РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/5480/25

провадження у справі № 2/0285/520/26

14 квітня 2026 року м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Коцюби О.М.,

за участі секретаря судового засідання Лук`янця Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ :

02.10.2025 року ТОВ «Свеа Фінанс» звернулося до суду з цим позовом до ОСОБА_1 , зазначаючи, що 25.08.2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 1719583, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов даного Договору первісний кредитор взяв на себе зобов`язання надати клієнту кредит у розмірі 6300,00 грн. строком на 350 днів зі сплатою відсотків 1,00 % в день на засадах строковості, зворотності, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка становить 29446,20 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 6300,00 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 11529,00 грн., пеня 11617,20 грн. 24.02.2025 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено Договір факторингу № 01.02-04/25, відповідно якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за відповідним Реєстром боржників . Оскільки відповідач не погашає кредит та не сплачує відсотки, змушені звернутися до суду.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надали заяву про розгляд справи у їхню відсутність.

Відповідач у судове засідання не з`явився.

Відповідно до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін.

В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалася.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 25.08.2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 1719583, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов Договору ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» надає ОСОБА_1 кредит у сумі 6300,00 грн. на засадах строковості, зворотності, платності та забезпеченості, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим Договором. Кредит надається строком на 350 днів.

Стандартна процентна ставка становить 1 % в день.

Цей Договір укладено сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України Про електронну комерцію (а.с. 10-14).

Згідно до інформаційної довідки ТОВ ПЕЙТЕК на платіжну картку № НОМЕР_1 25.08.2024 о 02:08:07 було перераховано кошти в сумі 6300,00 рн. (а.с. 31).

Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію").

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону).

24.02.2025 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено Договір факторингу № 01.02-04/25, відповідно якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 .

До матеріалів справи додано розрахунок заборгованості відповідача, виконаний позивачем у справі (а.с. 44).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 513 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст.517 ЦК України).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи даний спір, судом встановлено, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів передачі права вимоги до відповідача від первісного кредитора до нового кредитора ТОВ"СВЕА ФІНАНС", позивача у справі.

Вимоги стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором позивач обґрунтовує виключно договором кредитним договором та надає лише розрахунок заборгованості, який у свою чергу не містить інформації про нарахування саме такої суми, її складових, що не може бути доказом безспірності розміру грошових вимог.

Зокрема представником позивача не надано суду відповідний Реєстр боржників, підписаний та погоджений сторонами, що передбачено умовами відповідного Договору Факторингу, з якого вбачалася б передача права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором про надання фінансового кредиту № 11719583

При цьому наявна у справі копія реєстру боржників до Договору факторингу від 24.02.2025 року неповна та не містить посилання на відповідача.

Також у справі наявний розрахунок заборгованості за Договором кредиту, складений представником позивача, а не первинним стягувачем, відповідно до якого формувався відповідний Реєстр боржників, хоча п. 3.1.2 Договору факторингу вказано, що для підтвердження наявності та дійсності Прав вимоги, Клієнт зобов`язується передати Фактору Документацію.

Окрім цього, з матеріалів справи не можливо встановити, що картковий рахунок, на який здійснювалось перерахування коштів первісним кредитором, належить саме відповідачу.

Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який не довів суду належними та допустимими доказами її розмір.

За таких підстав суд приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження наявності заборгованості та її розміру, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а тому у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку із його недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 141, 223, 258, 259, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ТОВ «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий О.М. Коцюба