Провадження № 2/761/6130/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва під головуванням судді Матвєєвої Ю.О., при секретарі Каніковському Б.А., за участі представника позивача Кравченко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства "Київський Метрополітен" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, в обґрунтування якого зазначає, що 09.11.2024 року приблизно о 09.50 ОСОБА_1 , перебуваючи на платформі станції метрополітену «Університет» КП «Київський метрополітен» у м. Києві, побачив поруч із собою закріплений на спеціальному кріпленні на стінці колони автоматичний дефібрилятор для використання у громадських містах марки «Fred PA - 1 online» та в цей час ОСОБА_1 , діючи таємно для оточуючих, від`єднав від спеціального кріплення автоматичний дефібрилятор «Fred PA - 1 online» серійний номер 96, інвентарний номер Д/187099, який належить КП «Київський метрополітен» та тримаючи вказаний дефібрилятор у руках зайшов у вагон електропотягу, який прямував у бік станції метро «Вокзальна». Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.04.2025 року до ОСОБА_1 застосовано примусові заходи медичного характеру у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, - надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. У зв`язку з тим, що судом встановлено вчинення відповідачем ОСОБА_2 суспільно небезпечного діяння, його діями позивачеві була заподіяна шкода у вигляді балансової вартості дефібрилятору, а саме 58819,00 грн., а тому відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний відшкодувати заподіяну шкоду. З огляду на те, що відповідачка ОСОБА_2 , яка є матір`ю відповідача, проживала спільно із відповідачем, достовірно знала про його психічний стан, не вжила заходів щодо запобігання вчинення ним суспільно-небезпечного діяння, перешкодила йому пройти курс лікування в закладі психіатричної допомоги, відтак вона згідно ч. 2 ст. 1186 ЦК України має нести відповідальність за заподіяну шкоду. Таким чином позивач просить стягнути з відповідачів солідарно матеріальну шкоду в сумі 58819,00 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2025 року справу передано на розгляд судді Матвєєвій Ю.О.

Ухвалою судді від 26.11.2025 року відкрито загальне позовне провадження, справу призначено до розгляду у підготовче засідання.

25.12.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Кравченко О.М. надійшов відзив на позов, в якому вона заперечувала проти задоволення позову, оскільки відсутні належні докази спільного проживання; відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача 2 та шкодою; відповідач 2 не має обов`язку контролювати поведінку повнолітньої особи; рішення про виписку приймалося медичними працівниками.

29.12.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому вона наполягає на задоволенні позову, оскільки він є доведеним та обґрунтованим.

29.12.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Кравченко О.М. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому вона наполягає на недоведеності позовних вимог та просить відмовити в його задоволенні.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.01.2026 року підготовче засідання у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Кравченко О.М. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, направив суду заяву про розгляд справи в його відсутність, а також пояснення, в якому він не визнає позовні вимоги, оскільки не проживає разом із матір`ю, просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ч.6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.04.2025 року до ОСОБА_1 застосовано примусові заходи медичного характеру у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, - надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Згідно вищевказаної ухвали 09.11.2024 року приблизно о 09.50 ОСОБА_1 , перебуваючи на платформі станції метрополітену «Університет» КП «Київський метрополітен» у м. Києві, побачив поруч із собою закріплений на спеціальному кріпленні на стінці колони автоматичний дефібрилятор для використання у громадських містах марки «Fred PA - 1 online» та в цей час ОСОБА_1 , діючи таємно для оточуючих, від`єднав від спеціального кріплення автоматичний дефібрилятор «Fred PA - 1 online» серійний номер 96, інвентарний номер Д/187099, який належить КП «Київський метрополітен» та тримаючи вказаний дефібрилятор у руках зайшов у вагон електропотягу, який прямував у бік станції метро «Вокзальна».

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 277 від 25.02.2025 року ОСОБА_1 в період діяння виявляв ознаки хворобливого психічного розладу у вигляді «Гострого поліморфного психотичного розладу без симптомів шизофренії». В період діяння за психічним станом він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В даний час ОСОБА_1 виявляє ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. За своїм психічним станом в даний час ОСОБА_1 не здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Йому рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Порядок відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, врегульований ст.1186 ЦК України, згідно частини першої якої шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується. З урахуванням матеріального становища потерпілого та особи, яка завдала шкоди, суд може постановити рішення про відшкодування нею цієї шкоди частково або в повному обсязі.

З огляду на те, що судом встановлено, що ОСОБА_1 в момент завдання шкоди не усвідомлював свої дії та не міг керувати ними, суд відмовляє в задоволенні позову в частині вимог до ОСОБА_2 .

Щодо позовних вимог до відповідачки ОСОБА_2 суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст. 1186 ЦК України, якщо шкоду було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді.

Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, обов`язок доказування покладається на позивача.

Заявляючи вимоги до ОСОБА_2 позивач зазначає, що вона проживала разом із сином ОСОБА_1 , знала про його хворобу, але не запобігла завданню ним шкоди позивачеві, крім того, не дала можливості своєму сину пройти повний курс лікування у закладі психіатричної допомоги.

Між тим, позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вказаних фактів.

Матеріали справи не містять відомостей щодо встановлення ОСОБА_2 опіки чи піклування над ОСОБА_1 , відсутні будь-які документи, підтверджуючі їх сумісне проживання, натомість матеріали справи містять відомості з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідно до яких місцем реєстрації ОСОБА_1 зазначено АДРЕСА_1 , ця ж адреса реєстрації зазначена і в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 15.04.2025 року про застосування примусових заходів медичного характеру, факт виписки ОСОБА_2 з психіатричного закладу у супроводі матері не доводить причинно-наслідкового зв`язку з вчиненням ним суспільно небезпечного діяння.

Показання матері ОСОБА_2 , викладені у висновку експерта, не є джерелом доказу в розумінні цивільного процесуального кодексу, натомість позивач не був позбавлений права заявляти клопотання про витребування доказів або виклик свідків для підтвердження обставин, на які він посилається.

На підставі наведеного позовні вимоги КП "Київський Метрополітен" задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 141, 178, 247, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Комунального підприємства "Київський Метрополітен" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 08.04.2026 року.

Суддя Ю.О. Матвєєва

31 березня 2026 року