Провадження № 2/591/2887/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Устименко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СУМИХІМПРОМ», 3-ї особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Північне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків

про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зобов`язання сплатити єдиний соціальний внесок, подати звітність

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «СУМИХІМПРОМ», 3-ї особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Північне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зобов`язання сплатити єдиний соціальний внесок, подати звітність в якому просить суд:

1) стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати з 29.07.2025 року по 10.10.2025 року в розмірі 80989,74 грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів;

2) зобов`язати Акціонерне товариство «СУМИХІМПРОМ» нарахувати у розмірі, відповідно до вимог чинного законодавства єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на невиплачену заробітну плату в загальній сумі 151155,88 грн., сплатити з неї такий внесок та зобов`язати подати звітність з податку на доходи фізичних осіб та з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Позивач ОСОБА_1 свої вимоги мотивує тим, що він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумихімпром» і 28.07.2025 року був звільнений Наказом (розпорядженням) з кадрових питань № 352 про припинення трудового договору (контракту) на підставі частини третьої ст. 38 КЗпП України (розірвання трудового договору з ініціативи працівника за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору). При звільнені відповідачем не проведено розрахунок та не виплачена нарахована заробітна плата в сумі 151155,88 грн. (сто п`ятдесят одна тисяча сто п`ятдесят п`ять грн. 88 коп.). Додатково позов обґрунтовано тим, що за період з липня 2024 року по липень 2025 року відповідачем не сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на невиплачену заробітну плату (внаслідок чого зазначений період не зараховано до страхового стажу позивача) та не подано звітність з податку на доходи фізичних осіб та з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 21 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 20 листопада 2025 року. Надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, роз`яснено позивачу право подати відповідь на відзив та відповідачу - заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення у визначені судом строки та порядку, третій особі - право надіслання (надання) копії письмових пояснень щодо позову або відзиву та доданих до них документів у встановлений строк.

У поданому 28.10.2025 року через «Електронний суд» відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечував, посилаючись на складні умови діяльності підприємства у період воєнного стану та фінансові труднощі.

Відповідач до позовних вимог Позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати з 29.07.2025 року по 10.10.2025 року в розмірі 80989,74 грн., то Відповідач вважає, що вони є необгрунтованими, несправедливими та неспівмірними із розміром заборгованості по заробітній платі, характером цієї заборгованості, і тому не підлягають задоволенню. Посилається на ч. 1 ст. 117 КзПП України, відповідно до якої у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їхній розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Крім іншого, у відзиві міститься посилання на перебування в стані банкрутства ПАТ «СУМИХІМПРОМ» в умовах воєнного стану, що завдало підприємству значних втрат, істотно вплинуло на його фінансове становище і трудові відносини.

У поданій 03.11.2025 року через «Електронний суд» відповіді на відзив позивач просив відхилити заперечення відповідача, посилаючись на імперативність приписів ст. 116, 117 КЗпП України, відсутність доказів форс-мажорних обставин у розумінні закону та правові позиції Верховного Суду щодо обов`язку роботодавця провести своєчасний розрахунок при звільненні. Розрахунок заявленої до стягнення суми позивач вважає обґрунтованим та підтвердженим наданими матеріалами.

Позивач 23.01.2026 року через «Електронний суд» подав додаткові пояснення, в яких на підтвердження вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити єдиний соціальний внесок послався на лист Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 26.12.2025 року № 1800-0202-8/51329 та відповідь АТ «СУМИХІМПРОМ» від 06.01.2026 року № 20/85, згідно з якими за період з липня 2024 року по липень 2025 року страхові внески за нього не сплачено, у зв`язку з чим відповідні періоди не зараховані до страхового стажу. Позивач вказував, що така бездіяльність відповідача порушує його право на належне пенсійне забезпечення та є підставою для задоволення позовних вимог у цій частині.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26 січня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 10 березня 2026 року.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мачула А.А. в письмовій заяві 10 березня 2026 року позов підтримала повністю. Просить суд слухати справу у її відсутності та відсутність позивача.

Відповідач: Акціонерного товариства «СУМИХІМПРОМ», 3-тї особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Північне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, представники до суду не з`явилися.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 06.02.2004 року був прийнятий на посаду економіста (нормувальником) цеху по виробництву емалей, з 01.08.2008 року переведений на посаду заступника начальника відділу економічного планування та аналізу господарчої діяльності (ВЕП та АГД ) у ПАТ «СУМИХІМПРОМ». Звільнений 28.07.2025 року за Наказом № 352 за частиною третьою ст. 38 КЗпП України (розірвання трудового договору з ініціативи працівника за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору), що підтверджується копією наказу і трудової книжки (а.с.22-24 ).

Відповідно до розрахункового листа по нарахованій заробітній платі та Довідки про доходи №482 від 28.07.2025 року, сума що належить до виплати позивачу при звільненні з 28.07.2025року складає 151 155,88 грн. (сто п`ятдесят одна тисяча сто п`ятдесят п`ять грн. 88 коп.) (а.с.25-28).

В позовній заяві позивач повідомив, що жодних виплат від відповідача йому не надходило. При звільнені відповідачем не проведено розрахунок та не виплачена нарахована заробітна плата.

Судовим наказом від 15 серпня 2025 року у справі № 591/9327/25 (провадження № 2-н/591/3039/25), стягнуто з відповідача зазначену суму заборгованості. Судовий наказ не оскаржувався АТ «СУМИХІМПРОМ», набрав законної сили та переданий до примусового виконання до органів виконавчої служби, що підтверджується Постановою про відкриття виконавчого провадження № 79175152 (а.с. 34 ). Тому факт заборгованості є доведеним і не потребує додаткового доказування.

Судом встановлено, що при звільненні в порушення вимог ст. 116 КЗпП роботодавцем не було проведено виплату усіх належних сум працівникові ОСОБА_1 .. Вказана обставина є підставою для застосування до роботодавця заходів, передбачених статтею 117 КЗпП: з відповідача необхідно стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

При цьому для обчислення розміру середньої заробітної плати суд вважає необхідним взяти до уваги розмір середньої заробітної плати зазначений, виходячи з довідки про доходи.

З копії трудової книжки вбачається, що позивач звільнився 28 липня 2025 року, тому час розрахунку середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у даній справі розпочався з 29 липня 2025 року.

Відповідно кількість днів затримки з 29.07.2025 року по 10.10.2025 складає 54 (п`ятдесят чотири) робочі дні.

Згідно розрахунку середньоденний заробіток позивача складає 1499 грн. 81 коп. (одна тисяча чотириста дев`яносто дев`ять гривень 81 копійка).

Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні станом на 10.10.2025 року складає 80989,74 грн. (вісімдесят тисяч дев`ятсот вісімдесят дев`ять грн. 74 коп.), як 54 (п`ятдесят чотири робочі дні х 1499 грн. 81 коп. (середньоденний заробіток згідно довідки про доходи) з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

Разом з тим, суд зазначає, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Відповідач посилається на перебування підприємства у процедурі банкрутства у період 20112023 років, запровадження воєнного стану, розташування підприємства на території можливих бойових дій, пошкодження виробничих потужностей внаслідок обстрілів, вимушені простої, перебої з електропостачанням, втрату логістичних зв`язків та значні фінансові збитки, що, на його думку, унеможливило своєчасну виплату заробітної плати.

Суд враховує, що на території України з 24.02.2022 року введено воєнний стан, а м. Суми віднесено до територій можливих бойових дій, що є загальновідомими обставинами у розумінні ч. 3 ст. 82 ЦПК України.

Разом з тим, відповідно до ст. 116, 117 КЗпП України обов`язок роботодавця провести повний розрахунок із працівником у день звільнення є імперативним. Норми КЗпП України не передбачають звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасний розрахунок при звільненні з підстав складного фінансового становища, перебування у процедурі банкрутства чи загального посилання на воєнний стан.

Статтею 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що роботодавець може бути звільнений від відповідальності за порушення строків виплати заробітної плати, якщо доведе, що таке порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Однак саме по собі введення воєнного стану не є безумовною підставою для звільнення від відповідальності; необхідним є встановлення прямого причинно-наслідкового зв`язку між конкретними обставинами та неможливістю виконання зобов`язання.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 21.07.2021 року у справі № 912/3323/20, непереборна сила повинна об`єктивно унеможливлювати виконання зобов`язання в принципі, а не лише ускладнювати його або робити економічно невигідним. На відміну від форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які роблять неможливим виконання зобов`язання в принципі, істотна зміна обставин є оціночною категорією, яка полягає у розвитку договірного зобов`язання таким чином, що виконання такого зобов`язання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків, призводячи до неможливості виконання зобов`язання. Подібна позиція щодо суті істотної зміни обставин була викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №910/15484/17.

Надані відповідачем доводи свідчать про складність господарської діяльності підприємства, однак не підтверджують повну об`єктивну неможливість проведення розрахунку з позивачем у встановлені законом строки.

Крім того, суд враховує, що позовні вимоги сформульовані про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати станом на 10.10.2025 року у розмірі 80989,74 грн., яка не уточнювалась на момент ухвалення рішення, і не перевищує меж, визначених ст. 117 КЗпП України. Заявлена до стягнення сума є співмірною розміру простроченої заборгованості та періоду її затримки.

З урахуванням викладеного, суд не знаходить правових підстав для звільнення відповідача від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Виходячи із принципів справедливості та співмірності, враховуючи, що позивач звернувся із позовом з дотриманням строків звернення, а також, що розмір заборгованості по заробітній платі позивача становить 151155,88 (сто п`ятдесят одна тисяча сто п`ятдесят п`ять грн. 88 коп.) грн., за затримку виплати якої відповідач несе відповідальність згідно зі статтею 117 КЗпП України, суд вважає за необхідне визначити до стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 80989,74 (вісімдесят тисяч дев`ятсот вісімдесят дев`ять) грн. 74 коп..

Отже, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача підлягають задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 80989,74 грн..

Щодо позовної вимоги про зобов`язання з нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на невиплачену заробітну плату та подання звітності з податку на доходи фізичних осіб та з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суд зазначає наступне .

Частиною 4 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

З індивідуальних відомостей про застраховану особу, а саме ОСОБА_1 , в сформованих засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України 10.10.2025 року у формі Довідок ОК-7 та ОК-5 вказано, що АТ «СУМИХІМПРОМ» з липня 2024 року включно по липень 2025 року за ОСОБА_1 не сплачується єдиний соціальний внесок і, як наслідок, час несплати ЄСВ не зараховується до страхового стажу (а.с.29-33).

Згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 26.12.2025року 1800-0202-8/51329 період з липня 2024 року по липень 2025 року наявні відомості про нарахований гр. ОСОБА_1 публічним акціонерним товариством «Сумихімпром» дохід, але відомості про сплату страхових внесків за вищезазначений період відсутні.

Крім того, в додатку до листа АТ «СУМИХІМПРОМ» від 06.01.2026 року № 20/85, відповідачем зазначено, що за період з липня 2024 року по липень 2025 року ЄСВ за ОСОБА_1 не сплачено. Отже. Відповідачем фактично даний факт визнається.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що оскільки позивач знаходився в трудових відносинах з відповідачем, була нарахована заробітна плата за період з липня 2024 року по липень (включно) 2025 року на загальну суму 151155,88 грн. (сто п`ятдесят одна тисяча сто п`ятдесят п`ять грн. 88 коп.), однак ці періоди не зараховані до страхового стажу та заробітної плати як такі, з яких не сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне та з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Додатково це підтверджено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області в повідомленні від 26.12.2025 1800-0202-8/51329.

З вказаних періодів та нарахованої заробітної плати відповідачем не було сплачено єдиний соціальний внесок на позивача, як застрахованої особи. Це є порушенням прав позивача відповідно до законодавства України на оформлення, призначення та виплату у відповідному розмірі сум пенсій в органах ПФУ, яке вираховується із сум цих страхових внесків, які повинен був відраховувати відповідач, як роботодавець, в Пенсійний фонд України.

Відповідач не спростував обставин зазначених у позові, а тому суд виходячи з наявних матеріалів справи, доказів, вбачає, що права позивача дійсно були порушені відповідачем і повинні бути відновлені шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застрахована особа має право вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі в судовому порядку.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про оплату праці», структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Частиною четвертою статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до закону нараховується єдиний внесок.

Судом встановлено, що заробітна плата позивачу за спірний період була нарахована, що підтверджується судовим наказом про її стягнення, який передано на примусове виконання до органу державної виконавчої служби, однак фактично не виплачена.

Відповідно до вимог законодавства, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування нараховується на суму нарахованої заробітної плати незалежно від факту її виплати. Отже, у відповідача виник обов`язок здійснити нарахування та сплату єдиного внеску із сум нарахованої, але невиплаченої заробітної плати позивачу.

Неподання відповідачем зазначеного Податкового розрахунку унеможливлює належний облік страхового стажу позивача та порушує його право на соціальне забезпечення.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застрахована особа має право вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі в судовому порядку.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата включає основну та додаткову заробітну плату, а також інші заохочувальні та компенсаційні виплати, що свідчить про те, що на всі складові нарахованої заробітної плати поширюється обов`язок щодо нарахування єдиного внеску.

Право позивача порушене і підлягає захисту в суді.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача і на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-81, 133, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СУМИХІМПРОМ», 3-ї особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Північне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків

про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зобов`язання сплатити єдиний соціальний внесок, подати звітність задоволити.

Стягнути з Акціонерного товариства«СУМИХІМПРОМ» (місцезнаходження: м. Суми, вул. Харківська, п/в 12, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 липня 2025 року по 10 жовтня 2025 року в сумі 80989,74 (вісімдесят тисяч дев`ятсот вісімдесят дев`ять) грн. 74 коп. з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

Зобов`язати Акціонерне товариство«СУМИХІМПРОМ» (місцезнаходження: м. Суми, вул. Харківська, п/в 12, ) нарахувати та сплатити єдиний соціальний внесок (ЄСВ) на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з суми заробітної плати у розмірі 151155,88 грн. (сто п`ятдесят одна тисяча сто п`ятдесят п`ять) грн. 88 коп. відповідно до чинного законодавства, а також подати відповідну звітність до органів Державної податкової служби.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сумихімпром» (місцезнаходження: м. Суми, вул. Харківська, п/в 12, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) - 1211 грн. 20 коп. в рахунок повернення судового збору.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сумихімпром» (місцезнаходження: м. Суми, вул. Харківська, п/в 12, ) на користь держави 1211 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення виготовлено 27 березня 2026 року.

СУДДЯ А.Я.КЛИМЕНКО