Провадження № 2/0158/27/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2026 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Костюкевича О.К.,

за участю секретаря судового засідання - Хмілевської І.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Ковальчука Д.В. ,

представника відповідача - Марчука М.С.,

відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці, в режимі відеоконференції, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Луцької міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В

Адвокат Ковальчук Д.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Луцької міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що за час перебування у шлюбі ОСОБА_1 із ОСОБА_3 у них народилося троє дітей: дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказує, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.03.2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

Зазначає, що після розірвання шлюбу ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не займається вихованням та матеріальним забезпеченням дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, підготовкою до навчання та самостійного життя.

Посилаючись на вищевикладене, просить суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітніх дітей: дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 26.08.2025 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче провадження.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.09.2025 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до розгляду по суті.

18.09.2025 року представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Пікуном Б.І. до суду подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивачем не наведено виключних обставин, які б слугували підставою для позбавлення його довірителя батьківських прав, тому у задоволені позову просить відмовити.

Позивач ОСОБА_1 та її представник Ковальчук Д.В. в судовому засіданні позов підтримали, з підстав викладених в позовній заяві, просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник - адвокат Марчук М.С., в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечили, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просили в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Луцької міської ради, в судове засідання не з`явився. До суду подано заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи.

Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.

В силу вимог ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав у разі ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до роз`яснень Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року в постанові № 3, позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питань, що стосуються дітей, згідно ст. 3 «Конвенції про права дитини», суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї.

Крім того в рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини ст. 166 Сімейного кодексу. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі, який було зареєстровано 12.02.2014 року виконавчим комітетом Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області за актовим записом № 1, у сторін народилося троє дітей: дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком яких у свідоцтвах про народження записаний відповідач у справі ОСОБА_3 (а.с.7,8, 9).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.03.2021 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.10).

З досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, вбачається наявність заборгованості ОСОБА_3 зі сплати аліментів, присуджених до стягнення згідно судового наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.02.2018 року та рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.04.2021 року (а.с.11, 12, 14-21, 32-35).

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.04.2025 року ОСОБА_3 притягнуто до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) (а.с.29-30).

Однак суд зауважує, що сама лише несплата відповідачем аліментів на утримання дітей, не є безумовною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

З долучених до матеріалів справи довідок, судом встановлено, що ОСОБА_3 в період часу з грудня 2020 року по грудень 2024 року, контакту з навчальними закладами, де навчаються його діти не підтримує, з вчителями не спілкується (а.с.22-28).

Аналізуючи вище подані докази, суд зазначає, що такі не є достатніми, переконливими та не можуть бути підставою для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітніх дітей.

Натомість, суд з долучених до матеріалів справи доказів, а саме довідки № 01-18/38 від 10.09.2025 року та довідки № 01-19/207 від 12.09.2025 року та фотокарток вбачається, що ОСОБА_3 цікавився навчанням дітей, відвідував дні народження, дарував подарунки.

Крім того, незважаючи на засудження ОСОБА_3 до реальної міри покарання, останній просив проводити розгляд справи у режимі відеоконференції, що свідчить про те, останній не втратив інтересу до дітей. На думку суду, така поведінка відповідача дає підстави вважати, що останній не нехтує інтересами дітей та не бажає розривати зв`язки з ними.

Суд враховує, що факт перебування відповідача у місцях позбавлення волі 09 квітня 2025 року є об`єктивною причиною, яка об`єктивно унеможливила виконання відповідачем батьківських обов`язків із зазначеного часу.

Відповідно до висновку № 269 від 10.11.2025 року «Про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 », служба у справах дітей Луцької міської ради вважає недоцільним позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітніх дітей дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд вважає, що недостатня участь батька у вихованні дитини не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачка не довела.

Разом з цим, факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав, висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, свідчить про його інтерес до дітей.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, надаючи правову оцінку доказам у співвідношенні із діючим законодавством, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, з урахуванням обставин справи, піклуючись при цьому про інтереси дітей, для виховання яких необхідна участь обох батьків, суд дійшов висновку про відсутність виняткової ситуації, яка б викликала необхідність позбавити відповідача батьківських прав, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі ст. ст. 150, 155, 164, 165 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 3 «Конвенції про права дитини», керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Луцької міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Представник позивача - адвокат Ковальчук Дмитро Володимирович, адреса: вул. Набережна, 4, офіс 113, м. Луцьк Волинської області, РНОКПП - НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 .

Представник відповідача - адвокат Марчук Микола Степанович, адреса: АДРЕСА_3 .

Третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Луцької міської ради, адреса: вул. Богдана Хмельницького, 19, м. Луцьк Волинської області, код ЄДРПОУ - 04051327.

Повний текст рішення складений 26.01.2026 року.

Суддя Ківерцівського районного суду О.К. Костюкевич