Дата документу 14.04.2026Справа № 554/3053/26
Провадження № 2-з/554/30/2026
У Х В А Л А

Іменем України

14 квітня 2026 року м. Полтава

Суддя Шевченківського районного суду міста Полтави Гольник Л.В., розглянувши заяву представника позивача Сластнікової Людмили Вадимівни в інтересах позивача ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» про забезпечення позову,-

в с т а н о в и в:

10.04.2026 року представник позивача Сластнікової Л.В. в інтересах позивача ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» звернулася до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), які знаходяться на рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк», Код , а також на рахунках в інших банківських та фінансових установах, у межах суми фактично отриманого відповідачем тіла кредиту 15 000,00 грн.

Вимоги мотивує тим, що у провадженні Шевченківського районного суду міста Полтави перебуває цивільна справа № 554/3053/26 за позовом ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 1421998 від 06.04.2024. Предметом спору є невиконання відповідачем грошових зобов`язань щодо повернення кредитних коштів. На даний час судове рішення у справі не ухвалено. Поведінка відповідача безапеляційно свідчить про його умисне, злісне ухилення від виконання договірних зобов`язань та відверте нехтування нормами цивільного законодавства. Цинізм дій відповідача полягає у їх системності: за 350 днів чинності кредитного договору боржник не сплатив жодної гривні ані за основним боргом, ані за відсотками, при цьому таке свідоме ігнорування фінансових зобов`язань продовжується і протягом наступних 346 днів після спливу строку його дії аж до моменту звернення до суду. Цей факт беззаперечно доводить, що тотальне ігнорування боргу є не наслідком раптових «складних життєвих обставин», а заздалегідь спланованим, цілеспрямованим умислом відповідача, єдиною метою якого було безпідставне заволодіння та свідоме привласнення коштів компанії. Крім того, 31.03.2026 відповідачем було подано клопотання про зупинення провадження у справі. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 07.04.2026 у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено. Такі дії відповідача свідчать про її недобросовісну процесуальну поведінку та намагання будь-яким чином затягнути процес стягнення заборгованості. Це, у свою чергу, створює реальний та обґрунтований ризик того, що за час розгляду справи відповідач може вчинити дії з відчуження належного їй майна (коштів) з метою унеможливити або ускладнити виконання рішення суду. Зазначена поведінка відповідача прямо підтверджує наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених статтею 149 ЦПК України. У разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладенням арешту на грошові кошти в розмірі тілу кредиту, може буде заподіяна шкода позивачу та ускладнить виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд, розглянувши заяву, прийшов до наступного висновку:

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає рівною мірою інтереси як позивача, так і відповідача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вказане узгоджується із правовою позицією викладеною в постанові Верховного суду від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц.

Зі змісту заявлених позовних вимог ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» вбачається, що між сторонами наявний майновий спір і позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 67500 грн, що включає: 15000 грн сума заборгованості за тілом кредиту; 52500 гривень - сума заборгованості за нарахованими відсотками.

Представник позивача у своїй заяві лише формально вказує на існування ризиків ускладнення чи неможливість виконання рішення суду, у випадку його ухвалення на користь позивача. При цьому не надає суду жодних доказів, які дозволяли б зробити обґрунтований висновок про дійсну наявність зазначених ризиків.

Сам факт подання позовної заяви будь-якою особою, яка вважає, що відповідач порушує її права, свободи чи законні інтереси та/або не виконує взяті на себе зобов`язання, у тому числі й грошові, незалежно від розміру заборгованості, самі по собі, не є і не може бути підставою для автоматичного застосування забезпечення позову.

Суд перевірив аргументованість заяви про забезпечення позову щодо застосовування заходів забезпечення позову, зазначених заявником і не встановив реальної загрози, за якої невжиття саме заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

За наведених обставин суд вважає, що в задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 260, 261 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.В.Гольник