Справа № 344/5569/24
Провадження № 6/344/25/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Польської М.В.,

секретаря судового засідання Соляник Т.І.,

за участі:

представника заявника ОСОБА_1 ,

стягувача ОСОБА_2 ,

представників стягувача Михайлишин Т.Ю., Головатюка І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_3 про застосування наслідків визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, а саме стягнення безпідставно одержаних стягувачем коштів за виконавчим документом, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області перебувала наведена цивільна справа в порядку наказного провадження.

Так, 26.03.2024 року винесено судовий наказ за заявою ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв адвокат Головатюк Іван Миколайович, про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі 1 / 4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, але не більше як до досягнення ним віку 23 років. Стягнення аліментів розпочато з 25.03.2024 року.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 10.09.2025 року було визнано таким, що не підлягає виконанню судовий наказ від 26.03.2024 року у справі №344/5569/24 про стягнення з ОСОБА_3 аліменти на сина ОСОБА_4 , який продовжує навчання у розмірі 1 / 4 частки від його доходу, починаючи з 26.03.2024 року.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 27.10.2025 року ухвалу Івано-Франківського міського суду від 10.09.2025 року залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

08.12.2025 року ОСОБА_3 подав заяву в порядку ч.4 ст.432 ЦПК України про застосування наслідків визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, а саме стягнення безпідставно одержаних стягувачем ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів в сумі 356 579,84грн. за виконавчим документом від 26.03.2024р., який визнано таким, що не підлягає виконанню.

08.01.2026 року подано заперечення на заяву, в якій представник просила відмовити у задоволенні заяви, оскільки визнаючи судовий наказ таким, що не підлягає виконанню суд вірно не застосовував наслідки за ч.2 ст. 432 ЦПК України, а отже дана заява є поданою повторно з цих питань. Окрім того, за п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України в поєднанні зі ст.1212 ЦК України, яку застосовує заявник, не підлягає поверненню безпідставно набуті в т.ч. аліменти, якщо їх виплата проведена фізичною особою добровільно, а отже така вимога є безпідставною.

21.01.2026 року подано відповідь на заперечення.

26.01.2026 року Подано додаткові посянення на відповідь на заперечення.

У судовому засіданні представник заявника підтримала вимоги та просила стягнути безпідставно одержані стягувачем ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів в сумі 356 579.84грн. за виконавчим документом від 26.03.2024 року, який визнано таким, що не підлягає виконанню з 26.03.2024 року.

Стягувач ОСОБА_2 та її представники просили відмовити у задоволенні заяви, таке повернення коштів не відповідатиме закону та інтересам самої дитини, що продовжує навчання, просили врахувати норми ст.1215 ЦК України за якими аліменти не відносяться до безпідставно отриманих коштів.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали заяви та справи №344/5569/24, суд приходить до наступних висновків.

Сторона заявника обґрунтовує вимоги заяви тим, що на підставі виданого 26.03.2024 судового наказу Городенківським відділом ДВС 18.04.2024 року було відкрито виконавче провадження, 14.05.2024 року винесено постанову про звернення на доходи боржника. Розпочате стягнення за примусовим виконанням рішення суду (судовим наказом) бухгалтерією військової частини, на підставі постанови державного виконавця про звернення на доходи боржника. Окрім того, заявник ОСОБА_3 є військовослужбовцем і внаслідок травми йому ампутовано стопу лівої ноги вище голінностопного суглоба, що потребує ще ряд операцій та довготривалого лікування.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 10.09.2025 року, яка залишена без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 27.10.2025 року, було визнано таким, що не підлягає виконанню судовий наказ від 26.03.2024 року у справі №344/5569/24 про стягнення з ОСОБА_3 аліменти на сина ОСОБА_4 , який продовжує навчання у розмірі 1/4 частки від його доходу, починаючи з 26.03.2024 року.

На підставі судового наказу (виконавчого документу) з квітня 2024р. по серпень 2025 року було стягнуто бухгалтерією на користь ОСОБА_2 356 579,84 грн. з доходу військовослужбовця ОСОБА_3 (а.с.119-214).

Відповідно до положень ч.1,2 ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Разом з тим, за частиною 4 цієї ж статті, якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Отже, частина 4 ст.432 ЦПК України стосується виключно виданого виконавчого документа та його виконання, тобто стягнення коштів.

Суд зазначає, що в попередній розглянутій судом заяві ОСОБА_3 від 30.07.2025 року про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заявник просив стягнути також в його користь з отримувача аліментів 307 111,12 грн. як безпідставно набуті кошти, однак без врахування частини коштів стягнутих з нього в березні-травні 2024 року, прив`язуючи таку різницю до часу зміни імені сина ОСОБА_4 на ОСОБА_2 у травні 2024 року. При цьому, пояснень стосовно суми та різниці суми, сторони на той час суду не надавали до винесення ухвали суду від 10.09.2025 року, ухвала суду постановлена з питань саме помилкової видачі такого судового наказу, тобто з інших підстав, а не з врахуванням зміни імені (в цій частині судом доводи заявника відхилені як підставу для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню), а тому судом такі питання щодо стягнення частини коштів за отриманим виконавчим документом не вирішувались за частиною 4 ст.432 ЦПК України. А отже, суд приходить до висновку, що сторона заявника вправі була подати 08.12.2025 року. заяву на підставі ч.4 ст.432 ЦПК України і заперечення в цій частині сторони стягувача про неможливість такого звернення із заявою до суду, є помилковими.

Щодо доводів сторони заявника та заперечення сторони стягувача, які стосуються посилання у даній справі ними на норми статей 1212 та 1215 ЦК України, то суд такі норми цивільного кодексу при розгляді заяви не застосовує, так як дане питання стосовно виданого виконавчого документу врегульоване в порядку ч.4 ст.432 ЦПК України розділом УІ Процесуальні питання повязані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) та стосовно осіб, що мають статус боржника і стягувача. Разом з тим, в статті 1215 ЦК України, яку просить застосувати сторона стягувача, питання неповернення аліментів стосується не примусового виконання виконавчого документу, а саме добровільної сплати, тобто в даному спорі стягнення коштів відбувалось примусово та на підставі судового рішення, а не добровільно платником, тому такі доводи обох сторін щодо посилання на норми ЦК України на переконання суду є невірними.

Станом на даний час розгляду заяви, ОСОБА_2 не зверталась до суду з позовом в позовному провадженні щодо стягнення коштів на навчання повнолітньої дитини яка продовжує навчання, рішення щодо цього відсутнє для можливості врахування наприклад наявного би боргу ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 по сплаті коштів (про таке право звернення в порядку позовного провадження суд наголошував в ухвалі від 10.09.2025 року), а тому враховуючи все у сукупності, суд приходить до ствердного висновку, що на підставі ч.4 ст.432 ЦПК України заява підлягає до задоволення у заявленій платником сумі, яка отримана стягувачем та розмір такої підтверджено нею.

Окрім того, судом було додатково і отримано пояснення сторони стягувача, що будь якої заборгованості по нарахованих аліментах до досягнення дитини повноліття, які стягувались з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 також не має.

Керуючись 258, 259, 260, 261, 273, 432 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Задовольнити заяву ОСОБА_3 про застосування наслідків визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, а саме стягнення безпідставно одержаних стягувачем коштів за виконавчим документом.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , безпідставно одержані за виконавчим документом від 26.03.2024 року, який визнано таким, що не підлягає виконанню, кошти в сумі 356 579,84 грн. (триста п`ятдесят шість тисяч п`ятсот сімдесять дев`ять гривень 84 копійок).

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 27 січня 2026 року.

Суддя Мирослава ПОЛЬСЬКА