Справа № 646/624/26
Провадження № 2-о/646/63/2026
У Х В А Л А

26.01.26 м. Харків

Суддя Основ`янського районного суду міста Харкова Серпутько Д.Є., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території відповідно до порядку, встановленого ст. 317 ЦПК України,

ВСТАНОВИВ:

26.01.2026 заявник ОСОБА_1 звернулася до Основ`янського районного суду міста Харкова з заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території відповідно до порядку, встановленого ст. 317 ЦПК України, в якій просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, м. Куп`янськ, Харківської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , в м. Бєлгород, РФ, у віці 57 років. На час смерті ОСОБА_2 , була зареєстрована та фактично проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви посилається на те, що смерть ОСОБА_2 відбулась на тимчасово окупованій території України, а тому заявниця ОСОБА_1 позбавлена можливості отримати свідоцтво про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану на території України.

Дослідивши заяву та додані документи, розглядаючи питання можливості відкриття провадження, суд приходить до наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч. 3 ст. 294 ЦПК України).

Звернення до суду не є беззаперечним і повинно відбуватись за правилами визначеними процесуальним законом.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у статті 315 ЦПК України і не є вичерпним.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

За правилами ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі:1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, підставою для державної реєстрації смерті є:

а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024;

б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024;

в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть;

г) рішення суду про оголошення особи померлою;

ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;

д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів;

е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

При цьому положеннями частини 1 ст. 317 ЦПК України, передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, внутрішні морські води, прилеглі до сухопутної території інших тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію указом Президента України; 4) надра під територіями, зазначеними у пунктах 1, 2 і 3 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями.

Аналіз положень статті 317 ЦПК України дає підстави стверджувати, що факт смерті встановлюється судом на території України, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства.

Із наведеного слідує, що відповідна заява може бути прийнята судом до розгляду за статтею 317 ЦПК України тільки у разі, коли смерть особи настала на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

За правилами ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

При цьому, заявниця просить встановити факт смерті громадянки України на території іноземної держави, що суперечить положенням п. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України.

А саме, як вбачається із заяви ОСОБА_1 , остання просить встановити факт смерті її матері, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, м. Куп`янськ, Харківської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , в м. Бєлгород, РФ, тобто на території російської федерації, яка не є територією України, яка тимчасово окупована, та згідно Наказу №309 від 22.12.2022 року не внесена до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, тому положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а відповідно і положення ст. 317 ЦПК України, до вказаної правової ситуації застосовані бути не можуть.

Заявник звертаючись до суду з заявою про встановлення факту смерті в порядку ст. 317 ЦПК України доказів на підтвердження смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, не надає. Заявницею також надано до суду медичне свідоцтво про смерть серії 14 № 222038047 від 06.09.2022 з якого вбачається, що місце смерті ОСОБА_2 є м. Бєлгород, російської федерації.

Крім того, суд звертає увагу заявниці на те, що згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

Факт смерті особи у певний час за відмови органів реєстрації актів цивільного стану зареєструвати факт смерті встановлюється за умови подання заявником документів про відмову органів реєстрації актів цивільного стану у реєстрації факту смерті, яка обумовлюється несвоєчасним зверненням до цих органів або відсутністю документів, які стверджують подію смерті.

При зверненні до суду заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Доказами цього можуть бути: медичне свідоцтво, акт органів поліції, акт органів пожежного і водного нагляду та інші докази. Зазначені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13 травня 2022 року у справі № 478/1072/21, провадження № 61-1370св22.

Також такими доказами, що підтверджують викладені заявником обставини можуть бути, наприклад, письмові свідчення очевидців, фототаблиця з місця поховання, медичні документи про смерть, акт факту смерті, свідки.

Згідно ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Встановлення факту смерті особи в певний час провадиться тільки у разі неможливості органом РАЦС зареєструвати факт смерті з підстав, що відсутні документи, які свідчать про смерть особи.

Як роз`яснено в пункті 13 Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин, залучивши при цьому до участі у справі в якості заінтересованої особи орган РАЦС.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись з заявою до суду, заявник зазначила заінтересованою особою Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Заявниця ОСОБА_1 у заяві зазначає про те, що, вона зверталась до заінтересованої особи для реєстрації смерті матері, проте їй було відмовлено, при цьому будь-яких доказів на підтвердження звернення до заінтересованої особи за вирішенням спірного питання, як і відмови заінтересованої особи, до матеріалів заяви про встановлення факту смерті не додано.

Факт смерті реєструється відповідним реєстраційним органом за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Суд звертає увагу, що Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, не є таким органом, оскільки смерть ОСОБА_2 настала на території російської федерації.

Отже, зверненню до суду з заявою про встановлення факту смерті у певний час має передувати звернення заявника до органу РАЦС із заявою про реєстрацію смерті особи. Лише після одержання відмови органу РАЦС у реєстрації події смерті, яка обумовлюється несвоєчасним зверненням у ці органи або відсутності документів, які стверджують подію смерті, заявник має право звернутися до суду з заявою про встановлення факту смерті особи в певний час.

Разом із тим, як вже зазначалося вище, заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в особливому порядку, встановленому ст. 317 ЦПК України, з огляду на ті обставини, що заявник просить встановити факт смерті матері, яка настала на території іноземної держави, а не на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України.

Тому, суд відмовляє у відкритті провадження у справі, оскільки заява про встановлення факту смерті громадянина України на території іноземної держави не підлягає розгляду в порядку ст. 317 ЦПК України.

Крім того, суд звертає увагу, що заявник не позбавлена права звернутися до суду з відповідною заявою, в порядку статті 315 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 186, 315 318, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території відповідно до порядку, встановленого ст. 317 ЦПК України - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Д.Є. Серпутько