Справа №534/1024/26
Провадження №2-з/534/11/26
У Х В А Л А

про забезпечення позову

10 квітня 2026 рокум. Горішні Плавні

Суддя Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області Морозов В.Ю., розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Харук Ольги Сергіївни про забезпечення позову до подачі позовної заяви

УСТАНОВИВ:

Представник заявника звернулася із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви в якій прохає суд застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти дії щодо відчуження на майно, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме на: земельну ділянку, кадастровий номер :50:026:1372, площа (га): 0,08, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 02) розташовану за адресою АДРЕСА_1 . житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальна площа (кв.м) 158.9, житлова площа (кв.м): 58.4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 102) розташований за адресою АДРЕСА_1 ; транспортного засобу, а саме автомобіля FORD EDGE, 2017 року випуску, д.н.з НОМЕР_2 транспортного засобу, а саме причіпа ЛЕВ, 2015 року випуску, модель 183141; транспортного засобу, а саме причіпа ПГМФ, 2017 року випуску, модель 8304-02.

Заява, серед іншого, вмотивована тим, що наразі є необхідність застосувати заходи забезпечення позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки право власності на спірне майно зареєстроване за відповідачем, що надає останньому можливість відчужити майно, чим ускладнити або унеможливити виконання рішення в цій справі.

Між сторонами існує спір про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач вказує, що враховуючи, що предметом спору є, у тому числі, поділ майна подружжя, вважає, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту може привести до ускладнення виконання рішення суду у разі задоволення позову. Вказаний захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту необхідний для охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.

Вивчивши матеріали, додані до заяви, суд вважає заяву про забезпечення позову, є такою що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

За змістом ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Велика Палата Верховного Суду вже виснувала про те, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20).

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18).

Велика Палата Верховного Суду підтверджує сформульовані нею у справах № 914/1570/20, № 381/4019/18 висновки та додатково зазначає таке.

До набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі Закон № 2147-VIII) процесуальний закон передбачав, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Після набрання чинності Законом № 2147-VIII частини першу, другу статті 149 ЦПК України викладено в такій редакції: «Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом».

Тобто з 15 грудня 2017 року законодавець серед передумов забезпечення позову визначає можливий вплив невжиття заходів забезпечення позову не тільки на виконання рішення суду, а й на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тлумачення наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню.

Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.

У частині першій статті 150 ЦПК України наведено перелік видів забезпечення позову, серед яких у пункті 1 законодавець вирізняє накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить.

Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Такі правові висновки викладені у Постанові від 24.04.2024 Великої Палати Верховного Суду справа № 754/5683/22.

Станом на дату постановлення цієї ухвали представником заявника переконливо обґрунтовано викладені доводи, що є ризик відчуження ОСОБА_2 свого майна, що стане причиною неможливості реального виконання рішення суду, у випадку якщо позов буде задоволений.

Відповідно до ст. 154 ЦПК України суд не вбачає підстав для зустрічного забезпечення.

Отже, оскільки невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, та рухомого майна відповідача, а також накладення арешту на це майно може ускладнити ефективний захист позивачем своїх прав у справі про стягнення заборгованості, але в межах позовних вимог, а тому заяву про забезпечення позову слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 150, 153, 157 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Харук Ольги Сергіївни, відповідач ОСОБА_2 про забезпечення позову до подачі позовної заяви задовольнити частково.

Застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме на: земельну ділянку, кадастровий номер :50:026:1372, площа (га): 0,08, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 02), розташовану за адресою АДРЕСА_1 ; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальна площа (кв.м) 158.9, житлова площа (кв.м): 58.4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 102), розташований за адресою АДРЕСА_1 ; транспортні засоби, а саме автомобіль «FORD EDGE», 2017 року випуску, д.н.з НОМЕР_2 , причіп «ЛЕВ», 2015 року випуску, модель 183141, причіп «ПГМФ», 2017 року випуску, модель 8304-02.

У іншій частині заяви відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Направити примірник ухвали про забезпечення позову заявнику та всім особам для негайного виконання, яких стосуються заходи забезпечення позову і відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Сторонам роз`яснити, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду у п`ятнадцятиденний строк з моменту її складання.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя В`ячеслав МОРОЗОВ

Повний текст ухвали виготовлено 14.04.2026.