Провадження № 22-ц/812/220/26 Головуючий суду першої інстанції Єгорова Н.І.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 року м. Миколаїв Справа № 522/23374/24-Е

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Царюк Л.М.,

суддів - Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на заочне рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Єгорової Н.І., в залі судового засідання в с-ще Доманівка, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

28 грудня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Дідіжи Фінанс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 18 березня 2021 року ОСОБА_1 з використанням одноразового ідентифікатора в якості підпису, подав та підписав в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») заявку на отримання кредиту № 102461023, та підтвердив прийняття умов кредитного договору №102461023 від 3/18/2021.

Таким чином, відповідач уклав з ТОВ «Мілоан» договір про споживчий кредит від 18 березня 2021 року № 102461023 в розмірі 10 000 грн, на умовах строковості, зворотності та платності.

ТОВ «Мілоан» зобов`язання за вищевказаним договором виконало у повному обсязі та надало відповідачеві грошові кошти у розмірі, передбаченому умовами договору, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача.

Відповідач неналежним чином виконував умови договору, тому у нього перед позикодавцем виникла заборгованість за кредитом в загальному розмірі 41 380 грн.

23 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 03Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги за кредитним договором до ОСОБА_1 на суму 41 380 грн, яка складається з: 9 025 грн заборгованості за тілом кредиту; 32 355 грн заборгованості за відсотками.

Після відступлення на користь позивача права грошової вимоги , ОСОБА_1 не виконав зобов`язання з повернення кредиту, відсотків за його користування, ні на користь позивача, ні на користь первісного кредитора, внаслідок чого допустив виникнення заборгованості, загальний розмір якої складає 41 380 грн.

Посилаючись на викладене, ТОВ «Діджи Фінас» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 41 380 грн та судові витрати.

Заочним рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що долучені до матеріалів справи письмові докази не підтверджують обставини, викладені у позовній заяві, а саме- укладення між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 кредитного договору на споживчі цілі, підписання даного договору відповідачем електронним підписом, а також зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача кредитодавцем ТОВ «Мілоан».

Не погодившись з рішення суду, ТОВ «Діджи Фінанс» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з боку відповідача відбулося підписання договору про споживчий кредит від 18 березня 2021 року № 102461023 електронним підписом одноразовим ідентифікатором - Z97056, 18 березня 2021 року о 14:09 год.

Кредитний договір який був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, свідчить про укладання між сторонами даного правочину та, у відповідності до пункту 5.1 Договору про споживчий кредит від 18 березня 2021 року № 102461023 включає в себе і підтвердження ознайомлення відповідачем з усіма додатками та невід`ємними частинами (у тому числі Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на сайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору.

Доводи суду першої інстанції про те, що позивачем нібито не доведено факту укладення кредитного договору між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , є безпідставними та необґрунтованими, оскільки представником позивача було надано всі належні та допустимі докази, які у своїй сукупності підтверджують факт укладення відповідного правочину, його зміст, умови та волевиявлення сторін.

При укладенні кредитного договору від 18 березня 2021 року № 102461023, безпосередньо самим ОСОБА_1 було зазначено номер карткового рахунку для зарахування кредитних коштів за кредитним договором: № НОМЕР_1 .

Позивачу невідомий номер картки, як і первісному кредитору. Повний номер картки вводиться позичальником та автоматично зашифровується і зберігається у самій платіжній системі, через яку здійснюються платежі.

Станом на дату перерахування коштів - 18 березня 2021 року, ТОВ «Мілоан» було зареєстрованою у належному порядку фінансовою компанією, що надає фінансові послуги. Отже, як небанківська установа ТОВ «Мілоан» звернулося до платіжної установи, яка мала відповідну ліцензію на надання платіжних послуг, задля перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача. Відповідно до норм чинного законодавства ТОВ «Мілоан» на виконання умов кредитного договору перерахувало відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок № НОМЕР_1 в сумі 10 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 18 березня 2021 року.

На виконання вимог суду від Акціонерного Товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») від 08 жовтня 2025 року, було отримано офіційну відповідь, у якій чітко зазначено, що 18 березня 2021 року на картковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 , було зараховано кошти в сумі 10 000 грн.

Сукупність наведених даних, а саме збіг паспортних реквізитів у банківських документах і в кредитному договорі, збіг дати зарахування кредитних коштів і їх суми, а також факт того, що картку, на яку було зараховано кредит, емітовано на ім`я відповідача, є додатковими належними та допустимими доказами, які підтверджують, що саме відповідач є стороною у спірному договорі та особою, яка фактично отримала кредитні кошти

У відповідності до змісту деталізованого розрахунку заборгованості за кредитним договором від 18 березня 2021 року № 102461023 відбулася видача коштів, а також здійснювалось часткове погашення заборгованості. Зазначений розрахунок містить детальний і повний опис сум фінансових зобов`язань, що підлягає подальшому погашенню.

Однак, суд першої інстанції не надав належної оцінки вищевказаним доказам, що призвело до порушення процесуальних прав сторін, зокрема принципу змагальності сторін у судовому процесі.

На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надходило.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В контексті доводів апеляційної скарги та висновків суду першої інстанції в частині вирішення вимог позову апеляційний суд зазначає таке.

Отримання мікропозики за допомогою онлайн-сервісів є електронним правочином, що реалізується шляхом укладення електронного договору. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України, а також іншими актами законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків(стаття 626 ЦКУкраїни).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини 1 статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми .

На підставі частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 9 Закону України "Про фінансові послуги та фінансові компанії" передбачено, що договір про надання фінансової послуги (крім договору, предметом якого є послуга з торгівлі валютними цінностями або виконання платіжної операції, якщо зобов`язання за відповідними правочинами повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення) укладається виключно в письмовій формі з дотриманням вимог ЦК України, встановлених до письмової форми правочину:

у паперовій формі; або

у формі електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; або

у порядку, передбаченому законодавством України про електронну комерцію.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частина 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до положень статей 5, 15 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту.

Відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай, такі правила є невід`ємною частиною кредитного договору, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено.

Договір «онлайн кредитування» фізично не підписується, однак він укладається шляхом підписання електронним цифровим підписом.

Електронний підпис - електронні дані, що додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис (пункт 15 статті 1 Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги").

Кваліфікований електронний підпис - удосконалений електронний підпис, що створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа (пункт 27 статті 1 Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги").

Електронний договір укладається шляхом обміну електронними повідомленнями, підписується шляхом обміну електронними повідомленнями, моментом його підписання є використання:

1. Електронного підпису;

2. Електронного підпису одноразовим ідентифікатором;

3. Аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення позики за електронним договором є обов`язковим.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 525 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

. За приписами пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частини 1 статті 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 514 ЦК України).

Частиною 1 статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

За змістом частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що на підставі Договору про відступлення прав вимоги від 23 червня 2021 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» (кредитор) та ТОВ «Діджі Фінанас» (новий кредитор), останній набув право вимоги за кредитним договором № 102461023 від 18 березня 2021 року, де боржником є ОСОБА_1 із залишком боргу відповідно до дататку до цього договору у розмірі 41 380 грн (9 025 грн - заборгованість за тілом, 32 355.00 заборгованість за процентами).

28 грудня 2024 року через систему «Електронний суд» ТОВ «Діджі Фінанс» звернулось до суду з позовом про стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 102461023 від 18 березня 2021 року у загальному розмірі 41 380 грн, що перейшла від первісного кредитора за договором факторінгу. На підтвердження наданих обставин надано копію договору про відступлення прав вимоги від 23 червня 2021 року (а.с. 49) та витяг з Додатку до цього Договору (а.с.11).

На підтвердження позовних вимог щодо укладення кредитного договору ТОВ «Діджі Фінанс» надало копію в паперовому вигляді Анкети-заяви на кредит № 102461023 від 18 березня 2018 року, зі змісту якої встановлено, що ОСОБА_1 через сайт: tengo.ua подав заявку на отримання кредиту у розмірі у розмірі 10 000 грн, за якою відбулась верифікація за телефоном , «Прийнято рішення по заяві 102461023: Результат скорингу: 157.00-Зелена зона. Дата прийняття рішення 18 березня 2021 року». «Погоджені умови кредитування по заяві 102461023: Замовлена сума: 15 000.00 грн. Замовлений строк:10 днів. Погоджена сума: 10 000.00 грн. Погоджений строк: 10 днів. Комісія за надання: 0.00% одноразово. Ставка процентів: 3.00% за кожен день користування». Анкета -заява не містить будь-яких підписів сторін і посилань на будь-які умови кредитування.

Також, така заява не містить назви кредитора до якого звертався позичальник та ким було прийнято відповідне рішення про кредитування.

На пропозицію суду першої інстанції надати копію укладеного між первісним кредитором та позичальником кредитного договору № 102461023 від 18 березня 2021 року, суду було надано паперову копію виписки з Договору про споживчий кредит № 102461023 (індивідуальна частина), де зазначені лише сторони цього договору, дата підпису договору представником ТОВ «Мілоан» Вінченко О.В. 18 березня 2021 року о 14.08.

Представник позивача подав клопотання до суду першої інстанції про витребування доказів від банка-емітента, а саме виписку по рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 на підтвердження отримання та користування кредитними коштами.

З витребуваної ухвали суду встановлено, що в АТ "ПриватБанк" на ім`я ОСОБА_1 емітовано рахунок, зокрема, карту № НОМЕР_2 , про що свідчить виписка по рахунку за період з 18 по 25 березня 2021 року.

Досліджуючи вказану виписку, судом першої інстанції не виявлено зарахування 18 березня 2021 року на рахунок № НОМЕР_2 кредитних коштів в сумі 10 000 грн на підставі платіжного доручення № 26071849, що зазначала представниця позивача. На вказану дату зарахування коштів на рахунок відповідача здійснювалося, але за іншими призначеннями.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

З вищевказаних положень норм матеріального права вбачається, що позивач повинен довести суду наявність кредитних правовідносин між первісним кредитором та боржником, наявність договору факторингу між первісним кредитором та новим кредитором, а також правомірність вимог нового кредитора до боржника (факт видачі кредиту боржнику та неповернення кредиту боржником).

З огляду на встановлені судом першої інстанції обставини та надані докази апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не підтверджено достатніми та достовірними доказами факту укладення кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем.

В даному випадку до суду взагалі не було надано доказів того, що відповідач користувався будь-якими послугами первісного кредитора ТОВ «Мілоан», отримував від нього одноразові ідентифікатори, здійснював вхід в особистий кабінет, проставляв на документах електронні підписи. Копія електронного кредитного договору або його паперова копія в матеріалах справи відсутні.

Крім того, апеляційний суд вважає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту видачі первісним кредитором відповідачу грошових коштів в порядку виконання кредитного договору.

Зокрема, у матеріалах справи відсутні будь-які виписки за картковими чи банківськими рахунками відповідача, які б могли підтвердити факт зарахування коштів на його рахунок, а також бухгалтерські документи ТОВ «Мілоан», які б підтверджували перерахунок коштів, а також сплату боргу позичальником, якщо така сплата відбувалася. Більш того, в матеріалах справи взагалі відсутній розрахунок загальної суми боргу первісного кредитора.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних у зв`язку з їх недоведеністю позивачем.

Доводи апеляційної скарги, що кредитний договір який був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, свідчить про укладання між сторонами даного правочину та, у відповідності до пункту 5.1 Договору про споживчий кредит від 18 березня 2021 року № 102461023 включає в себе і підтвердження ознайомлення відповідачем з усіма додатками та невід`ємними частинами (у тому числі Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на сайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору є безпідставними, оскільки в матеріалах відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження цих обставин.

Аргументи апеляційної скарги про те, що станом на дату перерахування коштів - 18 березня 2021 року, ТОВ «Мілоан», як небанківська установа звернулося до платіжної установи, яка мала відповідну ліцензію на надання платіжних послуг, задля перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача та перерахувало відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок № НОМЕР_1 в сумі 10 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 18 березня 2021 року, не заслуговують на увагу, оскільки доказів на підтвердження цих обставин, матеріали справи не містять, зокрема, й платіжного доручення від 18 березня 2021 року.

Посилання в апеляційній скарзі на збіг паспортних реквізитів у банківських документах і в кредитному договорі, збіг дати зарахування кредитних коштів і їх суми, а також факт того, що картку, на яку було зараховано кредит, емітовано на ім`я відповідача, є належними та допустимими доказами, які підтверджують, що саме відповідач є стороною у спірному договорі та особою, яка фактично отримала кредитні кошти, не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження таких посилань.

Також доводи скарги щодо деталізованого розрахунку заборгованості за кредитним договором від 18 березня 2021 року № 102461023, за змістом якого відбулася видача коштів, а також здійснювалось часткове погашення заборгованості є безпідставними та свідчить про те, що скаржник не знайомий з матеріалами справи, що переглядається, оскільки в матеріалах справи такий розрахунок відсутній.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди позивача з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин позивачем до суду не надано.

Відповідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що заочне рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2025 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача;

у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини 1 , 2 статті 141 ЦПК України).

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, в рішення суду першої інстанції без змін, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» залишити без задоволення.

Заочне рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 27 січня 2026 року.