Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
Надіслано судом: 07.04.2026. Зареєстровано: 09.04.2026. Забезпечено надання загального доступу: 10.04.2026.
Номер судового провадження: 2/712/1399/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 712/16977/25

Провадження № 2/712/1399/26

25 березня 2026 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

Головуючого-судді Марцішевської О.М.,

за участю секретаря судового засідання Васильєвої Д.А.

представника позивача адвоката Джирми А.В.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог та аргументів учасників справи

11 грудня 2025 року адвокат Джирма Алла Володимирівна в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позову вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть про смерть Серії НОМЕР_1 від 21.01.2025 р. виданим повторно.

За життя ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. за р.№ 1-1953 від 15.11.2011 р., яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповів на користь свого сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

15 квітня 2025 року ОСОБА_2 звернувся до Другої Черкаської державної нотаріальної контори та у визначений законодавством строк подав заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька - ОСОБА_3 . На підставі його заяви у Другій Черкаській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа за № 139/2025 у нотаріуса та № 73947693 у реєстрі.

Під час вивчення документів було встановлено, що спадкоємцями, які прийняли спадщину є ОСОБА_2 - син померлого, ОСОБА_1 - дочка померлого, особа з інвалідністю ІІ групи.

Із заявою про відмову від спадщини звернулась дружина померлого ОСОБА_4 , яка відмовилася від своєї частки на користь сина спадкодавця - ОСОБА_2 .

На час смерті ОСОБА_3 йому належала 1/2 частка у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , з яких: - 1/4 на підставі Свідоцтва про право власності на житло виданого Соснівським районним виконавчим комітетом від 18.06.1998 р.; - 1/4 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Дахно Н.П. за р.№ 2-278 від 19.07.2008 р. Інша 1/2 частка у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 належить Позивачу, з яких: - 1/4 на підставі Свідоцтва про право власності на житло виданого Соснівським районним виконавчим комітетом від 18.06.1998 р.; - 1/4 на підставі Договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Ж.В. за р. №1872 від 11.03.2006 р. Також ця інформація міститься в Інформації про зареєстроване право власності № 62534 від 09.05.2025 р.

Згідно Технічного паспорту, квартира АДРЕСА_1 складається з 3-х кімнат, має житлову площу 35,8 кв.м., загальну площу 61,9 кв.м., розташована на 4-му поверсі 9-ти поверхового будинку.

19 листопада 2025 року ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори для вирішення питання спадкування 1/2 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1524/02-31 від 19.11.2025 р.

Зі змісту вказаної постанови слідує, що: «Внаслідок того, що спадкоємцем першої черги за згідно статті 1241 ЦК України, після смерті ОСОБА_3 є його дочка - ОСОБА_1 , особа з інвалідністю I групи видати свідоцтво про право на спадщину за Заповітом на все спадкове майно сину померлого - ОСОБА_2 неможливо».

Саме ця обставина стала підставою для звернення до суду оскільки існує спір стосовно квартири АДРЕСА_1 між братом та сестрою, оскільки Позивач вважає, що у Відповідачки відсутнє право на спадкування з огляду на наступне.

АДРЕСА_2 співвласниками квартири

АДРЕСА_1 були четверо: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - кожен у рівних частках на підставі Свідоцтва про право власності на житло виданого матеріалів справи. Соснівським районним виконавчим комітетом від 18.06.1998 р., яке додається до

11 березня 2006 року ОСОБА_3 (батько Позивача), ОСОБА_5 (мати Позивача), ОСОБА_2 (Позивач) та ОСОБА_1 (сестра Позивача) які є співвласниками у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1 , уклали Договір поділу нерухомого майна (квартири), що є спільною сумісною власністю. Предметом Договору є домовленість про поділ квартири АДРЕСА_1 , оскільки у праві спільної власності на квартиру частки є рівними - по частці у кожного. В зв?язку з поділом квартири між ними, співвласниками спільної сумісної власності, який відбувся за їх бажанням, право спільної сумісної власності припинилось, а замість цього право спільної часткової власності набулось. Договір поділу нерухомого майна (квартири) посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Ж.В. за р.№1870 від 11.03.2006 р.

11 березня 2006 року ОСОБА_1 уклала Договір дарування частини квартири та подарувала свою частину квартири братові ОСОБА_2 . Договір дарування частини квартири, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Ж.В. за р.№ 1872 від 11.03.2006 р.

Отже, ще з 2006 року Позивач став ще власником 1/4 частки, що підтверджує Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10131929 від 18.03.2006 р.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати Позивача ОСОБА_5 . Спадкова справа заведена в Першій черкаській нотаріальній конторі за № 44017944 у спадковому реєстрі, та № 110 у нотаріуса 13.02.2008 року. Позивач заявив про відмову від своєї частки спадщини на користь батька ОСОБА_3 .

Відмова оформлена у нотаріальній формі і була подана вчасно. Внаслідок чого, спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 став її чоловік - ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Дахно Н.П. за р.№ 2-278 від 19.07.2008 р.

В результаті цього на момент після смерті ОСОБА_5 співвласниками квартири фактично стали: ОСОБА_3 - частки та Позивач - частки.

Варто зауважити, що Відповідачка не подавала заяву про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_5 .

5 листопада 2011 року ОСОБА_3 склав Заповіт на користь Позивача. Заповіт та Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 28596767 від 05.11.2011 р. оскільки вважав, що вся квартира має належати Позивачу.

Як до так і після смерті батька - ОСОБА_3 і по даний час Позивач фактично проживає у спірній квартирі та користується нею.

До того ж Позивач, як спадкоємець за заповітом має переважне право на спадщину за волею спадкодавця.

Нотаріус постановою від 19.11.2025 р. відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посилаючись на статтю 1241 Цивільного кодексу України, а саме на право Відповідачки, як інваліда ІІ групи, на обов?язкову частку у спадщині.

Відмова нотаріуса порушує право Позивача на спадкування за заповітом та суперечить фактичним обставинам, а саме

Відповідачка дійсно є інвалідом 2 групи, однак вона не перебувала на утриманні батька, не проживала з ним однією сім?єю, фактичної допомоги від нього не отримувала, і не була його утриманкою. Вона не проживала разом із ним в квартирі АДРЕСА_1 , не піклувалась про нього, більш того їх відносини були неприязні, як результат цього - відображення волі ОСОБА_3 у Заповіті на користь сина. Позивач постійно проживав у квартирі разом з батьком, до моменту його одруження і переїзду, здійснював догляд, надавав матеріальну допомогу та після смерті батька залишився єдиним фактичним користувачем житла.

Нотаріус неправильно застосував ст. 1241 ЦК України, оскільки повнолітні непрацездатні спадкоємці першої черги мають право на обов?язкову частку лише за умови реальної залежності від спадкодавця.

Судова практика підтверджує, що інвалідність сама по собі не є підставою для обов`язкової частки - тобто формальна непрацездатність не є безумовною підставою для отримання обов`язкової частки, якщо спадкоємець фактично не перебував на утриманні та не був матеріально залежним від спадкодавця ( постанови Верховного Суду у справах № 170/581/21, № 638/7132/15)

Просить суд визнати за позивачем право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування спадщини за Заповітом, що відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судові витрати в тому числі судовий збір залишає за собою.

25 березня 2026 року відповідачка скерувала до суду заяву про визнання позову.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд позов задоволити.

Відповідачка позовні вимоги визнала, не заперечувала обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, а саме вона фактично не перебувалаа на утриманні та не була матеріально залежною від спадкодавця ОСОБА_2 .

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, доходить таких висновків.

Хід розгляду справи, заяви, клопотання, процесуальні дії

16 грудня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Витребувано в Другій Черкаській нотаріальній конторі копію спадкової справи за № 139/2025, яка заведена після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

2. Мотивувальна частина

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 , виданого 08.12.1977 року відділом РАЦС Індустріального району м. Хабаровська, актовий запис № 2443, його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 18.06.1998 р, виданого Соснівським райвиконкомом у м. Черкаси, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належало ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Згідно Технічного паспорту квартира АДРЕСА_1 складається з 3-х кімнат, має житлову площу 35,8 кв.м., загальну площу 61,9 кв.м., розташована на 4-му поверсі 9-ти поверхового будинку.

11 березня 2006 року ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 як співвласники у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1 , уклали Договір поділу нерухомого майна (квартири), посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Ж.В. за р.№1870 від 11.03.2006 р., відповідно до якого при поділі квартири АДРЕСА_1 у праві спільної власності на квартиру частки є рівними - по частці у кожного. В зв?язку з поділом квартири між ними, співвласниками спільної сумісної власності, який відбувся за їх бажанням, право спільної сумісної власності припинилось, а замість цього право спільної часткової власності набулось.

11 березня 2006 року ОСОБА_1 уклала Договір дарування частини квартири та подарувала свою частину квартири позивачу ОСОБА_2 . Договір дарування частини квартири, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Ж.В. за р.№ 1872 від 11.03.2006 р.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати Позивача ОСОБА_5 . Спадкова справа заведена в Першій черкаській нотаріальній конторі за № 44017944 у спадковому реєстрі, та № 110 у нотаріуса 13.02.2008 року. Позивач заявив про відмову від своєї частки спадщини на користь батька ОСОБА_3 .

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 став її чоловік - ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Дахно Н.П. за р.№ 2-278 від 19.07.2008 р. Відповідачка не подавала заяву про прийняття спадщини після смерті своєї матері, ОСОБА_5 .

05 листопада 2011 року ОСОБА_3 склав Заповіт на користь Позивача.

Відповідно до інформації про зареєстроване право власності від 09.05.2025 року, наданою КП «ЧООБТІ», станом на 01.01.2013 р. право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в частці кожному.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть про смерть Серії НОМЕР_1 від 21.01.2025 р., після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 18.06.1998р. та свідоцтва про право на спадщину від 19.07.2008р.

З матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_3 встановлено, що позивач в установлений строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

Нотаріус постановою від 19.11.2025 р. відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посилаючись на право Відповідачки, як інваліда ІІ групи, на обов?язкову частку у спадщині.

Згідно висновку про оцінку квартири від 24.11.2025 р., виконаною ФОП ОСОБА_7 , ринкова вартість частки квартри АДРЕСА_1 складає 791 100,00 грн.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Спірні правовідносини регулюються цивільним законодавством.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Стаття 47 Конституції України зазначає, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами сімейного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст. 76 ЦПК України,доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини, на яке спадкоємці за законом одержують право на спадкування, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), окрім випадків, встановлених у статті 1219 ЦК України.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. При з`ясуванні чи відноситься певний суб`єкт до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині слід враховувати, що непрацездатність особи повинна підтверджуватися відповідними документами. При цьому відповідна особа для віднесення її до кола суб`єктів, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, має бути непрацездатною саме на момент відкриття спадщини.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 607/24365/19, від 08 грудня 2021 року у справі №552/3281/20.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Мотивована оцінка суду аргументів учасників справи та позиція суду з питання порушення, не визнання або оспорення права, свободи чи інтересу, за захистом яких мало місце звернення до суду

Судом встановлено, що спадкодавець за життя склав заповіт на користь сина ОСОБА_2 , до складу спадщини увійшла 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 .

На момент відкриття спадщини донька спадкодавця ОСОБА_1 була непрацездатною як особа з інвалідністю ІІ групи, а тому набула права на обов`язкову частку у спадщині на підставі ст.1241 ЦК України.

Звертаючись до суду, позивач просив зменшити обов`язкову частку відповідачки в зв`язку з тим, що остання не перебувала на утриманні батька, не проживала з ним, не піклувалась про нього, у зв`язку з неприязними стосунками між відповідачкою та батьком сторін останням за життя був складений заповіт на користь позивача, який до моменту його одруження і переїзду здійснював догляд, надава йому матеріальну допомогу.

Вказані обставини відповідач не оспорювала та надала заяву про визнання позову.

Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачами позову і продовжує судовий розгляд.

Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Зважаючи на те, що відповідач подав письмову заяву, якою визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому, судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), а також те, що визнання позову не є добровільним чи є умовним.

Тому, оскільки позивач просить суд захистити його порушене право способом, який передбачений законом, зокрема шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно, а відповідач при цьому визнає вказані вимоги, і ці заяви відповідають його дійсній волі, а підстави вважати, що фактом визнання права власності будуть порушені особисті та майнові права позивача чи відповідача, відсутні, суд вважає, що позов, про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування слід задовольнити.

Питання про судові витрати

Позивачем сплачений судовий збір в сумі 7 911,00 грн. згідно з платіжною інструкцією №4003-8080-2527-7270 від 09.12.2025 року.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивачем не заявлено вимогу про відшкодування відповідачем судових витрат.

Керуючись ст.ст. 263, 264, 265 ЦПК України, стю 1218, 1241 1261 ЦК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ

Повний текст рішення складений 06 квітня 2026 року.

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...