Справа № 134/494/26
У Х В А Л А

30 березня 2026 року с-ще Крижопіль

Суддя Крижопільського районного суду Вінницької області Кантониста О.О., отримавши заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці,

встановила:

23 березня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Крижопільського районного суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Заява мотивована тим, що внаслідок неправильного перекладу з російської на українську мову у заявника та членів його сім`ї наявні розбіжності у написанні прізвища в документах.

Заявник вказує, що первинно його прізвище та прізвище членів його сім`ї писалося російською мовою як « ОСОБА_2 ». Однак під час перекладу та оформлення документів українською мовою прізвище було помилково перекладено та зазначено як « ОСОБА_3 », що не відповідає правильній транслітерації та фактичному написанню прізвища.

У зв`язку з цим виникла ситуація, коли в різних офіційних документах однієї і тієї ж родини зазначено два різні варіанти прізвища, а саме: « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_3 ».

Зокрема, у паспорті його дружини та у свідоцтвах про народження їхніх трьох дітей вказано прізвище « ОСОБА_3 », а в інших документах - « ОСОБА_4 ».

На даний час обставини справи набули особливої юридичної та життєвої ваги, оскільки один із його синів визнаний зниклим безвісти, тому він змушений звертатися до органів військового управління, подавати заяви до відповідних державних органів, підтверджувати родинні зв`язки для розшуку, отримання інформації, а також для реалізації прав, гарантій і соціального захисту, передбачених законодавством України в умовах воєнного стану.

Проте, через розбіжності у написанні прізвища йому фактично відмовляють у прийнятті документів, ставлять під сумнів родинні відносини та вимагають рішення суду, яке підтвердить, що « ОСОБА_4 » і « ОСОБА_3 » - це один і той самий рід, документи належать одним і тим самим особам, різниця в написанні має виключно технічний та мовний характер.

У результаті виявлених недоліків наразі виникла об`єктивна складність у підтвердженні родинного зв`язку.

У заяві також зазначено, що встановлення факту належності трудової книжки необхідне заявнику для підтвердження трудового стажу.

У резолютивній частині заяви заявник просить:

- встановити факт, що написання прізвища « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_3 », зазначене в офіційних документах, стосується однієї й тієї ж особи та членів однієї сім`ї;

- встановити факт належності йому, його дружині та дітям документів, у яких містяться зазначені розбіжності;

- визнати, що різниця в написанні прізвища виникла внаслідок неправильного перекладу з російської на українську мову, а не з інших підстав.

Ознайомившись із заявою, вважаю, що її слід залишити без руху з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Проте, звернення до суду не є беззаперечним і повинно відбуватись за правилами визначеними процесуальним законом.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, які мають юридичні наслідки, якщо: 1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; 2) чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4) встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 536/1039/17).

Відповідно до ч. 4 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають (ч. 3 ст. 315 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту (у даному випадку факту родинних відносин) повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. (ч. 2 ст. 318 ЦПК України).

Отже, у заяві має бути обов`язково зазначена мета встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування. З урахуванням зазначеної в заяві мети, суд визначає коло осіб, які можуть бути залучені до участі у справі.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи.

У постанові від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) Велика Палата Верховного Суду наголосила, що до юрисдикції цивільних судів справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам право подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічні висновки зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від 05 червня 2024 року в справі № 557/1535/23 (провадження № 61-1723св24), від 24 квітня 2024 року в справі № 694/2318/23 (провадження № 61-2911св24), від 08 травня 2024 року в справі № 214/4921/23 (провадження № 61-15863св23) та інших.

Отже, суди встановлюють юридичні факти тільки у разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів. І лише у випадку наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту, такий факт може встановити суд у порядку окремого провадження.

Разом з тим, заява ОСОБА_1 носить загальний характер і містить посилання на документи родини заявника, проте не зазначено конкретний правовстановлюючий документ, щодо якого заявник просить встановити факт належності. Відсутність цієї інформації унеможливлює проведення перевірки та формування об`єктивного судового висновку, оскільки суд повинен мати змогу ідентифікувати документ, адже суд встановлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах.

Крім того, встановлення причин відмінностей у написанні прізвища (наприклад мовний аспект перекладу) не передбачене законодавством для розгляду в порядку окремого провадження. Суд не може формувати висновки щодо причин відмінностей у транслітерації без конкретного правовстановлюючого документа та відповідної підстави для встановлення факту.

Отже, заявнику слід визначитися із заявленими ним вимогами та вказати конкретний правовстановлюючий документ, щодо якого він просить встановити факт належності.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене, заяву ОСОБА_1 слід залишити без руху і надати йому строк в десять днів із дня вручення копії ухвали для подання нової редакції заяви та її копій відповідно до кількості заінтересованих осіб, у яких вказати конкретний документ або документи, щодо яких він просить встановити факт належності.

Керуючись ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 294 ЦПК України, суддя

постановила:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці, залишити без руху, про що повідомити заявника та надати йому строк у десять днів з дня вручення копії ухвали про залишення заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, зазначених в мотивувальній частині ухвали.

У разі невиконання до вказаного терміну вищезазначених вимог закону, заява буде вважатись неподаною та повернута особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: