Справа № 185/9703/23
Провадження № 2-др/185/14/26
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2026 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Юдіної С.Г., за участю секретаря Мельник А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області заяву представника відповідача адвоката Патокіна Миколи Борисовича про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, третя особа: Павлоградська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, Державний реєстратор Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Водолазький Олександр Павлович, Друга Павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання недійсними рішень, скасування запису про реєстрацію права власності,
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.03.2026 року у цивільній справі № 185/9703/23 залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, третя особа: Павлоградська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, Державний реєстратор Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Водолазький Олександр Павлович, Друга Павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання недійсними рішень, скасування запису про реєстрацію права власності на підставі заяви представника позивача.
23.03.2026 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Патокіна М.Б. про ухвалення додаткового рішення.
В обґрунтування заяви зазначив, що 18.03.2026 року, до початку судового засідання і до виходу суду до нарадчої кімнати для постановлення ухвали про залишення позову без розгляду, представником відповідача адвокатом Патокіним М.Б. до суду була подана заява про намір подати докази на підтвердження витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зазначив, що обставини даної цивільної справи вказують на необґрунтованість і протиправність дій позивача та порушення нею принципів цивільного судочинства під час здійснення судового розгляду вказаної справи. Позов поданий ОСОБА_1 27.07.2023 року був передчасним та абсолютно не підготовленим, що змусило позивачку двічі його уточнювати, а саме: 14.11.2023 року та 14.02.2025 року відповідно. При цьому останнє уточнення позову відбулося через півтора роки після відкриття провадження у справі. Також до позову ОСОБА_1 не були долучені документи, які необхідні для призначення і проведення судової земельно-технічної експертизи, на проведенні якої з самого початку наполягала сторона позивача. При цьому, половина цих документів (наприклад технічний паспорт на будинок ОСОБА_1 ) належала самій позивачці, а отже ніяких перешкод для їх долучення до позовної заяви не існувало. Невчинення вказаної дії є наслідком свідомого зневажливого ставлення сторони позивача до вимог процесуального закону. Саме непідготовленість і передчасність позову ОСОБА_1 призвела до того, що сторона позивача вимушена була подати заяву про залишення його без розгляду. Отже внаслідок необґрунтованих дій позивача відповідач має право на компенсацію здійснених ним витрат пов`язаних із розглядом справи.
Жодних заяв, клопотань від представника позивача до суду не надходило.
Нормами ст. 270 ЦПК України не передбачено обов`язкове повідомлення учасників справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали заяви, вважає за необхідне ухвалити додаткову ухвалу, виходячи з наступного.
Згідно ч. 3 ст. 257 ЦПК України, в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат.
В ухвалі Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.03.2026 року про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду, питання про судові витрати судом не вирішувалося. Представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Патокіним М.Б. заявлено про намір подати докази на підтвердження витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У відповідності з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, якщо судом не вирішено питання про судові витрати, то суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення.
Частиною 5 статті 142 ЦПК України, передбачено, що у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Позивачка звернулася до Павлоградського міськрайонного суду з даним позовом 27.07.2023 року.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі 25.08.2023 року.
14.11.2023 року позивачкою були уточнені позовні вимоги.
14.02.2025 року позивачкою вдруге уточнені позовні вимоги.
Ухвалою суду від 04.03.2025 за клопотанням представника позивача по даній справі призначена судова земельно-технічна експертиза.
Не погодившись з даною ухвалою представником відповідача подана апеляційна скарга на ухвалу суду.
Постановою Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.05.2025 ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.03.2025 скасована, справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалами суду від 17.09.2025, 04.11.2025, 07.01.2026 відмовлено представнику позивача у призначенні по справі експертизи та долученні доказів.

Ухвалою від 18.03.2026 за заявою представника позивача залишено позов без розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, витрати пов`язані з розглядом справи відносяться до судових витрат

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача надано: копію Договору про правничої допомоги від 23.11.2023 укладеного між адвокатом Патокіним М.Б. та ОСОБА_2 ; акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 18.03.2026 до Договору про правничої допомоги від 23.11.2023 на суму 32 980 грн.; розрахункову квитанцію на суму 32 980,00 грн.

При розв`язанні вищенаведеного питання, суд враховує позицію ЄСПЛ, висловлену, зокрема, у рішеннях: від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), де зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Застосовуючи критерій співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених як у частині четвертій статті 137 ЦПК України так і у частинах третій - п`ятій статті 141 ЦПК України.

Зокрема, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Аналізуючи норми статей 137, 141 ЦПК України, суд дійшов висновку, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою - п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Така позиція випливає з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 № 910/15621/19, від 07.09.2022 у справі № 912/1616/21та постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 908/2702/21.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах третій - п`ятій статті 141 ЦПК України.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

З урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначена представником відповідача вартість та обсяг виконаної роботи у розмірі 32 980 грн. є завищеною, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат.

Суд вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене, з урахуванням викладеного, керуючись принципами співмірності та розумності судових витрат, критерієм реальності адвокатських витрат, а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, заявленої у справі ціни позову та значення справи для сторін, суд вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з позивача на користь відповідача 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а отже вимоги представника відповідача підлягають частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 270 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Доповнити резолютивну частину ухвали за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, третя особа: Павлоградська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, Державний реєстратор Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Водолазький Олександр Павлович, Друга Павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання недійсними рішень, скасування запису про реєстрацію права власності наступним абзацом:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Далі за текстом.

Додаткова ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк, з дня її проголошення, апеляційної скарги.

Додаткова ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги додаткова ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне додаткова ухвала не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Додаткове ухвала знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С. Г. Юдіна