КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 381/2720/23 Головуючий у суді першої інстанції - Осаулова Н.А.
Номер провадження № 22-з/824/418/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткове судове рішення)

30 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 , подану представником Згодою Олексієм Олександровичем, про ухвалення додаткового судового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою представником ОСОБА_3 , на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2025 року та на додаткове рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2025 року, ухвалені під головуванням судді Осаулової Н.А., у місті Фастів, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання знесення самочинного будівництва та відновлення до попереднього стану земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просила суд зобов`язати відповідача знести за власний рахунок самочинно побудований житловий будинок та інші споруди, розташовані на земельній ділянці площею 0,07 га з кадастровим номером :01:003:0664 за адресою: АДРЕСА_1 , зазначені в технічному паспорті, виготовленого 07 травня 2015 року ТОВ «Територіальне БТІ», а саме: «А» - житловий будинок, під «А» - підвал, «над А» - мансарда житлова, «а» - вхід до підвалів, «а1» - ганок, «К» - колодязь питний та інші розташовані на ній споруди, і відновити до попереднього стану вказану земельну ділянку та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 про зобов`язання знесення самочинного будівництва та відновлення до попереднього стану земельної ділянки, - задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 знести за власний рахунок самочинно побудований житловий будинок та інші споруди, розташовані на земельній ділянці площею 0,07 га з кадастровим номером :01:003:0664 за адресою: АДРЕСА_1 , зазначені в технічному паспорті, виготовленого 07 травня 2015 року ТОВ «Територіальне БТІ», а саме: «А» - житловий будинок, під «А» - підвал, «над А» - мансарда житлова, «а» - вхід до підвалів, «а1» - ганок, «К» - колодязь питний, і відновити до попереднього стану вказану земельну ділянку. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 073,60 грн.

Додатковим рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі - 30 000,00 грн.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просив скасувати оскаржувані рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог та вимог заяви про стягнення витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 в повному обсязі. Стягнути з позивача понесені судові витрати.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 березня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , залишено без задоволення. Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2025 року та додаткове рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2025 року, залишено без змін.

В подальшому, 16 березня 2026 року на адресу апеляційного суду надійшла заява від представника ОСОБА_1 - Згоди О.О. про ухвалення додаткового судового рішення, у якій просить ухвалити додаткове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в суді апеляційної інстанцій на правову допомогу в розмірі 20 000 грн.

Заява обґрунтована тим, що Київським апеляційним судом під час ухвалення постанови від 11 березня 2026 року не було вирішено питання про стягнення судових витрат, які були понесені позивачем при розгляді даної апеляційної скарги представника відповідача в апеляційному суді, а саме витрат на надання правничої допомоги в розмірі 20 000 грн, що підтверджується: договором про надання правничої допомоги № 05/26 від 05 лютого 2026 року, укладений між Згодою О.О. та ОСОБА_1 , предметом якого є надання правничої допомоги, саме: представництво інтересів останньої під час розгляду Київськи апеляційним судом апеляційної скарги у справі №381/2720/23; актом приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги № 05/26 від 05 лютого 2026 року, складеним та підписаним 12 березня 2026 року адвокатом Згодою О.О. та ОСОБА_1 .

Отже, судові витрати на професійну правничу допомогу позивача при розгляді апеляційної скарги Київським апеляційним судом у справі № 381/2720/23 склали 20 000 грн та, на думку сторони заявника, підлягають стягненню з відповідача відповідно до положень ст. 133 ЦПК України.

На підставі викладеного, просить задовольнити заяву в повному обсязі.

25 березня 2026 року на адресу апеляційного суду від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшли заперечення на подану представником ОСОБА_1 - Згодою О.О. заяву про ухвалення додаткового рішення, відповідно до якого просить вказану заяву залишити без задоволення.

Вказує, що представником позивача не було подано до суду жодних оформлених у встановленому законом порядку документів, які свідчили б про оплату нею гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Крім того, жодним актом законодавства України не передбачено акт приймання-передачі наданих послуг як документ, що підтверджує здійснення платежу.

На підставі викладеного сторона відповідача вважає, що подана представником ОСОБА_1 - Згодою О.О. заява про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи заяви про ухвалення додаткового рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку,що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини 3 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що суд вирішує лише питання про судові витрати, то вважає за можливе розглядати вказану справу без повідомлення учасників справи.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення подано в строк, встановлений ст.141 ЦПК України.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Зазначений висновок міститься у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 306/1198/17 від 08 квітня 2020 року.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.141 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_1 в апеляційному суді представляв Згода О.О., що підтверджується копією ордеру серії ВН №1656932 від 06 лютого 2026 року, який було долучено до відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 47, т.5).

Апеляційний суд також враховує, що разом із відзивом на апеляційну скаргу було зроблено заяву, що попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, які очікує понести позивач у справі в апеляційному суді становить 20 000, 00 грн та зазначено, що позивач надасть докази понесених витрат в строк, встановлений ст.141 ЦПК України (а.с. 40-46, т.5).

Разом із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, представником позивача було надано копію договору про надання правничої допомоги від 05 лютого 2026 року № 05/26, укладеного між ОСОБА_1. та Згодою О.О. (а.с. 98-99, т.5).

Відповідно до п. п. 1.1 предметом вказаного договору надання Адвокатом усіма законними методами та способами правничої допомоги Клієнту, а саме представництво інтересів Клієнта під час розгляду Київським апеляційним судом апеляційної скарги у справі №381/2720/23, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правничу допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором.

Відповідно до п.п. 3.1. вартість послуг Адвоката за цим Договором становить 20 000 (двадцять тисяч) гривень. Вартість послуг за даним договором може бути зменшена або збільшена за домовленістю сторін, у зв?язку з неможливістю або безперспективністю вжиття процесуальних заходів для захисту прав та інтересів Клієнта, або збільшена при можливості вжиття заходів для позитивного результату для Клієнта, але не може бути менш ніж 80% від загальної суми договору.

Пунктом 3.2. сторонами погоджено, що розрахунки за цим Договором проводяться наступним чином: Оплата робіт Адвоката, на надання правничої допомоги за цим Договором, проводиться у повному обсязі до 06 лютого 2026 року.

Відповідно до п. п. 3.3. за бажанням Клієнта вартість послуг Адвоката може бути сплачена ним в повному обсязі достроково. При цьому Акт приймання-передачі наданих послуг підписаний Сторонами Договору є документом, які підтверджує здійснення повного розрахунку між Сторонами.

Згідно із актом приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 05 лютого 2026 року № 05/26 вбачається, що в період з 05 лютого 2026 року по 11 березня 2026 року адвокатом надано, а клієнтом прийнято правничу допомогу, а саме: підготовка (оформлення) відзиву на апеляційну скаргу у справі № 381/2720/23 та подача його до Київського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» (ціна послуги - 15 000, 00 грн); підготовка (оформлення) заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та подача її до Київського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» (ціна послуги - 1 000, 00 грн); підготовка (оформлення) заяви у відповідності до ст. 141 ЦПК України у справі № 381/2720/23 та подача її до Київського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» (ціна послуги - 1 000, 00 грн); участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції по цивільній справі № 381/2720/23 (ціна послуги - 3 000, 00 грн).

Відповідно до протоколу судового засідання від 11 березня 2026 року інтереси позивача представляв Згода О.О. в режимі відеоконференції та ним було зроблено заяву до закінчення судових дебатів у справі про те, що докази на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу будуть подані до Київського апеляційного суду протягом 5 днів (а.с. 71-72, т.5).

Таким чином, до заяви додано:

- договір про надання правничої допомоги від 05 лютого 2026 року №05/26, укладений між Згодою О.О. та ОСОБА_1 ;

- акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 12 березня 2026 року до договору про надання правової допомоги в від 05 лютого 2026 року №05/26;

- ордер на надання правничої допомоги, виданий Згоді О.О. на представництво інтересів ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Поряд з цим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Доводи представника відповідача щодо ненадання позивачем суду належних та допустимих доказів, які свідчили б про оплату ОСОБА_1 гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги суд оцінює критично, з огляду на наступне.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України) (постанова Верховного Суду від 02 лютого 2026 року у справі № 740/1678/17, від 09 березня 2026 року у справі № 483/1432/23, від 11 березня 2026 року у справі № 463/8501/23, від 16 березня 2026 року у справі № 925/1566/24).

Аналогічні висновки викладені Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19.

Із матеріалів справи вбачається, що професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 надавав Згода О.О. на підставі ордера серії ВН № 1656932 від 06 лютого 2026 року, договору про надання правової допомоги від 05 лютого 2026 року № 05/26, акта приймання-передачі наданих послуг від 12 березня 2026 року до договору про надання правничої допомоги від 05 лютого 2026 року № 05/26.

Згідно з пунктом 3.1 договору про надання правової допомоги від 05 лютого 2026 року сторони визначили вартість послуг адвоката за цим договором у розмірі 20 000,00 грн.

Відповідно до акта наданих послуг від 12 березня 2026 року адвокат Згода О.О. надав позивачу такі види правової допомоги: підготовка (оформлення) відзиву на апеляційну скаргу у справі № 381/2720/23 та подача його до Київського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд»; підготовка (оформлення) заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та подача її до Київського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд»; підготовка (оформлення) заяви у відповідності до ст. 141 ЦПК України у справі № 381/2720/23 та подача її до Київського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд»; участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції по цивільній справі № 381/2720/23, загальною вартістю 20 000,00 грн.

Зазначене спростовує аргументи відповідача про те, що позивач не надав доказів на підтвердження понесених судових витрат.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає завищеним розмір витрат щодо складання відзиву на апеляційну скаргу, оскільки правова позиція позивача вже була сформована на момент подання апеляційної скарги, не потребувала додаткового вивчення судової практики, збігається з правовою позицією, відображеною в позовній заяві.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованим розмір витрат щодо підготовки та подачі заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, а також підготовки та подачі заяви у відповідності до вимог 141 ЦПК України, враховуючи характер та обсяг таких заяв, а тому, суд відмовляє в цій частині у стягненні таких витрат.

Відтак, враховуючи критерії розумності та справедливості, а також заперечення відповідача, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000, 00 грн витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.133, 137, 141, 270 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , подану представником Згодою Олексієм Олександровичем, про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити частково.

Ухвалити додаткову постанову, якою стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 10 000, 00 грн (десять тисяч гривень) як компенсацію витрат, понесених з оплати правничої допомоги.

В іншій частині заяву про ухвалення додаткового судового рішення залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська Фінагеєв В.О.