Провадження № 2/591/4046/25
РІШЕННЯ

Іменем України

30 березня 2026 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі головуючого судді Зері Ю.О., за участю секретаря судового засідання Горб А.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 в особі представника адвоката - Холостенка Андрія Володимировича до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

установив:

30.12.2025 до Зарічного районного суду м. Суми надійшла вказана позовна заява.

В обґрунтування позову представник позивачки зазначив, відповідно до ордеру № 1308 від 25.07.1983 громадянці ОСОБА_1 на сім`ю у складі трьох осіб - ОСОБА_1 , її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було надано право на зайняття житлового приміщення трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 . 09.10.1993 донька позивачки ОСОБА_4 , зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та змінила прізвище на « ОСОБА_6 ». ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 помер. 27.08.2015 донька позивачки ОСОБА_7 , зареєструвала шлюб із відповідачем та змінила прізвище на « ОСОБА_8 ». ОСОБА_2 з 04.07.2014 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . У жовтні 2024 року ОСОБА_2 припинив подружні стосунки із донькою позивачки та виїхав із квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином понад рік тому відповідач добровільно виїхав із спірної квартири та не проживає у ній до теперішнього часу, у квартирі відсутні особисті речі відповідача, він не допомагає позивачці зі сплатою комунальних платежів та по господарству, добровільно визначив для себе інше місце проживання. Тому позивачка змушена звернутися у судовому порядку про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 08.01.2026 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін, судове засідання було призначене на 30.03.2026.

Позивачка та її представник у судове засідання не прибули, представник позивачки подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити без участі сторони позивачки, позовні вимоги підтримав.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду справи.

У відповідності до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні у справі докази, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Відповідно до ордеру № 1308 від 25.07.1983 громадянці ОСОБА_1 на сім`ю у складі трьох осіб: ОСОБА_1 , її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було надано право на зайняття житлового приміщення трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

09.10.1993 донька позивачки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та змінила прізвище на « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим 13.02.2008.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 28.12.2007.

27.08.2015 донька позивачки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєструвала шлюб із відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та змінила прізвище на « ОСОБА_8 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , виданого 27.08.2015.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14.02.2025 у справі № 591/11162/24 розірвано шлюб між донькою позивачки ОСОБА_9 та відповідачем.

Згідно акту про не проживання особи від 24.12.2025 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з жовтня 2024 року не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , вказані обставини в даному акті своїми власними підписами засвідчили сусіди позивачки - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, відповідач добровільно виїхав з квартири та не проживає у ній до теперішнього часу, тобто відмовився від права користування квартирою у добровільному порядку, у квартирі позивачки відсутні особисті речі відповідача, він не допомагає позивачці зі сплатою комунальних платежів та по господарству, добровільно визначив для себе інше місце проживання і жилим приміщенням не користується з без поважних причин з жовтня 2024 року.

Згідно положень частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає дану справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 41 Конституції України передбачено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Вказане положення кореспондується із статтею 319 Цивільного кодексу України, частинами першою та другою якої передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 150 Житлового кодексу України надає громадянам, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, право користуватись ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей; право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як встановлено судом, відповідно до ордеру № 1308 від 25.07.1983, громадянці ОСОБА_1 на сім`ю у складі трьох осіб було надано право на зайняття житлового приміщення трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 04.07.2014 по теперішній час.

Відповідно до абзацу 6 частини першої статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Разом з тим згідно акту про не проживання особи від 24.12.2025 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 з жовтня 2024 року не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно положень статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, суд має з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Частина перша статті 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із статтею 16 вказаного Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Відтак належним способом захисту цивільних прав у даному випадку є пред`явлення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Частина перша статті 81 ЦПК України покладає на кожну із сторін обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При ухваленні рішення судом за правилами статті 89 вказаного Кодексу оцінені докази, подані позивачкою, за критеріями належності, достатності, достовірності та допустимості. Позивачкою подані докази на підтвердження позовних вимог, у той час як відповідач своїм правом на участь у розгляді справи та подання доказів не скористався.

Ураховуючи, що відповідач тривалий час не проживає у спірній квартирі (з жовтня 2024 року), витрати на утримання квартири не несе, залишаючись при цьому зареєстрованим у вказаній квартирі, чим створює перешкоди у користуванні вказаним житлом позивачці, суд зазначає про наявність правових підстав для задоволення позову шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою номер АДРЕСА_2 .

У зв`язку із задоволенням позову відповідно до положень статей 133, 141 ЦПК України позивачці за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн.

Керуючись статтями 4, 13, 133, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 272, 274-279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , таким, що втратив право користування квартирою номер АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 968,96 грн витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Ю.О. Зеря