справа № 376/1658/24
головуючий у суді І інстанції Батовріна І.Г.
провадження № 22-ц/824/370/2026
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 січня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Сквирського районного суду Київської області від 19 вересня 2024 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року позивач АТ КБ «Приватбанк» (надалі по тексту - позивач, кредитодавець, банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі по тексту - відповідач, позичальник) у якому просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 28 вересня 2010 року у загальному розмірі 30 592 грн 89 коп. та судові витрати у розмірі 3 028 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що ОСОБА_2 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг та підписав заяву №б/н від 28 вересня 2010 року та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались частиною 1 статті 634 ЦК України.

Відповідно до виявленого бажання позичальнику було надано у користування кредитну картку та відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який згодом був збільшений. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав позичальнику у користування кредитну картку та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору та здійснювати погашення кредиту і процентів шляхом внесення коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу.

Позичальник свої зобов`язання за вказаним договором не виконав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Станом на дату смерті він мав заборгованість перед банком за заявою № б/н від 28 вересня 2010 року у сумі 30 592 грн 89 коп., що складається з: 9 632 грн 88 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 20 960 грн 01 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.

12 березня 2024 року банк направив до нотаріальної контори претензію кредитора.

01квітня 2024 року Сквирська районна державна нотаріальна контора направила банку відповідь, у якій вказала, що спадкоємцем ОСОБА_2 є ОСОБА_1

05 квітня 2024 року АТ КБ «Приватбанк» направив претензію до спадкоємців померлого позичальника, проте вони ніяких дій не вчинили.

Зважаючи на викладене, АТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судові витрати.

Заочним рішенням Сквирського районного суду Київської області від 19 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції, представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Ісматова І.В. подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати заочне рішення Сквирського районного суду Київської області від 19 вересня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, як на підстави для стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , як спадкоємця боржника ОСОБА_2 .

Апелянт не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки у витребуваній від Сквирської державної нотаріальної контори копії спадкової справи, заведеної після померлого ОСОБА_2 міститься заява від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про прийняття спадщини.

Тому, апелянт вважає, що відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника.

Також в обґрунтування доводів апеляційної скарги представник апелянта посилалась на те, що відповідач до суду не з`являвся. Заперечень на позов не надавав, не надавав доказів, що розмір спадкового майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту. Отже, саме на відповідачі лежить обов`язок щодо відшкодування боргу спадкодавця у повному обсязі.

Щодо правової позиції відповідача.

Станом на день ухвалення постанови апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції в порядку частини 6 статті 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

Як вбачається з наданої інформації Управлінням обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області місце проживання відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 з 15 червня 1989 року (а.с. 131).

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка надсилається разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Відповідно до частини 10 статті 6 цього Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Кореспонденція суду є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом.

Апеляційний суд направляв на зареєстровану адресу відповідача повідомлення від 01 серпня 2025 року разом з копією ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження, копії апеляційної скарги та доданих до неї документів.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 06 102 719 906 96 повістку, копію апеляційної скарги з додатками та ухвалу про відкриття апеляційного провадження у цій справі відповідач отримав 07 серпня 2025 року.

Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо апеляційної скарги.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Встановлено, що 28 вересня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання банківських послуг б/н, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 45-46).

З довідки АТ «Приватбанк» вбачається, що за життя ОСОБА_2 отримав наступні картки:

№ НОМЕР_1 відкриту 05.11.2010 року, термін дії до 03/14;

№ НОМЕР_2 відкриту 07.05.2012 року, термін дії до 12/15;

№ НОМЕР_3 відкриту 26.10.2012 року, термін дії до 07/16;

№ НОМЕР_4 відкриту 20.08.2013 року, термін дії до 10/16;

№ НОМЕР_5 відкриту 16.07.2013 року, термін до 12/16;

№ НОМЕР_6 відкриту 25.02.2014 року, термін дії до 10/17 (а.с. 100).

Згідно з довідкою про зміни умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_2 за заявою № б/н від 28 вересня 2010 р., кредитний ліміт за кредитною карткою змінювався, складав станом на 05 листопада 2010 року - 0,00 грн; 02 квітня 2012 року - 2 000 грн; 21 травня 2012 року - 10 000 грн; з 30 жовтня 2019 року - кредитний ліміт становить 0,00 грн (а.с.44).

Звертаючись з позовною заявою, позивач також на підтвердження позовних вимог надав суду виписку за договором № б/н за період 05 листопада 2010 року - 18 квітня 2024 року, з якої вбачається, що ОСОБА_2 активно користувався кредитними коштами та частково погашав їх (а.с. 27-43).

Як зазначив представник позивача, банк належним чином виконав власні зобов`язання та ОСОБА_2 отримав кредитні кошти.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_7 , виданого Сквирським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районні Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 387 (а.с. 105).

Внаслідок неналежного виконання зобов`язань позичальником виникла заборгованість за кредитним договором станом на дату смерті ОСОБА_2 становить 30 592 грн 89 коп., що складається з: 9 632 грн 88 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 20 960 грн 01 коп. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 23-26).

12 березня 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Сквирської районної державної нотаріальної контори з претензією кредитора з проханням включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором у загальному розмірі 30 600 грн до спадкової маси, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком, повідомити банк про звернення спадкоємців із заявами про прийняття спадщини та повідомити банк чи видавалися свідоцтва про право на спадщину (а.с. 106-110).

У відповідь на претензію кредитора (АТ КБ «ПриватБанк»), Сквирська районна державна нотаріальна контора листом № 185/02-14 від 22 березня 2024 року повідомила про те, що заведено спадкову справу № 319/2023 до майна померлого ОСОБА_2 .

Спадкоємцем за законом, що прийняв спадщину є батько померлого - ОСОБА_1 . Також нотаріальною конторою повідомлено, що станом на 22 березня 2024 року свідоцтво про право на спадщину за законом до майна померлого не видавалися (а.с. 111).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають спільну адресу реєстрації: АДРЕСА_1 .

У матеріалах спадкової справи, заведеної Сквирською державною нотаріальною конторою після померлого ОСОБА_2 міститься заява від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про прийняття спадщини за померлим ОСОБА_2 (а.с. 144-152).

05 квітня 2024 року банк направив претензію до спадкоємців померлого позичальника, проте вони ніяких дій не вчинили (а.с. 113-116). Доказів її отримання матеріали справи не містять.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять відомостей про те, коли позивачу стало відомо про смерть позичальника ОСОБА_2 , тобто відкриття спадщини, а також відомостей про те, коли ОСОБА_1 отримав Свідоцтво про прийняття спадщини, доказів щодо отримання відповідачем листа-претензії з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, підстав для стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , як спадкоємця боржника ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Підсумовуючи, апеляційний суд встановив, що після смерті позичальника ОСОБА_2 його батько ОСОБА_1 вчинив дії, які свідчать про прийняття спадщини, а саме: звернувся до Сквирської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, та за його заявою Сквирською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Отже, відповідач батько померлого - ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 .

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку, передбаченому положеннями статті 1282 ЦК України.

З огляду на те, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, то до складу спадщини за померлим ОСОБА_2 увійшла заборгованість за кредитним договором, що станом на дату смерті ОСОБА_2 становить 30 592 грн 89 коп. та складається з: 9 632 грн 88 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 20 960 грн 01 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.

Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі №496/4363/15-ц, від 15 липня 2020 року у справі №645/1566/16-ц, від 04 березня 2020 року у справі №2609/30529/12.

Щодо дотримання спеціального строку пред`явлення кредиторських вимог до спадкоємця.

За змістом статті 1281 ЦК України (в редакції станом на день смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1) кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги (частина друга цієї статті).

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (частина третя статті).

У справі встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачем надіслано претензію кредитора від 01 березня 2024 року до Сквирської районної державної нотаріальної контори (а.с. 109).

В подальшому позивачем отримано відповідь Сквирської районної державної нотаріальної контори від 22.03.2024 року, в якій зазначено, що спадкоємцем померлого позичальника є ОСОБА_1 (а.с. 111-112).

До спадкоємця позичальника - ОСОБА_1 позивачем було направлено лист-претензію від 01 квітня 2024 року, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги (а.с. 113).

На відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців, кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадкоємцями спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців, і чи встановлені спадкоємці взагалі.

Отже, пред`явлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо спадкоємцям, а через нотаріуса не суперечить приписам частини 2 статті 1281 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 638/1046/14-ц).

У справі встановлено, що Свідоцтво про право на спадщину на все або частину спадкового майна державним нотаріусом не видавалося.

Таким чином, позивачем були дотримані строки пред`явлення вимоги до спадкоємця.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що кредитор АТ КБ «ПриватБанк» у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з кредитною вимогою про погашення боргу спадкодавця до спадкоємця померлого позичальника ОСОБА_2 , нотаріальна контора завела спадкову справу до майна померлого, а спадкоємець ОСОБА_1 прийняв спадщину після його смерті, а тому посилання суду першої інстанції на те, що відповідач не прийняв спадщину після смерті позичальника - є помилковим.

Суд апеляційної інстанції також не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність відомостей про отримання ОСОБА_1 (відповідачем) Свідоцтва про прийняття спадщини є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.

Видача Свідоцтва про прийняття спадщини чинним законодавством України не передбачена.

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

За змістом частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

У постанові від 03 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21 Верховний Суд зазначив, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина 3 статті 1296 ЦК України) .

Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Отже, встановивши факт існування у ОСОБА_2 на день смерті боргового зобов`язання з повернення грошових коштів у розмірі 30 592 грн 89 коп. перед АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вказані грошові кошти не підлягають стягненню з правонаступника боржника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , який прийняв спадщину після смерті свого сина ОСОБА_2 та є належним відповідачем у справі.

Відповідно до частини 1 статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що спадщину після померлого ОСОБА_2 прийняв один спадкоємець - ОСОБА_1 , позов пред`явлено саме до нього, тому з останнього підлягає до стягнення заборгованість померлого ОСОБА_2 у сумі неповерненого кредиту за кредитним договором № б/н від 28 вересня 2010 року, а саме у розмірі 30 592 грн 89 коп., у межах вартості успадкованого майна після смерті ОСОБА_2 .

З огляду на це, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємець зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 3 028 грн 40 коп. за подачу позовної заяви, а також 4 542 грн судового збору за подачу позивачем апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Сквирського районного суду Київської області від 19 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , про стягнення боргу кредитором спадкодавця задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 28 вересня 2010 року у розмірі 30 592 грн 89 коп., в межах вартості майна, одержаного у спадщину, після смерті ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 3 028 грн 40 коп. та апеляційної інстанції у розмірі 4 542 грн.

Реквізити сторін:

Стягувач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , адреса: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д.

Боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська