ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5421/26 Справа № 216/5973/18 Суддя у 1-й інстанції - БУТЕНКО М.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
УХВАЛА

01 квітня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 8 ст. 40 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, заяву ОСОБА_1 про відвід судді Дніпровського апеляційного суду Бондар Яни Миколаївни по цивільній справі №216/5973/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 січня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення боргу, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про визнання договору поруки припиненим,

ВСТАНОВИВ

Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 січня 2024 року позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволена.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» заборгованість за Угодою №315306 від 30.03.2010 року в розмірі 211587,31 грн.?

Стягнуто із ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» суму сплаченого судового збору в розмірі 3173,81 грн. за подання позову, по 1057,93 грн. із кожного.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про визнання договору поруки від 15.09.2015 року, припиненим відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1 оскаржив судове рішення в апеляційному порядку.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10 березня 2026 року у вказаній справі визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Бондар Я.М., судді: Зубакова В.П., Остапенко В.О.

31 березня 2026 року до Дніпровського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Дніпровського апеляційного суду Бондар Яни Миколаївни, яка обґрунтована тим, що Дніпровським апеляційним судом (суддя Бондар Я.М.) постановлено ухвалу від 11.04.2024 року, якою залишено без руху його апеляційну скаргу з підстави несплати судового збору в сумі 4 760,1 грн. 04.05.2024 року ним було направлено на адресу Дніпровського апеляційного суду клопотання про відкриття апеляційного провадження на тій підставі, що приписи ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» розповсюджуються не тільки на суд першої інстанції, а і на суд апеляційної та касаційної інстанції. До клопотання ним було надано уточнену апеляційну скаргу. Натомість, 21.10.2025 року колегія суддів Дніпровського апеляційного суду у складі суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П., Остапенко В.О. постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги з підстав невиконання ним ухвали Дніпровського апеляційного суду від 11.04.2024 року про надання доказів про сплату судового збору. Посилається, що внаслідок вказаного відбулося порушення його права на апеляційний перегляд його справи. Порушення колегією суддів Дніпровського апеляційного суду Зубаковою В.П., Остапенко В.О. на чолі з головуючою суддею Бондар Я.М. приписів ст. 17, ч. 1 ст. 222, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 1 ст. 6, ст.. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод викликає сумнів у їх неупередженості та об`єктивності під час розгляду його апеляційної скарги. За результатами розгляду його касаційної скарги постановою Верховного Суду від 11.02.2026 року ухвала Дніпровського апеляційного суду від 21.10.2025 року скасована, справа направлена для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. Вважає, що тільки з цієї підстави судді Дніпровського апеляційного суду мали б заявити собі самовідвід з підстави незаконної відмови у доступі до правосуддя, істотного порушення норм процесуального права.

Натомість, 12.03.2026 року суддя Дніпровського апеляційного суду Бондар Я.М. повторно постановляє ухвалу про залишення його апеляційної скарги без руху з підстави несплати судового збору за подання апеляційної скарги. При цьому, вказана ухвала не містить точної суми судового збору та спосіб усунення недоліків його апеляційної скарги, а саме: відсутні банківські реквізити, на які необхідно сплатити суму судового збору.

Посилається що відповідно положень ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а в його випадку поручителі, звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. І це, на його думку, стосується не тільки позовів, поданих споживачами, а і тих позовів, які подані до споживачів, що пов`язані з порушенням їх прав

Колегія суддів апеляційного суду, проаналізувавши доводи заяви ОСОБА_1 про відвід судді Дніпровського апеляційного суду Бондар Яни Миколаївни приходить до наступного висновку.

Статтями 36-37 ЦПК України визначено перелік підстав, коли суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу).

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Підстави відводу судді - це обставини, за наявності яких суддя не може брати участі в розгляді конкретної справи. Ці обставини можуть бути суб`єктивного характеру і стосуватися особистих зв`язків судді з особами, які беруть участь у справі, або його особистої поведінки щодо розгляду справи, чи об`єктивного характеру і стосуватися порушення порядку визначення судді для розгляду справи або процесуального статусу судді у справі, яка розглядалася раніше.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» визначені умови виконання професійних обов`язків суддів та правові засоби, за допомогою яких забезпечується реалізація конституційних гарантій самостійності судів та незалежності суддів.

Зокрема, ст. 6 цього Закону встановлено заборону втручання в здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповагу до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання й поширення інформації в будь-якій формі з метою завдання шкоди авторитету суддів чи впливу на безсторонність суду.

Як зазначено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, метою забезпечення незалежності судової влади є гарантування кожній особі основоположного права на розгляд справи справедливим судом тільки на законній підставі та без будь-якого стороннього впливу.

Наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі. Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду (рішення Європейського Суду з прав людини «Білуха проти України»).

Що стосується суб`єктивного критерію, то особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного.

За об`єктивним критерієм слід визначити, чи існували переконливі факти, які б давали підстави для сумнівів у безсторонності судді. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини сумніватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція відповідного судді є важливою, але не вирішальною. Головним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

З обґрунтувань вказаних заявником з заяві про відвід судді вбачається, що підставою для заявлення відводу судді Дніпровського апеляційного суду Бондар Я.М. є незгода заявника з процесуальним рішенням судді щодо постановлення ухвали про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 січня 2024 року без руху з причини несплати заявником судового збору за подання апеляційної скарги.

Частиною 4 ст. 36 ЦПК України визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу .

З огляду на вказане, ознайомившись із мотивами заяви про відвід, колегія суддів дійшла висновку про його необґрунтованість, оскільки, у розумінні частини 4 статті 36 ЦПК України, зазначені заявником обставини не є підставами для відводу.

Інших підстав для відводу судді, визначених статтями 36-37 ЦПК України заяником не наведено.

На думку колегії суддів, викладені Мироненком С.М. доводи, є такими що ґрунтуються на припущеннях, є надуманими та спрямовані виключно з метою тиску на суд, оскільки доказів, які б підтверджували необ`єктивність та упередженість судді Дніпровського апеляційного суду Бондар Я.М. в розгляді даної справи, відсутні.

Також колегія суддів вважає безпідставними посилання ОСОБА_1 в заяві про відвід судді на невідповідність нормам процесуального права змісту ухвали Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2026 року про залишення його апеляційної скарги без руху, оскільки у вказаній ухвалі наявна інформація про суму належного до сплати судового збору - 5 913,32 грн. та відповідні реквізити для сплати вказаного судового збору за подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Крім того, слід зазначити, що законодавство, наділяючи учасника справи достатньо широким спектром процесуальних повноважень, зокрема і правом на відвід судді (суддів), разом з тим зауважує на недопустимості зловживання наданими процесуальними правами, оскільки необґрунтований відвід може сприяти безпідставному усуненню та ухиленню судді (суддів) від розгляду справи (апеляційної чи касаційної скарги), що суперечить завданню цивільного судочинства і зазіхає на саму сутність правосуддя, як такого.

Відповідно ч. 3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів передає заяву ОСОБА_1 про відвід судді Дніпровського апеляційного суду Бондар Яни Миколаївни до апарату Дніпровського апеляційного суду для забезпечення виконання вимог ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 36, 40, 381, 382 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ

Заяву ОСОБА_1 про відвід судд Дніпровського апеляційного суду Бондар Яни Миколаївни визнати необґрунтованою.

Передати заяву ОСОБА_1 про відвід судді Дніпровського апеляційного суду Бондар Яни Миколаївни до апарату Дніпровського апеляційного суду для визначення судді для розгляду цієї заяви у порядку ч. 1 ст. 33, ч. 3 ст. 40 ЦПК України.

Роз`яснити особам, які беруть участь у розгляді справи, що судді, визначеному у порядку ч. 1 ст. 33, ч. 3 ст. 40 ЦПК України, не може бути заявлено відвід.

Ухвала, окремо від судового рішення, оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: