Справа №484/1427/25 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Провадження №22-ц/812/358/26
Ухвала

Іменем України

26 січня 2026 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Коростієнко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про зупинення провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Єновою Лілією Миколаївною, на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області ухвалене 17 листопада 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні військовослужбовця,

в с т а н о в и л а:

У березні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - Єнова Л.М., звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , зазначивши третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі за текстом - ІНФОРМАЦІЯ_1 ), про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні військовослужбовця.

Заяву мотивувала тим, що з вересня 2017 року вона почала проживати з ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилась спільна дитина - син ОСОБА_4 .

У березні 2023 року ОСОБА_3 був призваний на військову службу до лав Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_4 загинув під час виконання військових обов`язків.

Протягом усього часу їх спільного проживання ОСОБА_3 отримував стабільний щомісячний дохід, за рахунок вказаних коштів повністю забезпечував позивачку та їх дитину.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 квітня 2024 року встановлено факт її спільного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01 листопада 2018 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У листопаді 2024 року вона звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_1 з приводу призначення та виплати одноразової грошової допомоги та інших компенсаційних виплат у зв`язку із загибеллю ОСОБА_3 , але документи їй було повернуто на доопрацювання через те, що не надано доказів перебування її на утриманні ОСОБА_3 .

Посилаючись на викладене просила встановити факт її перебування на утриманні ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 .

17 листопада 2025 року рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 не відноситься до переліку (непрацездатних) осіб, зазначених у ч. 4 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника та відповідно на отримання з цієї підстави членом сім`ї одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця та інших компенсаційних виплат.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Єнову Л.М. оскаржила його в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги мотивовані помилковістю висновків суду першої інстанції. Апелянт зазначає, що встановлення даного факту пов`язане з доведенням наявності підстав для визнання за позивачкою певного соціально-правового статусу, відтак породжує настання таких правових наслідків як права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця.

Посилається на те, що отримувала систематичну фінансову підтримку від ОСОБА_3 , без якої вона об`єктивно не мала б достатніх засобів для власного існування та існування їх спільної дитини, що підтверджує факт її перебування на його утриманні.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зупинення провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 березня 2025 року справу № 308/17634/23 (провадження № 61-4575св24) за заявою про встановлення факту перебування на утриманні передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, передбачених частиною четвертою статті 403 ЦПК України.

Касаційний суд, у зазначеній ухвалі вказав, що вважає за необхідне відступити від наведеного загального висновку щодо застосування відповідних норм права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23), та зазначити, що:

«Ключовим питанням при вирішенні того, чи перебувала особа на утриманні загиблого (померлого) військовослужбовця, є те, чи має така особа саме як член його сім`ї право на пенсію у разі втрати годувальника. Після відмови у призначенні та виплати одноразової грошової допомоги встановлення в окремому провадженні у порядку цивільного судочинства того, що особа була утриманкою загиблого (померлого) військовослужбовця, означатиме встановлення її належності до членів його сім`ї та визнання права такої особи на отримання пенсії у разі втрати годувальника, навіть якщо цю пенсію їй держава не призначила. Проте загальний суд за правилами цивільного судочинства ні в окремому, ні у позовному провадженні не має таких повноважень.

Більше того, встановлення за правилами цивільного судочинства факту перебування особи як члена сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця на його утриманні може суперечити витягу з особової справи (послужного списку) цього військовослужбовця й облікової картки про склад його сім`ї, в яких він цю особу членом своєї сім`ї не вказував.

Розгляд справи в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства неможливий за наявності спору про право, зокрема й про право на призначення й отримання одноразової грошової допомоги особою, яка стверджує, що перебувала на утриманні загиблого (померлого) військовослужбовця, та пенсії у разі втрати годувальника для неї.

Якщо особа отримала відмову у призначенні одноразової грошової допомоги чи пенсії у разі втрати годувальника, немає підстав стверджувати, що спір із повноважним органом держави, зокрема військового управління, у неї відсутній, і що фактично для збирання доказів і оскарження такого рішення в адміністративному суді вона може використовувати можливості цивільного судочинства. Те, що відповідний орган держави не може претендувати на отримання допомоги чи пенсії, не означає, що він у кожному випадку від імені держави висловлює згоду з призначенням таких соціальних виплат. Тому в особи може виникати спір із державою в особі такого суб`єкта владних повноважень щодо призначення та виплати вказаних допомоги і пенсії.

Чинне законодавство не дає підстав для висновку про те, що встановлення факту перебування на утриманні померлого (загиблого) військовослужбовця для цілей призначення та виплати одноразової грошової допомоги чи пенсії у разі втрати годувальника можливе на підставі рішення загального суду в окремому чи позовному провадженні в порядку цивільного судочинства.

Не можна ініціювати судове провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин (фактів), які становлять предмет доказування у провадженні в порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу в такому провадженні належним і допустимим.

Можливість встановлення певного юридичного факту у цивільному судочинстві передбачена для іншої мети, ніж вирішення спору, зокрема й адміністративного спору щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, крім випадків, передбачених законом. Такий винятковий випадок передбачений статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону № 3515-IX від 09 грудня 2023 року лише щодо факту проживання однією сім`єю жінки (чоловіка) із загиблим (померлим) військовослужбовцем, які не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі.

Спір про право на одноразову грошову допомогу (її призначення та виплату) чи про право на отримання пенсії у разі втрати годувальника належить до юрисдикції адміністративного суду. Встановлення відповідного факту є необхідним та можливим під час розгляду справи в суді адміністративної юрисдикції у зв`язку з оскарженням рішення (дій/бездіяльності) суб`єкта владних повноважень про відмову у здійсненні такої виплати. У такому випадку факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) військовослужбовця є підставою адміністративного позову, а не його предметом. Цей юридично значимий факт як одна з фактичних підстав позову належить до предмета доказування та підлягає встановленню під час вирішення публічно-правового спору в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, не можна розглядати у цивільному судочинстві заяви про встановлення фактів з метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги за загиблого (померлого) військовослужбовця після відмови у її призначенні органом військового управління або за встановлення спору про право з державою в особі такого органу, крім випадків, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Разом з тим, не виключається вирішення питання про встановлення таких фактів у цивільному судочинстві в порядку позовного провадження за відсутності спору з органом військового управління, але за наявності інших заінтересованих осіб, які претендують на отримання одноразової грошової допомоги, та спору між ними щодо права на призначення й отримання цієї допомоги».

Правовідносини, з приводу яких виник спір у цій справі, є подібними до правовідносин, які є предметом розгляду в справі № 308/17634/23.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України передбачено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється в випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Тому, колегія суддів вважає за необхідне зупинити апеляційне провадження у цій справі.

Керуючись п. 10 ч. 1 ст. 252, п. 14 ч.1 с. 253, ст. 260 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Зупинити апеляційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні військовослужбовця, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 308/17634/23.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді

_______________________________

Повний текст судового рішення виготовлено 27.01.2026р.