Номер провадження: 22-ц/813/2355/26
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Громовенко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 березня 2025 року, постановленого під головуванням судді Петренка В.С. повний текст рішення складений 19 березня 2025 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки в натурі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Гареєв Є.Ш., звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки в натурі, в якому, з урахуванням уточнення позовної заяви, просили:

- поділити в натурі земельну ділянку із кадастровим номером :26:012:0065 за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до другого варіанту поділу передбаченого Висновком експерта №СЕ-2514-1-1372.24 від 26.08.2024 р. наступним чином:

- виділити у спільну часткову власність по 1/2 частки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 земельну ділянку, яка складається: із земельної ділянки з межами «13-12-11-10-9-8-7-19-18-17-16-15- 14-13» площею 272,0 кв.м., а саме: від точки 13 по прямій лінії на відстані 2,2 м до точки 12; далі по прямій лінії по внутрішнім перегородкам житлового будинку літ «Е» на відстані 8,53 м. до точки 11; далі у тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 1,51 м. до точки 10; поворот вправо по прямій лінії на відстані 1,84 м. до точки 9; поворот вправо по прямій лінії на відстані 1,37 м. до точки 8; поворот вліво по прямій лінії на відстані 9,27 м. до точки 7; поворот вправо по прямій лінії на відстані 12,50 м. до точки 19; далі у тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 2,59 м. до точки 18; поворот вправо по прямій лінії на відстані 12,54 м до точки 17; поворот вліво по прямій лінії на відстані 6,59 м. до точки 16; поворот вправо по прямій лінії на відстані 4,0 м. до точки 15; поворот вправо по прямій лінії на відстані 2,95 м. до точки 14; поворот вліво по прямій лінії на відстані 6,63 м. до точки 13;

- виділити у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, яка складається: із земельної ділянки з межами «1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-12-13-1» площею 272,0 кв.м., а саме: від точки 1 по прямій лінії на відстані 5,13 м. до точки 2; далі у тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 15,97 м. до точки 3; поворот вправо по прямій лінії на відстані 6,01 м. до точки 4; поворот вправо по прямій лінії на відстані 3,35 м. до точки 5; поворот вліво по прямій лінії на відстані 3,0 м. до точки 6; поворот вправо по прямій лінії на відстані 9,51 м. до точки 7; поворот вправо по прямій лінії на відстані 9,27 м. до точки 8; поворот вправо по прямій лінії на відстані 1,37 м. до точки 9; поворот вліво по прямій лінії на відстані 1,84 м. до точки 10; поворот вліво по прямій лінії на відстані 1,51 м. до точки 11; далі по прямій лінії по внутрішнім перегородкам житлового будинку літ «Е» на відстані 8,53 м. до точки 12; далі у тому ж напрямку по прямій лінії по існуючій огорожі на відстані 2,2 м. до точки 13; поворот вправо по прямій лінії на відстані 10,36 м. до точки 1;

- стягнути із відповідача судові витрати.

В обґрунтування свого позову позивачі зазначили, що згідно свідоцтва про право на спадщину від 17.10.2002 року, в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5 , отримали спадщину його доньки: ОСОБА_1 (відповідач) та ОСОБА_6 (мати позивачів) до складу якої входили: житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , земельна ділянка розміром 544 кв.м., для обслуговування житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_2 .

Названа земельна ділянка (0,0544 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель), належала ОСОБА_5 , згідно державного акту від 30.12.1997 року.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 успадкували кожна по 1/2 частці названого майна.

Позивачі вказують, що згідно ухвали Київського районного суду м. Одеси від 14.12.2007 року у справі №2-5057/07 між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 судом була затверджена мирова угода, згідно якої:

- ОСОБА_1 переходить у користування: жила кімната, площею 9,3 кв.м. літ. 1-7, веранда площею 12,1 кв.м. літ. 1-1, коридор площею 5,9 кв.м. літ. 1-4, кладова площею 0,9 кв.м. літ. 1-3, санвузол площею 4,5 кв.м. літ. 1-2, частина мансарди площею 7,1 кв.м. літ 2-2, сарай площею 2,05х2,75 № 127;

- ОСОБА_6 переходить у користування: жила кімната, площею 17,3 кв.м. літ. 1-6, кухня площею 10,6 кв.м. літ. 1-5, частина мансарди площею 7,1 кв.м. літ. 2-2, підвал площею 9,8 кв.м., який знаходиться під кухнею 1-5, сарай площею 5,6 кв.м. №128, гараж площею 27,1 кв.м. № 55.

Згідно витягу від 17.11.2022 року № 315402425, вбачається, що відповідач виділила свою частку будинку в окрему одиницю та має тепер окрему адресу: АДРЕСА_2 .

Згідно свідоцтва про смерть від 16.07.2013 року, померла ОСОБА_6 (матір позивачів), які були спадкоємцями після її смерті.

Згідно рішення Київського районного суду м. Одеси від 10.01.2017 року у справі № 520/7792/13-ц було визнано за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право власності, після смерті матері, на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами, в який входить: житловий будинок літ. Е, який складається з: 1-6 житлова кімната, площею 17,3 кв.м.; 1-5 підсобне приміщення, площею 10,6 кв.м.; 2-2 мансарда, площею 7,1 кв.м.; І підвал, площею 9,8 кв.м.; сарай № 128; гараж № НОМЕР_1 ; навіс И; огорожа №1, ХІ замощення; 1/4 частина земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,0544 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно із витягом від 25.05.2019 року, спірна земельна ділянка має кадастровий номер: :26:012:0065.

Згідно витягу від 17.11.2022 року № 315402652 за позивачами зареєстровано право власності по 1/4 частки за кожним спірної земельної ділянки та по 1/4 частки за кожним житлового будинку під АДРЕСА_2 .

Таким чином, на даний час, за відповідачкою зареєстрований будинок під АДРЕСА_2 , а за позивачами будинок під АДРЕСА_2 , при цьому, спірна земельна ділянка не розділена між співвласниками, позивачі володіють по 1/4 частки за кожним, а відповідачка 1/2 частки.

Щодо вирішення питання про поділ земельної ділянки, відповідно до часток власників, позивачі звернулися до відповідачки, проте остання категорично проти та не бажає здійснювати поділ, що і стало підставою для звернення до суду з позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 березня 2025 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволений в повному обсязі.

Поділено в натурі земельну ділянку із кадастровим номером :26:012:0065 за адресою: АДРЕСА_1 - відповідно до другого варіанту поділу передбаченого Висновком експерта № СЕ-2514-1-1372.24 від 26.08.2024 р. наступним чином:

- виділено у спільну часткову власність по 1/2 частки кожному ОСОБА_2 , ОСОБА_3 земельну ділянку, яка складається: із земельної ділянки з межами «13-12-11-10-9-8-7-19-18-17-16-15- 14-13» площею 272,0 кв.м., а саме: від точки 13 по прямій лінії на відстані 2,2 м до точки 12; далі по прямій лінії по внутрішнім перегородкам житлового будинку літ «Е» на відстані 8,53 м. до точки 11; далі у тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 1,51 м. до точки 10; поворот вправо по прямій лінії на відстані 1,84 м. до точки 9; поворот вправо по прямій лінії на відстані 1,37 м. до точки 8; поворот вліво по прямій лінії на відстані 9,27 м. до точки 7; поворот вправо по прямій лінії на відстані 12,50 м. до точки 19; далі у тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 2,59 м. до точки 18; поворот вправо по прямій лінії на відстані 12,54 м до точки 17; поворот вліво по прямій лінії на відстані 6,59 м. до точки 16; поворот вправо по прямій лінії на відстані 4,0 м. до точки 15; поворот вправо по прямій лінії на відстані 2,95 м. до точки 14; поворот вліво по прямій лінії на відстані 6,63 м. до точки 13.

Виділено у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, яка складається: із земельної ділянки з межами «1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-12-13-1» площею 272,0 кв.м., а саме: від точки 1 по прямій лінії на відстані 5,13 м. до точки 2; далі у тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 15,97 м. до точки 3; поворот вправо по прямій лінії на відстані 6,01 м. до точки 4; поворот вправо по прямій лінії на відстані 3,35 м. до точки 5; поворот вліво по прямій лінії на відстані 3,0 м. до точки 6; поворот вправо по прямій лінії на відстані 9,51 м. до точки 7; поворот вправо по прямій лінії на відстані 9,27 м. до точки 8; поворот вправо по прямій лінії на відстані 1,37 м. до точки 9; поворот вліво по прямій лінії на відстані 1,84 м. до точки 10; поворот вліво по прямій лінії на відстані 1,51 м. до точки 11; далі по прямій лінії по внутрішнім перегородкам житлового будинку літ «Е» на відстані 8,53 м. до точки 12; далі у тому ж напрямку по прямій лінії по існуючій огорожі на відстані 2,2 м. до точки 13; поворот вправо по прямій лінії на відстані 10,36 м. до точки 1.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Гареєв Є.Ш., просить відмовити у задоволені апеляційної скарги, залишити рішення суду в силі, посилаючись на відсутність обґрунтувань незаконності рішення суду.

В судове засідання призначене на 24 березня 2026 року учасники справи не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 88, 89, 90 т. 2).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання та явка яких не визнавалась судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.10.2002 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5-3850, згідно якого в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5 отримали спадщину його дочки - ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

До складу спадщини входили: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 544 кв.м., яка передана для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташованої на території АДРЕСА_1 .

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю від 30.12.1997 року, серія ІІ-ОД №033231, земельна ділянка загальною площею 0,0544 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_5 .

Відповідно до ухвали Київського районного суду м. Одеси від 14.12.2007 року у справі № 2-5057/07, затверджена мирова угода між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 про поділ житлового будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 переходить у користування: літ. 1-7 житлова кімната площею 9,3 кв.м.; літ. 1-1 веранда, площею 5,9 кв.м.; літ. 1-4 коридор, площею 5,9 кв.м.; літ. 1-3 кладова, площею 0,9 кв.м.; літ. 1-2 санвузол, площею 4,5 кв.м.; 1/2 частина літ. 2-2 мансарди площею 7,1 кв.м.; № 127 сарай площею 2,05x2,75. ОСОБА_6 переходить у користування: літ. 1-6 житлова кімната площею 17,3 кв.м.; літ. 1-5 кухня, площею 10,6 кв.м.; літ. 1-4 коридор, площею 5,9 кв.м.; літ. 1-3 кладова, площею 0,9 кв.м.; літ. 1-2 санвузол, площею 4,5 кв.м.; 1/2 частина літ. 2-2 мансарди, площею 7,1 кв.м.; підвал тощею 9,8 кв.м.; № 128 сарай площею 5,6 кв.м.; № 55 гараж, площею 27,1 кв.м.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.11.2022 року за №315402425 житловий будинок по АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси від 10.01.2017 року у справі №520/7792/13-ц, за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/2 частку (по 1/4 частині кожному) земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,0544 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24.05.2019 року за № НВ-019, земельна ділянка площею 0,0544 га з кадастровим номером :26:012:0065, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 з 1/2 часткою, ОСОБА_3 з 1/4 часткою та ОСОБА_2 з 1/4 часткою.

У 2018 році між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ТОВ «Укрлендконсалтинг» був укладений договір на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно технічного паспорту на житловий будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого КП «ОМБТІ та РОН» станом на 07.02.2008 року, виданого ОСОБА_6 , на земельній ділянці розташовані наступні будівлі та споруди: житловий будинок літ. «Е»; сарай №127; літній душ № 128; гараж № НОМЕР_1 ; XI, XVI вимощення; № 1 огорожа. Житловий будинок літ. «Е» у складі приміщень: 1 погреб, площею 9,8 кв.м.; 1-1 веранда, площею 12,1 кв.м.; 1-2 санвузол, площею 4,5 кв.м.; 1-3 кладова, площею 0,9 кв.м.; 1-4 коридор, площею 5,9 кв.м.; 1-5 кухня, площею 10,6 кв.м.; 1-6 житлова, площею 17,2 кв.м.; 2-1 коридор, площею 2,9 кв.м.; 2-2 житлова, площею 14,2 кв.м. Загальна площа житлового будинку літ. «Е», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , складає: 87,5 кв.м., в т.ч. житлова 40,8 кв.м., допоміжна (підсобна) 36,9 кв.м.

Відповідно висновку комплексної судової земельно-технічної експертизи №СЕ-2514-1-1372.24 від 26.08.2024 року, експерт надав на розгляд суду два технічно можливих варіанта поділу земельної ділянки з кадастровим номером :26:012:0065 між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Запропонований перший варіант поділу земельної ділянки з кадастровим номером :26:012:0065, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (у відповідності до фактичного порядку користування, з відступом від належних часток):

співвласнику ОСОБА_1 пропонується виділити земельну ділянку: межами «1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-1» площею 261,7 кв.м. (див. рисунок 2 у додатку № 3 до даного висновку експерта), що на 10,3 кв.м. менше ідеально належної частки.

Межі земельної ділянки описуються наступним чином (див. графічне відображення рисунок 2, додаток № 3, зображено зеленим кольором): від точки 1 по прямій лінії на відстані 5,13 м. до точки 2; далі у тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 15,97 м. до точки 3; поворот вправо по прямій лінії на відстані 6,01 м. до точки 4; поворот вправо по прямій лінії на відстані 3,35 м. до точки 5; поворот вліво по прямій лінії на відстані 3,0 м. до точки 6; поворот вправо по прямій лінії на відстані 8,60 м. до точки 7; поворот вправо по прямій лінії по існуючій жорсткій огорожі на відстані 11,41 м. до точки 8; поворот вліво по прямій лінії по існуючій огорожі на відстані 1,51 м. до точки 9 (зовнішня стіна житлового будинку літ. «Е»); далі по прямій лінії по внутрішнім перегородкам житлового будинку літ. «Е» на відстані 8,53 м. до точки 10; далі у тому ж напрямку по прямій лінії по існуючій огорожі на відстані 2,2 м. до точки 11; поворот вправо по прямій лінії на відстані 10,36 м. до точки 1.

Вхід на територію земельної ділянки, запропонованої виділити співвласнику ОСОБА_1 організувати зі сторони території загального користування (існуючій вхід);

співвласникам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пропонується виділити земельну ділянку з межами «11-10-9-8-7-17-16-15-14-13- 12-11» площею 282,3 кв.м. (див. рисунок 2 у додатку № 3 до даного висновку експерта), що на 10,3 кв.м. більше ідеально належної частки.

Межі земельної ділянки описуються наступним чином (див. графічне відображення рисунок 2, додаток №3, зображено синім кольором): від точки 11 по прямій лінії на відстані 2,2 м. до точки 10; далі по прямій лінії по внутрішнім перегородкам житлового будинку літ. «Е» на відстані 8,53 м. до точки 9; далі у тому ж напрямку по прямій лінії по існуючій огорожі на відстані 1,51 м. до точки 8; поворот вправо по прямій лінії по існуючій огорожі на відстані 11,41 м. до точки 7; поворот вправо по прямій лінії на відстані 12,50 м. до точки 17; далі у тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 2,59 м. до точки 16; поворот вправо по прямій лінії на відстані 12,54 м. до точки 15; поворот вліво по прямій лінії на відстані 6,59 м. до точки 14; поворот вправо по прямій лінії на відстані 4,0 м. до точки 13; поворот вправо по прямій лінії на відстані 2,95 м. до точки 12; поворот вліво по прямій лінії на відстані 6,63 м. до точки 11.

Вхід на територію земельної ділянки, запропонованої виділити співвласникам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , організувати зі сторони проїзду (існуючий вхід).

Запропонований другий варіант поділу земельної ділянки з кадастровим номером :26:012:0065, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (у відповідності до ідеальних часток):

співвласнику ОСОБА_1 пропонується виділити земельну ділянку з межами «1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-12-13-1» площею 272,0 кв.м., що відповідає ідеально належній частці.

Межі земельної ділянки описуються наступним чином (див. графічне відображення рисунок 3, додаток №4, зображено зеленим кольором): від точки 1 по прямій лінії на відстані 5,13 м. до точки 2; далі у тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 15,97 м. до точки 3; поворот вправо по прямій лінії на відстані 6,01 м. до точки 4; поворот вправо по прямій лінії на відстані 3,35 м. до точки 5; поворот вліво по прямій лінії на відстані 3,0 м. до точки 6; поворот вправо по прямій лінії на відстані 9,51 м. до точки 7; поворот вправо по прямій лінії на відстані 9,27 м. до точки 8; поворот вправо по прямій лінії на відстані 1,37 м. до точки 9; поворот вліво по прямій лінії на відстані 1,84 м. до точки 10; поворот вліво по прямій лінії на відстані 1,51 м. до точки 11; далі по прямій лінії по внутрішнім перегородкам житлового будинку літ. «Е» на відстані 8,53 м. до точки 12; далі у тому ж напрямку по прямій лінії по існуючій огорожі на відстані 2,2 м. до точки 13; поворот вправо по прямій лінії на відстані 10,36 м. до точки 1.

Вхід на територію земельної ділянки, запропонованої виділити співвласнику ОСОБА_1 організувати зі сторони території загального користування (існуючий вхід);

співвласникам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пропонується виділити земельну ділянку межами «13-12-11-10-9-8-7-19-18-17-16-15- 14-13» площею 272,0 кв.м. (див. рисунок 3 у додатку №4 до даного висновку експерта), що відповідає ідеально належним часткам.

Межі земельної ділянки описуються наступним чином (див. графічне відображення рисунок 3, додаток №4, зображено синім кольором): від точки 13 по прямій лінії на відстані 2,2 м до точки 12; далі по прямій лінії по внутрішнім перегородкам житлового будинку літ «Е» на відстані 8,53 м. до точки 11; далі у тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 1,51 м. до точки 10; поворот вправо по прямій лінії на відстані 1,84 м. до точки 9; поворот вправо по прямій лінії на відстані 1,37 м. до точки 8; поворот вліво по прямій лінії на відстані 9,27 м. до точки 7; поворот вправо по прямій лінії на відстані 12,50 м. до точки 19; далі у тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 2,59 м. до точки 18; поворот вправо по прямій лінії на відстані 12,54 м до точки 17; поворот вліво по прямій лінії на відстані 6,59 м. до точки 16; поворот вправо по прямій лінії на відстані 4,0 м. до точки 15; поворот вправо по прямій лінії на відстані 2,95 м. до точки 14; поворот вліво по прямій лінії на відстані 6,63 м. до точки 13.

Вхід на територію земельної ділянки, запропонованої виділити співвласникам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , організувати зі сторони проїзду (існуючий вхід).

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в повному обсязі, суд першої інстанції виходив, з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 статті 356 ЦК України, визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 357 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Положеннями ч. 3 цієї статті передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти дії щодо свого майна будь-які угоди, відповідно за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом (ст. 89 Земельного кодексу).

Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Згідно ч. 1 ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно ч. 1 ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 186 ЦК України, річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :26:012:0065, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності, вказана земельна ділянка підлягає розподілу з виділом в натурі сторонам часток згідно 2 варіанту висновку комплексної судової земельно-технічної експертизи №СЕ-2514-1-1372.24 від 26.08.2024 року, що відповідає розміру їх ідеальних часток.

При цьому, судом вірно зазначено, що фактична площа земельної ділянки складає 0,0639 га, тобто на 0,0095 га більше, площі земельної ділянки у відповідності до витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24.05.2019 року за № НВ-019 (а.с. 19-21 т. 1) та Державного акту на право приватної власності на землю від 30.12.1997 року, серія ІІ-ОД №033231 (а.с. 11 т. 1).

Приймаючи до уваги, що фактичні межі (огорожі) земельної ділянки не відповідають межам у відповідності до витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24.05.2019 року за № НВ-019 та Державного акту на право приватної власності на землю від 30.12.1997 року, серія ІІ-ОД №033231, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що поділу підлягає лише земельна ділянка, яка складає 0,0544 га, а земельна ділянка, яка складає 0,0095 га, сторонам не належить та документи на неї відсутні.

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, дійшов обґрунтованого висновку про поділ земельної ділянки між позивачами та відповідачем, згідно з запропонованим експертом 2 варіантом розподілу земельної ділянки.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції неповно встановив обставин, що мають значення для справи, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки суд першої інстанції, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, на підставі висновку комплексної судової земельно-технічної експертизи №СЕ-2514-1-1372.24 від 26.08.2024 року, який був складений з урахуванням вимог діючої нормативно-технічної документації, враховуючи розташування на земельній ділянці будівель та споруд, проаналізувавши варіанти поділу земельної ділянки, надані експертом, на законних підставах визнав, що поділ земельної ділянки за другим варіантом не порушує права учасників справи та є найбільш логічним для майбутнього використання земельної ділянки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявлених вимог, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Також колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 27 березня 2026 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Р.Д. Громік

______________________________________ С.М. Сегеда