Справа № 2/593/49/2026
Р І Ш Е Н НЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"02" січня 2026 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої -судді Данилів О.М.

при секретарі Ольшанській Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Бережани цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

1 серпня 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернувся в Бережанський районний суд із позовом, у якому просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 334453233 від 10 листопада 2021року, що становить 19 145грн., 7000 грн.- витрат, понесених ним на професійну правничу допомогу, та 2422,40грн. сплаченого ним судового збору.

В обґрунтування поданих позовних вимог зазначив, що 10 листопада 2021року між відповідачкою ОСОБА_1 та ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» було укладено кредитний договір № 334453233, згідно з умовами якого відповідачка отримала 5000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом, інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором.

ТзОВ ''Манівео швидка фінансова допомога'' свої зобов`язання за вказаним договором виконало та цього ж дня, 10 листопада 2021року перерахувало відповідачці грошові кошти в сумі 5000 грн. на її банківську карту № НОМЕР_1 , що в свою чергу свідчить доказом того, що відповідачка прийняла пропозицію кредитодавця - ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідачка взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором щодо повернення грошових коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами не виконала та допустила заборгованість у розмірі 19 145 грн., яка складається із наступного: 5000 грн. - заборгованість по тілу кредиту та 14 145грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом.

28 листопада 2018року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» був укладений Договір факторингу № 28/1118-01, за яким право вимоги, зокрема, за вищевказаним кредитним договором від первісного кредитора ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло ТзОВ «Таліон Плюс».

5 серпня 2020року між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, за яким право вимоги, зокрема, за вищевказаним кредитним договором від ТзОВ «Таліон Плюс» перейшло ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс».

4 червня 2025року між ТзОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТзОВ «Юніт-Капітал» було укладено Договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 334453233 від 10 листопада 2021 року перейшло від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТзОВ «Юніт-Капітал».

А так як борг відповідачки по вищевказаному кредитному договору перед позивачем, як правонаступником кредитора, у добровільному порядку не сплачений, тому ТзОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду про стягнення вказаної суми боргу у примусовому порядку.

За вказаними позовними вимогами 8 серпня 2025 року ухвалою Бережанського районного суду було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у спрощеному позовному провадженні з повідомленням та викликом сторін.

В судове засідання представник позивача ТзОВ «Юніт Капітал» не з`явився, у поданій суду заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачка ОСОБА_1 хоч належним чином повідомлялася про день і час розгляду справи, однак вона в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, у встановлений судом строк відзив на позов не надіслала, у зв`язку з чим суд з письмової згоди представника позивача у відповідності до ст. 280 ЦПК України вирішив заочно розглянути справу у відсутності відповідачки на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи та взявши до уваги подані стороною позивача письмові докази, прийшов до висновку про необхідність задоволення заявлених ТзОВ «Юніт Капітал» позовних вимог, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Частиною третьою ст. 207 ЦК України передбачено використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно Закону України «Про електронну комерцію» на правовідносини стосовно кредитного договору № 334453233 від 10 листопада 2021 року поширюється дія цього закону. Частиною 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій

адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

-аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Судом встановлено, що 10 листопада 2021року між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 334453233 відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 5000 грн. терміном на 30 днів, які зобов`язувалася повернути у вказаний у договорі строк. Крім вказаного, відповідачка за користування кредитними коштами мала сплачувати відсотки.

Вищевказане підтверджується оглянутим в судовому засіданні кредитним договором, що був укладений 10 листопада 2021року між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 .

Із вказаного Кредитного договору № 334453233 від 10 листопада 2021року видно, що він набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Укладаючи Кредитний договір, відповідачка та ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» вчинили дії, визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідачка ОСОБА_1 підписала вказаний кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором MNV8К9Y3, що підтверджується долученою до матеріалів справи довідкою про ідентифікацію.

Факт укладення вказаного кредитного договору підтверджується тим, що 10 листопада 2021року ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» перерахувало відповідачці грошові кошти в сумі 5000 грн. на її банківську карту № НОМЕР_1 /а.с. 10/, що в свою чергу є доказом того, що відповідачка прийняла пропозицію кредитодавця - ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

В разі заміни кредитора у зобов`язанні первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов`язання, а на його місце приходить новий кредитор. При цьому зміст зобов`язання, тобто обсяг прав та обов`язків його сторін залишається незмінним. Отже, виходячи із загальних правил та положень даної статті, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора.

Судом також встановлено, що 28 листопада 2018року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» був укладений Договір факторингу № 28/1118-01, за яким право вимоги, зокрема, за вищевказаним кредитним договором від первісного кредитора ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло ТзОВ «Таліон Плюс».

5 серпня 2020 року між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, за яким право вимоги, зокрема, за вищевказаним кредитним договором від ТзОВ «Таліон Плюс» перейшло ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс».

Також, 4 червня 2025року між ТзОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТзОВ «Юніт Капітал» було укладено Договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 334453233 від 10 листопада 2021 року перейшло від ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТзОВ «Юніт Капітал».

Вищевказані факти підтверджуються долученими до позовної заяви стороною позивача та оглянутими в судовому засіданні Договорами факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018року, № 05/0820-01 від 5 серпня 2020року, № 04/06/25-Ю від 4 червня 2025року, реєстрами боржників, актами прийому -передачі та платіжками.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві відповідну суму коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Якщо позичальник не виконав цього зобов`язання, він повинен сплатити пеню (у вигляді процентів) від дня, коли настав строк виконання, до дня повернення коштів кредитодавцеві, незалежно від сплати процентів за умовами договору.

Згідно ст.ст. 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини другої ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, зважаючи на те, що стороною позивача належними та допустимими доказами було доведено підставність заявлених ним вимог, що відповідачка порушила умови кредитного договору, у добровільному порядку не погасила заборгованості та вона у судове засідання повторно не з`явилася, відзиву на позов не подала, тобто вона не спростувала зазначену у позові інформацію та не подала суду доказів належного виконання нею боргового зобов`язання, тому суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь позивача, як правонаступника первісного кредитора ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», необхідно стягнути заборгованість за договором кредиту від 10 листопада 2021 року, яка становить 19 145грн..

Вирішуючи питання судових витрат, то суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду; на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до частин третьої, четвертої ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (стаття 133 ЦПК України).

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) прописано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України виділяються такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач просить стягнути судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу, у розмірі 7 000 гривень.

В обґрунтування розміру понесених витрат позивач надав /а.с.38-42/ копії таких документів: довіреність, якою позивач ТзОВ ''Юніт капітал'' уповноважує захисника Тараненка А.І. бути їх представником, копію Договору № 05/06/25-01 про надання правничої допомоги від 05.06.2025, акт прийому - передачі наданих послуг згідно договору № 05/06/25-01 від 05.06.2025 року із детальним описом робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Тараненком А.І. Адвокатського бюро ''Тараненко і партнери'' та розрахунком оплати за їх виконання.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Жодним чином не заперечуючи права позивача отримати всі види професійної правничої допомоги, а так само не заперечуючи кваліфікацію адвоката, який надав якісні послуги відповідно до замовлення, суд на засадах пропорційності, враховуючи наведене вище та відповідно критеріїв ст. 143 ЦПК України, зокрема, співмірності і розумності, оцінює очікувані понесення позивачем витрати з точки зору мінімально необхідного їх розміру, що підлягає віднесенню на сторону відповідача з покладенням на останнього обов`язку відшкодувати такі витрати, на підставі чого приходить до висновку, що витрати у розмірі 7000 гривень є такими, що не відповідають критерію розумності їх розміру, з огляду на те, що такі не є мінімально необхідними витратами, що підлягають покладенню на відповідача та не є неминучими при розгляді справи про стягнення заборгованості з огляду на її предмет.

Зважаючи на викладене, суд вважає необхідним зменшити розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу, співмірним, пропорційним та розумним в цілях покладення його на відповідача на переконання суду буде розмір в сумі 3000 грн.

Вирішуючи питання судових витрат по сплаті позивачем судового збору, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

А так як із матеріалів справи видно, що позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 2422, 40 гривні, що підтверджується долученою до справи /а.с. 9/ платіжкою № 21570 від 30 липня 2025року, тому вказані кошти слід стягнути із відповідачки.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 11, 15, 509, 526, 530, 549, 610, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 19, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, кредитним договором № 334453233 від 10 листопада 2021року, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт-Капітал» задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮнітКапітал» , що знаходиться за адресою : м. Київ, вул. Рогнідинська, 4 А, офіс 10 на рахунок: НОМЕР_3 в AT УніверсалБанк, МФО 322001):

- 19 145 ( дев`ятнадцять тисяч сто сорок п`ять) гривень - заборгованості за кредитним договором № 334453233 від 10 листопада 2021 року;

- 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 коп.- сплаченого позивачем судового збору;

- 3000 (три тисячі) гривень - витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бережанського

районного суду Тернопільської області Данилів О.М.