якості послуг, зміною основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність, функціональне призначення, геометричні розміри)."

Згідно з приміткою до додатка Б ДБН А.2.2-3-2004 в поняття "існуюче" входить наявність конструктивної схеми з несучими і огороджувальними конструкціями та фундаментами.

Відтак, в ході проведення будівельних робіт з реконструкції будівлі Позивачки, ТОВ «Добробуд» повинне було забезпечити виконання будівельних робіт щодо збільшення техніко-економічних показників будівлі та, водночас, із збереженням окремих існуючих конструктивних елементів.

Позивач звертає увагу, що за фактом завершення робіт за Договором та передання їх Позивачці, Відповідачем не було надано жодних деталізацій щодо об`ємів та обсягів виконаних робіт, зокрема в частині, яка б давала можливість прослідкувати факт збереження будь-яких конструктивних елементів будівлі, яка належала ОСОБА_1 .

В ході виконання будівельних робіт з реконструкції фактично станом на лютий 2010 року по АДРЕСА_1 існував об`єкт незавершеного будівництва, а саме:

- корпус № 1 (який включає в себе елінг № 1, елінг № 2, елінг № 3 та елінг № 4) готовністю 55 %;

- корпус № 2 (який включає в себе елінг № 1, елінг № 2, елінг № 3) готовністю 56 %;

- корпус № 3 (який включає в себе елінг № 1, елінг № 2) готовністю 54 %.

При цьому, у лютому 2010 року права на об`єкт незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 були відчужені ОСОБА_1 іншим особам.

Водночас, станом на даний час, Позивачка неодноразово отримувала від осіб, які є актуальними власниками будівель-елінгів, запити щодо надання документальних підтверджень того, що будівельні роботи, які було проведено протягом 2008-2009 років носять характер саме реконструкції.

Під час відшукування будь-якої документації щодо процесу виконання будівельних робіт ОСОБА_1 було виявлено Акт поточних змін від 02.02.2010, складений техніком (інженером) МБТІ ОСОБА_3 , у якому вказано, що було проведено обстеження в натурі будинковолодіння по АДРЕСА_1 та виявлено, що всі будівлі літ «А», «Б», «В», «Г», «Д», «Є», «Е» №1, №2, І знесені.

Тобто, склалась ситуація, за якої підрядна організація (ТОВ «Добробуд») передало позивачці роботи за Договором (якими з огляду на його предмет була саме реконструкція будівля), а за результатом проведення огляду будівництва зі сторони посадових осіб БТІ констатовано факт знесення старої будівлі (тобто, фактично, відсутність збереження хоча б якихось конструктивних елементів будівлі).

Відтак, вказала позивачка, у неї наявні обґрунтовані підстави стверджувати, що в

ході виконання зобов`язань за Договором, Відповідач здійснив будівельні роботи не з реконструкції, а з нового будівництва, що суперечить договірним зобов`язанням сторін.

Позивач зазначила, що зверталась до Відповідача із запитом щодо роз`яснення відповідних обставин, проте такий запит залишено без відповіді та/або задоволення.

Оскільки за результатом завершення будівельних робіт ОСОБА_1 відчужила будівлі лодочних станцій-елінгів стороннім особам, які станом на даний час висловлюють зауваження щодо таких будівельних робіт неналежним виконанням договору підряду зі сторони ТОВ «Добробуд», а тому Позивачці заподіяно моральну шкоду, яка Позивачкою визначена у розмірі 200000 гривень.

При визначенні такого розміру, позивач виходить із характеру правопорушення зі сторони ТОВ «Добробуд», яке є істотним для Позивачки, оскільки проведення замість реконструкції нового будівництва (без збереження будьяких конструктивних елементів первісної будівлі) грубо суперечить обсягу договірних зобов`язань між сторонами та приписам дозвільної документації.

Крім цього, позивач вказала, що зазнала глибоких душевних переживань за фактом виявленого порушення зі сторони ТОВ «Добробуд», оскільки для купівлі будівлі, проведення

будівельних робіт щодо такої, було витрачено значний обсяг коштів.

Більше того, звернення, які надходять до Позивачки від актуальних власників будівель-елінгів свідчать про потенційний ризик стягнення із неї збитків (шкоди), які виникли саме внаслідок проведення будівельних робіт неналежним чином.

Ступінь вини ТОВ «Добробуд» у заподіянні моральної шкоди Позивачці є максимальним, оскільки саме Відповідач брав на себе зобов`язання з виконання чітко визначеного обсягу робіт, а відхилення від таких було неузгодженим.

Із вказаних підстав позивачка просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Добробуд» (ідентифікаційний номер: 25345757) на її користь моральну шкоду у розмірі 200000 гривень.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву в якому вказав на необґрунтованість та неправомірність заявлених позовних вимог, просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві, просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився з невідомих на те суду причин, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

За результатами розгляду справи по суті судом встановлено наступні обставини справи.

02.03.2005 між ОСОБА_2 та Підприємцем ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу згідно якого ОСОБА_1 , як суб`єктом підприємницької діяльності, придбано цегляну будівлю під літ. «А» загальною площею 514,40 кв.м. що знаходиться в АДРЕСА_1 .

18.10.2007 між суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_1 та ТОВ «Добробуд» укладено договір підряду згідно якого ТОВ «Добробуд», як підрядник зобов`язалось на власний ризик зі свого матеріалу, або з матеріалу замовника та своїми засобами виконати, у відповідності до умов даного Договору, будівельно-монтажні роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх.

18.10.2007 суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 отримано дозвіл на реконструкцію приміщень по АДРЕСА_1 .

06.10.2009 суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 отримано дозвіл на виконання будівельних робіт з реконструкції власних приміщень в лодочну станцію за адресом АДРЕСА_1 .

02.06.2011 суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації реконструкція власних приміщень в лодочну станцію за адресом АДРЕСА_1 .

Отже, судом встановлено, що спір між сторонами у справі виник з приводу неналежного виконання відповідачем договору підряду від 18.10.2007, в зв`язку із чим за твердженням позивачки, останній завдано моральної шкоди, яку вона просить компенсувати шляхом стягнення з відповідача грошового відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 200000 гривень.

При вирішенні спору суд виходить із наступного.

Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Правила визначення юрисдикційності відповідної справи встановлені процесуальними законами, якими регламентована предметна та суб`єктна юрисдикція господарських та цивільних судів, - це стаття 20 ГПК України та стаття 19 ЦПК України.

Згідно положень статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних індивідуальних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, та, по-друге, те, що суб`єктний склад такого спору включає, як правило, фізичну особу, яка є стороною цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин (стаття 19 ЦПК України).

Разом з тим, згідно з ч. 2 статті 4 ГПК України до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів мають право звернутися юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, у визначених законом випадках.

Відповідно до положень пунктів 3, 6 та 13 частини першої статті 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Відтак серед ознак, визначених у ч. 1 ст. 20 ГПК України для відмежування господарської юрисдикції від інших, є, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних правовідносин (пункт 3); справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно, реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем (пункт 6); щодо визнання недійними актів, що порушують право на майно, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна (пункт 13) тощо.

Аналіз зазначених норм процесуального права дає підстави для висновку, що критеріями розмежування судової юрисдикції, зокрема господарської та цивільної юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ та/або спорів.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 03.11.2020 у справі № 922/88/20 (провадження № 12-59гс20), від 26.05.2020 у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19), від 19.05.2020 у справі № 910/23028/17 (провадження № 12-286гс18), від 28.01.2020 у справі № 50/311-б (провадження № 12-143гс19).

Для розмежування юрисдикції спору у цій справі серед зазначених критеріїв розмежування слід також визначити хоча б один з таких критеріїв, як здійснення господарської діяльності, або наявність спору з корпоративних правовідносин, або спору щодо права власності на майно, реєстрації цього майна.

Так, у даній справі Договір від 18.10.2007 укладено між суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 та ТОВ «Добробуд» та з приводу виконання якого між сторонами виник спір.

Отже, судом встановлено, що спір виник саме між суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 та ТОВ «Добробуд» (юридичною особою) в зв`язку із неналежним виконанням умов договору підряду, який укладений між вказаними сторонами.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що з огляду на суб`єктний склад сторін, а також характер спірних правовідносин, які є господарсько-правовими, а тому справа віднесена до юрисдикції господарських судів та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, що виключає можливість розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Щодо того, що позивач ОСОБА_1 , на час звернення до суду із позовом у даній справі, втратила статус фізичної особи-підприємця, оскільки згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 17.02.2020 припинила підприємницьку діяльність, суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.06.2019, яка прийнята господарській справі № 904/1083/18 висловила правову позицію в якій виснувала, що фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15 грудня 2017 року не могла бути стороною у господарському процесі, якщо для цього не було визначених ГПК України підстав. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід було розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було відкрите у господарському суді до настання таких обставин. У разі припинення провадження у господарській справі на підставі пункту 6 частини першої статті 80 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, спори за участю фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність, мали розглядатися за правилами цивільного судочинства.

З 15 грудня 2017 року господарський суд згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 ГПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи - підприємця, яка є однією зі сторін у справі.

Відтак з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Отже, виходячи із наведеної правової позиції, суд вважає, що втрата позивачкою ОСОБА_1 статусу фізичної особи-підприємця, не позбавляє її права на звернення до господарського суду за захистом порушених прав, оскільки виниклий між сторонами спір пов`язаний із підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася ОСОБА_1 фізичною особою-підприємцем.

Враховуючи вищезазначене та встановлені обставини з цього питання, суд прийшов до переконання про те, що наявні підстави для закриття провадження у справі, адже така справа не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, а тому необхідно закрити провадження у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

У відповідності до ст. 256 ЦПК України, суд роз`яснює позивачу його право звернення до суду із зазначеними вимогами в порядку господарського судочинства.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 255, 256, 259-261, 268, 352-355 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Добробуд» про відшкодування моральної шкоди, закрити за п.1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Копію ухвали суду направити сторонам у справі.

Ухвала набирає законної сили через п`ятнадцять днів з дня проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, ухвала набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду у 15-денний строк з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії.

Головуючий суддя В. Л. Дзюбич