Провадження № 2/202/1292/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпра у складі судді Михальченко А.О.,

секретар судового засідання Пономаренко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 202/10194/25

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

ОСОБА_3

Третя особа, яка не заявила самостійних вимог щодо предмету спору

ОСОБА_4

про стягнення матеріальної, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

за участю

представника позивача адвоката Когана Р.В.

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача адвоката Олійник В.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

21.10.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 22.11.2022, ОСОБА_3 (надалі - Відповідач - 2), керуючи автомобілем марки Lexus ES 350 2014 року випуску, з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , не маючи водійського посвідчення та керуючи автомобілем, який йому було надано в користування ОСОБА_2 (власником автомобіля) (надалі - Відповідач - 1), в районі е/о № 541 на ж/м Покровський у м. Дніпрі, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу для безпечного об`їзду перешкоди у вигляді автомобіля марки Renault моделі Sandero з державним реєстраційним номером НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 (надалі - Позивач), внаслідок чого ОСОБА_3 допустив зіткнення з транспортним засобом Позивача, який отримав значні пошкодження, чим було завдано Позивачу матеріальної шкоди.

Таким чином, ОСОБА_2 знаючи, що ОСОБА_3 не має посвідчення водія, надав останньому в користування транспортний засіб марки Lexus, моделі ES 350 2014 року випуску, з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , а отже ОСОБА_3 не мав права керувати зазначеним вище транспортним засобом, у зв`язку з чим інспектором УПП в Дніпропетровській області було винесено постанову серії ЕАР № 6201239 від 22.11.2022 року за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом порушення, і ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 3 400 грн.

24.01.2023 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було винесено постанову, якою ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

26.12.2022 судовим експертом Пилипенком О.С. було складено висновок експерта з автотоварознавчого дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ № 93/22А, і судовий експерт визначив вартість матеріального збитку, який складає 323 313 грн. 37 коп.

03.01.2023, на банківський рахунок Позивача, було зроблено зарахування грошових коштів у розмірі 157 500 грн 00 коп. від Акціонерного товариства Страхової компанії ІНГО, тобто виплачене страхове відшкодування у максимальному розмірі, який передбачено полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 210662070 від 21.08.2022 року.

Відтак, оскільки сума страхового відшкодування є значно меншою за суму реального матеріального збитку понесеного Позивачем, то солідарно з Відповідачів, слід стягнути різницю між сумою страхової виплати та сумою матеріального збитку завданого власнику КТЗ № 93/22А, а саме 165 813 грн. 37 коп.

Враховуючи викладене просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь різницю між фактичним розміром завданої матеріальної шкоди і виплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 165 813 гривні 37 копійок, вартість проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 4 500 грн., а також судові витрати.

22.10.2025 по справі відкрите спрощене позовне провадження та відповідачам встановлений строк для подання відзивів на позов.

04.12.2025 відповідач ОСОБА_3 подав відзив на позов у якому зазначив, що на момент ДТП, тобто 22.11.2022, позивач ОСОБА_1 не був власником автомобіля марки Renault моделі Sandero з державним реєстраційним номером НОМЕР_3 , а він належав ОСОБА_4 , а тому ОСОБА_1 є неналежним позивачем у справі, а відтак у задоволенні позову просив відмовити.

27.01.2026 через підсистему «Електронний суд» адвокат Мороз Кирило Тарасович, як представник відповідача ОСОБА_2 , подав відзив на позов у якому зазначив, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем по справі, оскільки твердження того, що ОСОБА_2 передав транспортний засіб особі, яка не має права керування не відповідає дійсності, оскільки даний факт не підтверджується жодними доказами, на ОСОБА_2 працівники поліції не складали постанову про вчинення адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Крім того, власником автомобіля «Renault Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_3 є ОСОБА_4 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , а відтак позивач ОСОБА_1 не є потерпілою особою, не був володільцем транспортного засобу на момент завдання шкоди у розумінні ст. 1187 ЦК України, а отже є неналежним позивачем.

Просив у задоволенні позову відмовити.

02.02.2026 через підсистему «Електронний суд» представник позивача адвокат Коган Р.В. подав відповідь на відзив у якій зазначив, що ОСОБА_4 був власником автомобіля марки Renault Sandero, реєстраційний номер НОМЕР_3 , оскільки 03.10.2022 між ОСОБА_4 (далі - Комітент) та ФОП ОСОБА_5 (далі - Комісіонер) було укладено договір комісії № 7877/22/1/011107, відповідно до умов якого Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу (який підпадає під визначення вживаного транспортного засобу відповідно до пункту 183.3 статті 189 Податкового кодексу України): марка, модель RENAULT SANDERO 1.5D ХЕТЧБЕК-В, 2020 року випуску, колір БІЛИЙ, VIN, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований за Власником (Комітентом за Договором комісії) транспортного засобу 02.12.2020 року за ціною, не нижче узгодженої Сторонами, а саме 450380 грн. (пункт. 1.1. Договору комісії).

Пунктом 1.2. зазначеного Договору зазначено, що належним виконанням Комісіонером своїх обов`язків за цим Договором вважається вчинення Комісіонером правочину (укладення договору купівлі-продажу із покупцем) щодо продажу ТЗ в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

04.10.2022, між ФОП ОСОБА_5 (далі - Продавець) та ОСОБА_1 (далі - Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7877/22/1/011107 (далі - Договір), відповідно до умов даного Договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві транспортний засіб (який підпадає під визначення вживаного транспортного засобу відповідно до п. 189.3 ст. 189 Податкового кодексу України): марка RENAULT, модель SANDERO, 2020 року випуску, колір БІЛИЙ, номер кузова (шасі, рама): НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_3 зареєстрований за Власником (Комітентом за Договором Комісії) транспортного засобу 02.12.2020 року (пункт 1.1. Договору).

Пунктом 2.1. та 2.2. Договору передбачено, що передача транспортного засобу Продавцем і прийняття його Покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання цього договору та Покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання Сторонами даного Договору купівлі-продажу.

Таким чином, з урахуванням викладеного, на момент дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 22.11.2022, Позивач був належним власником транспортного засобу марки RENAULT, моделі SANDERO, 2020 року випуску, , VIN: НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_3 .

Водночас зазначив, що Позивачем не було здійснено перереєстрацію зазначеного транспортного засобу протягом десяти діб з моменту його придбання, але порушення Позивачем строку перереєстрації транспортного засобу не є підставою для припинення або втрати права власності на такий транспортний засіб.

Відтак, Позивач є належним позивачем у даній справі, оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 22.11.2022, він був власником транспортного засобу, що підтверджує наявність у нього суб`єктивного матеріального права та законного інтересу у спірних правовідносинах.

Крім того, ОСОБА_2 знаючи про те, що ОСОБА_3 не мав права керування транспортними засобами, передав ОСОБА_3 у користування автомобіль марки LEXUS модель ES350, д/н НОМЕР_1 , який у свою чергу допустив зіткнення з транспортним засобом Позивача, що також вбачається з відеозапису, який було надано разом з позовною заявою. Таким чином, шкоду позивачу завдано спільними взаємопов`язаними сукупними діями водія транспортного засобу та його власника.

Щодо заявлених витрат на правничу допомогу ОСОБА_2 у розмірі 10 000 грн (витрати на професійну правничу допомогу, зазначив, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу є явно завищеною та не відповідає критеріям розумності і співмірності, з огляду на незначну складність даної справи та характер спірних правовідносин.

Враховуючи викладене просив позов задовольнити.

03.03.2026 до участі у справі залучена третя особа, яка не заявила самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 .

06.04.2026 через підсистему «Електронний суд» від третьої особи надійшли письмові пояснення по справі у яких ОСОБА_4 зазначив, що підтримує заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги та не заперечує проти їх задоволення, оскільки транспортний засіб Renault Sandero 1.5, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 , ним було передано ФОП ОСОБА_5 за договором комісії № 7877/22/1/011107 від 03.10.2022 року для подальшого продажу, що і було ним здійснено. В подальшому вищевказаний транспортний засіб було продано ОСОБА_1 .

У судовому засіданні представник позивача адвокат Коган Р.В. позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні з підстав викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідач адвокат Олійник В.В. у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позов. Крім того, відповідач ОСОБА_3 підтвердив, що станом на 22.11.2022 (день ДТП) не мав права керування транспортними засобами взагалі, тобто посвідчення водія не мав і не має.

Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання не з`явився, про час та місце їх проведення був повідомлений судовими повістками, які отримані ним особисто, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а також отримані його представником адвокатом Морозом К.Т. у електронному кабінеті «Електронного суду».

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений судовими повістками, які отримані ним у електронному кабінеті. Подав заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши учасників судового розгляду, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Щодо позивача у справі.

02.12.2020 ОСОБА_4 (Третя особа у справі) придбав в торгівельній організації, легковий хетчбек RENAULT SANDERO 1.5D ХЕТЧБЕК-В, 2020 року випуску, колір БІЛИЙ, VIN, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_5 , який ввезено з-за кордону, та здійснив його первинну реєстрацію того ж дня у ТСЦ 1242 та отримав номерний знак НОМЕР_3 , що підтверджено відповіддю з Єдиного державного реєстру транспортних засобів від 03.02.2026.

03.10.2022 між ОСОБА_4 (далі Комітент, Третя особа) та ФОП ОСОБА_5 (далі - Комісіонер) було укладено договір комісії № 7877/22/1/011107, відповідно до умов якого Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу (який підпадає під визначення вживаного транспортного засобу відповідно до пункту 183.3 статті 189 Податкового кодексу України): марка, модель RENAULT SANDERO 1.5D ХЕТЧБЕК-В, 2020 року випуску, колір БІЛИЙ, VIN, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований за Власником (Комітентом за Договором комісії) транспортного засобу 02.12.2020 року за ціною, не нижче узгодженої Сторонами, а саме 450380 грн. (пункт. 1.1. Договору комісії).

Пунктом 1.2. зазначеного Договору зазначено, що належним виконанням Комісіонером своїх обов`язків за цим Договором вважається вчинення Комісіонером правочину (укладення договору купівлі-продажу із покупцем) щодо продажу ТЗ в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

04.10.2022, між ФОП ОСОБА_5 (далі - Продавець) та ОСОБА_1 (далі Покупець, Позивач) було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7877/22/1/011107 (далі - Договір), відповідно до умов якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві транспортний засіб (який підпадає під визначення вживаного транспортного засобу відповідно до п. 189.3 ст. 189 Податкового кодексу України): марка RENAULT, модель SANDERO, 2020 року випуску, колір БІЛИЙ, номер кузова (шасі, рама): НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_3 зареєстрований за Власником (Комітентом за Договором Комісії) транспортного засобу 02.12.2020 року (пункт 1.1. Договору).

Пунктом 2.1. та 2.2. Договору передбачено, що передача транспортного засобу Продавцем і прийняття його Покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання цього договору та Покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання Сторонами даного Договору купівлі-продажу.

Частиною 1 ст.316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. (ч.1 ст.328 ЦК України)

Судом встановлено, що 04.10.2022 продавець передав ОСОБА_1 транспортний засіб RENAULT, модель SANDERO, 2020 року випуску, колір БІЛИЙ, номер кузова (шасі, рама): НОМЕР_5 , тобто після повної оплати вартості майна в момент підписання договору купівлі-продажу.

У розумінні ч.2 ст.181 ЦК України автомобілі є рухомим майном, оскільки є речами, які можна вільно переміщувати у просторі.

На відміну від нерухомого майна, права на які підлягають державній реєстрації, і виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону, право власності на рухоме майно виникає у набувача майна за договором з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві (ч.1, ч.2 ст.334 ЦК України).

Щодо державної реєстрації та отримання свідоцтва про державну реєстрацію суд зазначає, що відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. № 1371) (в редакції станом на 14.09.2022) державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції транспортних засобів установленим вимогам правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

Власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання). (п.7 Порядку)

Договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений між покупцем та суб`єктом господарювання, який є власником зареєстрованого за ним транспортного засобу і здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, підписаний уповноваженою особою такого суб`єкта господарювання та скріплений печаткою (у разі наявності), є документом, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. (п.8 Порядку )

Таким чином, суд виснуває, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 22.11.2022, саме ОСОБА_1 був власником транспортного засобу марки RENAULT, моделі SANDERO, 2020 року випуску, VIN: НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_3 , оскільки право власності на нього виникло у нього на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.2022, а відсутність державної реєстрації права власності ОСОБА_1 у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС жодним чином не впливає на його правомочності власника автомобіля, як рухомого майна, а відтак він є належним позивачем у справі.

Щодо обставин спричинення шкоди.

22.11.2022 року о 09:10 годин ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Lexus ES 350», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в районі е/о №541 на ж/м Покровський у м. Дніпрі, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу для безпечного об`їзду перешкоди у вигляді автомобіля марки «Renault Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_6 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого допустив зіткнення з ним. Внаслідок ДТП автомобілі отримали технічні пошкодження, чим завдана матеріальна шкода.

Своїми діями ОСОБА_3 порушив п.12.3 ПДР України.

Постановою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Калініченко Г.П. у справі №205/9016/22 від 24.01.2023 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень в дохід держави.

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України встановлено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відтак, не підлягає доказування у даній справі питання щодо винуватості ОСОБА_3 у дорожньо-транспортній пригоді, в результаті якої належний ОСОБА_1 автомобіль марки «Renault Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_6 , отримав механічні пошкодження.

Крім того, з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6201239 від 22.11.2022 судом встановлено, що ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, а саме за те, що 22.11.2022 о 10 год. 40 хв. у м. Дніпрі по вул. Набережна Заводська, 121 керував ТЗ не маючи права керування таким Т//З, чим порушив п. 2.1 ПДР України.

Тобто, на момент ДТП ОСОБА_3 не мав права керування транспортними засобами будь-якої категорії, як не має цього права і на день ухвалення рішення у цій справі, що не заперечував і у судовому засіданні, а відтак, у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню.

Щодо відповідачів у справі.

Власником автомобілю марки «Lexus ES 350», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 , який 22.11.2022 допустив ОСОБА_3 , який не мав права керування транспортним засобом, до керування транспортним засобом марки «Lexus ES 350», у результаті чого з причин порушення ОСОБА_3 Правил дорожнього руху України сталася ДТП, внаслідок якої власник автомобілю марки «Renault Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_6 , ОСОБА_1 зазнав матеріального збитку.

Частинами першою, другою статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до вимог статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною першою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Згідно з підпунктом «ґ» пункту 2.9 Правил дорожнього руху України водієві забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які не мають при собі посвідчення на право керування ним, якщо це не стосується навчання водінню відповідно до вимог розділу 24 цих Правил.

Аналіз загальних положень про відшкодування шкоди (статті 1166-1194 ЦК України) свідчить про те, що власник транспортного засобу відповідає за шкоду завдану особою, яка керувала транспортним засобом, у випадках, коли неправомірному заволодінню цією особою транспортним засобом сприяла недбалість його власника (частини четверта статті 1187 ЦК України) або перебування такої особи у трудових відносинах з власником та заподіяння шкоди під час виконання нею трудових обов`язків (частина перша статті 1172 ЦК України).

Під неправомірним заволодінням транспортним засобом необхідно розуміти умисне протиправне вилучення транспортного засобу з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі.

Зі змісту частини четвертої статті 1187 ЦК України вбачається, що особа неправомірно заволодіває транспортним засобом внаслідок недбалості (необережності) власника.

Разом з цим, допуском до керування транспортним засобом особи, яка не має права ним керувати, визнається усна чи письмова згода, розпорядження, вказівка власника, у володінні якого перебуває транспортний засіб.

Допуск до керування транспортним засобом особою, яка не має права ним керувати, відбувається через умисні дії власника транспортного засобу.

Відповідно до загальних принципів права відповідальність за умисні дії (бездіяльність) завжди є більш суворою, ніж відповідальність за дії (бездіяльність), вчиненні через необережність.

Аналіз положень частини другої статті 1187 ЦК України свідчить про те, що вказана норма застосовується у випадку заподіяння шкоди особою, яка володіє джерелом підвищеної небезпеки.

Разом з цим, вказана норма не може застосовуватися у випадку, якщо шкода завдана декількома об`єктами, діяльність з якими пов`язана з підвищеною небезпекою, оскільки у таких правовідносинах застосуванню підлягає норма статті 1188 ЦК України.

Якщо шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки самими їх володільцям, відшкодування шкоди відбувається за правилами частини першої статті 1188 ЦК України.

Так, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

У відносинах, що виникли із взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відповідальність будується на загальних умовах за принципом вини.

Тобто у такому разі особою, яка зобов`язана відшкодувати завдану шкоду, є та особа, безпосередні дії якої призвели до виникнення в іншої особи збитків.

Для правильного застосування наведених положень статті 1188 ЦК України першочергове значення має встановлення суб`єкта відповідальності за завдану шкоду.

Так, за загальним правилом для притягнення особи до деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: протиправна поведінка заподіювача шкоди, наявність шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, а також вина.

За встановленими у справі обставинами, безпосередніми діями винної в ДТП особи ОСОБА_3 , які полягають у порушенні ПДР України під час керування транспортним засобом, що призвело до ДТП, внаслідок неможливості справитись з керуванням транспортним засобом, переданим йому за згодою власника, позивачу як потерпілій особі завдано шкоди.

Разом з цим, заподіяння позивачу шкоди стало можливим також через неправомірні дії самого власника транспортного засобу, які полягають у передачі керування транспортним засобом особі, яка не має права керування, а тому апріорі не вміє керувати транспортним засобом, що у подальшому призвело до настання для позивача негативних наслідків. Наведене свідчить про те, що між умисними неправомірними діями власника транспортного засобу та шкодою, заподіяною позивачу, існує причино-наслідковий зв`язок.

Таким чином, шкоду позивачу завдано спільними взаємопов`язаними сукупними діями водія транспортного засобу та його власника.

Враховуючи наведене вище, суд доходить висновку, що у випадку заподіяння шкоди особою, яка не має права керування наземним транспортним засобом, яка допущена до керування транспортним засобом за згодою його власника, суб`єктом відповідальності є водій транспортного засобу та власник транспортного засобу як особи, спільними діями яких завдано шкоди.

Аналогічний правовий висновок сформовано у Постанові КЦС ВС від 10.06.2020 у справі № 686/10026/16-ц (№ в ЄДРСР 89872341).

Особливості відповідальності осіб, спільними діями або бездіяльністю яких завдано шкоди, визначені положеннями статті 1190 ЦК України.

Частина перша статті 1190 ЦК України визначає, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. (ч.2 ст.1190 ЦК України)

У цій справі позивач не робив заяв про визначення відповідальності винних осіб у частках, що позбавляє суд можливості самостійно визначити такі частки.

Враховуючи встановлені у цій справі обставини, суд дійшов висновку про те, що відповідачі несуть солідарну відповідальність перед позивачем, як особи, спільними діями яких йому завдано шкоду.

Щодо розміру матеріальної шкоди.

З висновку автотоварознавчої експертизи №93/22А від 26.12.2022, складеного судовим експертом Пилипенком О.С. судом встановлено, що вартість матеріального збитку власника автомобіля «Renault Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_6 , становить 323 313,37 гривень.

03.01.2023 Позивач отримав 157 500 грн 00 коп. від Акціонерного товариства Страхова компанія ІНГО страхове відшкодування, яке сплачено у максимальному розмірі, який передбачено полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 210662070 від 21.08.2022, що визнається позивачем та не підлягає доказуванню.

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IVу страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Отже страхова виплата має певні обмеження та може не у повній мірі покривати потерпілому заподіяний збиток (фізичний знос, франшиза, ПДВ, ліміт відповідальності).

Відтак, розмір відшкодування за пошкодження транспортного засобу позивача, який слід стягнути з відповідачів становить 165 813,37 грн (323 313,37 грн 157 500,00 грн = 165 813,37 грн), тому на осіб, спільними діями яких завдано шкоду позивачу, покладається обов`язок щодо солідарного відшкодування завданої шкоди у розмірі 165 813,37 грн.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 658 грн. 13 коп., що підтверджується квитанцією, а відтак, виходячи з розміру задоволених позовних вимог, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам підлягає стягненню судовий збір у розмірі 829,06 грн., як і з відповідача ОСОБА_2 829,06 грн.

Крім того, з відповідачів, у рівних частках, слід стягнути на користь позивача витрати на залучення експерта у розмірі 4 500,00 грн, які він сплатив, що підтверджено копією квитанції №93 від 26.12.2022, у відповідності до ст.139 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10,12,13, 137, 141, 158, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) матеріальну шкоду у розмірі 165 813,37 грн. (сто шістдесят п`ять тисяч вісімсот тринадцять грн 37 коп.),

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) витрати на залучення експерта у розмірі 2 250,00 грн (дві тисячі двісті п`ятдесят грн 00 коп.) та судовий збір у розмірі 829,06 грн (вісімсот двадцять дев`ять грн 06 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) витрати на залучення експерта у розмірі 2 250,00 грн (дві тисячі двісті п`ятдесят грн 00 коп.) та судовий збір у розмірі 829,06 грн (вісімсот двадцять дев`ять грн 06 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суддя склала 14.04.2026

Суддя АНАСТАСІЯ МИХАЛЬЧЕНКО