КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи 756/4678/25 Головуючий у суді першої інстанції - Белоконна І.В.
Номер провадження № 22-ц/824/3695/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Марченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України, поданою представником ОСОБА_10, на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 серпня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Белоконної І.В., у місті Києві, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Оболонський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерство оборони України про встановлення факту смерті особи,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі заявою про встановлення факту смерті особи, у якій просить суд встановити факт смерті (загибелі) ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Побєда Мар`їнської міської громади Покровського району Донецької області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час виконання бойового завдання в умовах воєнного стану.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її сином.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 29 від 23 березня 2022 року ОСОБА_2 , який прибув у добровільному порядку, зараховано до списків особового складу військової частини.

Внаслідок виконання бойового завдання відповідно до бойового розпорядження, з 03 листопада 2024 року ОСОБА_2 вважається зниклим безвісті у районі південно-західної околиці села Побєда, Мар`їнської міської громади Покровського району Донецької області. У ході службового розслідування, з пояснень свідків та наявних можливих доказів встановлено, що подія загибелі ОСОБА_2 сталася під час виконання ним бойового завдання в районі бойових дій та тіло загиблого залишається на тимчасово непідконтрольній території.

Встановлення зазначеного факту заявниці необхідно для подальшої реєстрації смерті сина в органах реєстрації актів цивільного стану України та в подальшому реалізації соціальних прав членів сімей загиблого.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 27 серпня 2025 року заяву ОСОБА_1 - задоволено. Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті (загибелі) ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Побєда Мар`їнської міської громади Покровського району Донецької області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання в умовах воєнного стану.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник Міністерства оборони України - ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить суд скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що долучені заявницею на підтвердження факту смерті виключно матеріали службового розслідування військової частини НОМЕР_1 не можуть достовірно свідчити про смерть військовослужбовця в конкретний час і за конкретних обставин. Інших доказів, які б підтверджувати факт смерті військовослужбовця, до заяви не долучено.

3 огляду на це, у Оболонського районного суду м. Києва були відсутні підстави для встановлення юридичного факту на підставі ст. 317 ЦПК України.

Наголошує, що законодавець визначив можливість оголосити фізичну особу померлою лише після закінчення воєнний дій: за загальним правилом після 2 років від такої дати, а у якості винятку, з урахуванням конкретних обставин, раніше, але у будь-якому разі, не раніше 6 місяців.

Отже, відлік шестимісячного строку, визначеного ч. 2 ст. 46 ЦК України, для оголошення фізичної особи померлою має починатися саме з дня закінчення воєнних дій на території держави.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, що затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 із змінами і доповненнями, суд не встановив період коли територія, де зник безвісти військовослужбовець, була територією активних бойових дій, або тимчасово окупована рф територія України.

Отже, на дату зникнення безвісти ОСОБА_2 (03.11.2024), що встановлено долученими до заяви результатами службового розслідування військової частини НОМЕР_1 , суду необхідно було встановити, в який період часу на визначеній території, де зник військовослужбовець велись активні бойові дії та їх закінчення.

Зазначає, що районним судом не було враховано того, що необхідний для оголошення фізичної особи померлою передбачений ч. 2 ст. 46 ЦК України не розпочався.

28 січня 2026 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_1 - Колокольнікова В.А., відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що апелянтом умисно ігнорується той факт, що акт службового розслідування містить показання свідків, які були безпосередніми учасниками подій, в результаті яких загинув ОСОБА_2 .

Таким чином, обставини та день смерті останнього встановлені та підтверджені актом службового розслідування та наявними показаннями свідків.

Враховуючи обставини загибелі сержанта ОСОБА_2 , зібрати, отримати та надати суду будь-які інші докази об?єктивно не виявляється можливим, оскільки його тіло залишилося на тимчасово окупованій території та не могло бути евакуйоване через постійні обстріли.

Апелянтом не наведено жодних обставин, які мали б бути встановлені судом першої інстанції.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися.

Представник заявника у справі ОСОБА_1 , адвокат Чернякіна Г.А. подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю нею та іншого представника ОСОБА_1 адвоката Колокольнікова В.А. в іншому судовому процесі, однак доказів цьому суду не подала.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

З огляду на вказане, врахувавши передбачені чинним процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду цієї справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатність наявних у справі матеріалів для її розгляду, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що заявник ОСОБА_1 є матір`ю громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув при виконанні бойових завдань на території України.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 29 від 22 березня 2022 року, ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу військової частини.

Відповідно до Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року за № 608 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за №1503/31371, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03 листопада 2024 року за № 609 «Про призначення службового розслідування», офіцером групи цивільно-військового співробітництва штабу лейтенантом ОСОБА_3 було проведене службове розслідування за фактом зникнення безвісти сержанта ОСОБА_2 .

Відповідно до Акту службового розслідування від 30 листопада 2024 року, 29 жовтня 2024 року СП « Світязь » в районі т. 35,5 дороги « Горіх » утримували сержант ОСОБА_2 та солдат ОСОБА_4 . Після масованого мінометного обстрілу та скидів гранат з БпЛА по СП «Свитязь» о 08:27 зв?язок з позицією було втрачено. В 15:00 солдат ОСОБА_5 вийшов на зв?язок по рації та повідомив, що один із ворожих снарядів влучив у бліндаж, місце їхнього укриття. Внаслідок осколкових поранень сержант ОСОБА_6 загинув, сам солдат ОСОБА_5 отримав множинні осколкові поранення та перебуває у важкому стані.

Згідно пояснень ТВО командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_7 (Додаток-3): «29.10.2024 на виконання бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 184 від 26.09.2024 та бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 № 568дск від 27.10.2024 солдат ОСОБА_4 та сержант ОСОБА_2 утримував СП «Світязь» в районі південно-західної околиці с. Победа Мар?їнської міської громади Покровського району Донецької області. Повідомив, що в результаті одного з влучань було зруйновано місце їхнього укриття, він сам не може рухатися, а снаряд, який прилетів прямо у бліндаж, перебив йому нижню праву кінцівку, уламки від близького розриву пошкодили праву руку та праву сторону тіла. Також ОСОБА_8 повідомив, що сержанту ОСОБА_9 , який перебував в момент обстрілу поруч з ним в укритті, перебило обидві нижні кінцівки і ознак життя він вже не подає - смерть настала миттєво. Протягом наступних декількох діб, під час спроб здійснити евакуацію, солдат ОСОБА_8 періодично виходив на зв?язок, повідомляючи про свій загальний фізичний стан та обстановку. Станом на 12:00 03.11.2024, будь-які спроби встановити контакт по радіостанції із вищезазначеним військовослужбовцем, пошукові заходи за допомогою БпЛА не приносять результату, тому з цього часу стрілець 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, сержант ОСОБА_2 вважається безвісти зниклим».

Службовим розслідуванням встановлено, що сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зник безвісти при виконанні бойового завдання з військовослужбовцями збройних сил російської федерації.

Як вбачається з довідки командира військової частини НОМЕР_1 № 1703/4168 від 05 листопада 2024 року, сержант ОСОБА_2 зник безвісті в районі південно-західної околиці с. Побєда Мар`їнської міської громади Покровського району Донецької області. ОСОБА_2 виконував бойові завдання згідно бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 184т від 26 вересня 2024 року та бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 № 568дск від 27 жовтня 2024 року.

Як зазначається у сповіщенні № 41 від 01 листопада 2024 року, сержант ОСОБА_2 зник безвісті 29 жовтня 2024 року в районі південно-західної околиці с. Побєда Мар`їнської міської громади Покровського району Донецької області, під час виконання бойового задання та обов`язків військової служби в районі бойових дій пов`язаних із захистом Батьківщини, державного суверенітету та територіальної цілісності України, відбиттям російської збройної агресії в умовах воєнного стану.

Подія загибелі ОСОБА_2 сталася під час виконання ним бойового завдання в районі бойових дій та тіло загиблого залишилося на тимчасово непідконтрольній території ЗСУ, тому, не є можливим, у визначеному законодавством порядку, встановити та підтвердити юридичний факт смерті особи на території, де на даний час ведуться бойові дії.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Для заявниці встановлення такого факту смерті сина є необхідним для подальшої реєстрації смерті в органах реєстрації актів цивільного стану України та реалізаціїї соціальних прав членів сімей загиблого.

Оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про задоволення заяви не повністю відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частинами третьою - четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Водночас пункт 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, деталізує положення статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та встановлює, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.

ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема:

- встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України);

- встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України);

- встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України);

- визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).

Вказані процедури є відмінними між собою, мають певні особливості та різні правові наслідки.

Щодо встановлення факту смерті на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України.

Пунктом 8 частини статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

У заяві про встановлення факту повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт (частини перша-друга статті 318 ЦПК України).

Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.

При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 591/1461/19.

Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Щодо оголошення особи померлою (стаття 46 ЦК України та статті 305-309 ЦПК України)

Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Згідно із частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина четверта статті 46 ЦК України).

Відповідно до змісту статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Згідно із частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті.

Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

У справі, яка переглядається, встановлено, що ОСОБА_1 просила суд встановити факт смерті її сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (військовослужбовця) у певний час - 29 жовтня 2024 року з метою отримання свідоцтва про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та призначення одноразової грошової допомоги на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Як на підстави звернення до суду заявниця посилалась на те, що відповідно до довідки командира військової частини НОМЕР_1 № 1703/4168 від 05 листопада 2024 року, сержант ОСОБА_2 зник безвісті в районі південно-західної околиці с. Побєда Мар`їнської міської громади Покровського району Донецької області. ОСОБА_2 виконував бойові завдання згідно бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 184т від 26 вересня 2024 року та бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 № 568дск від 27 жовтня 2024 року.

Як зазначається у сповіщенні № 41 від 01 листопада 2024 року, сержант ОСОБА_2 зник безвісті 29 жовтня 2024 року в районі південно-західної околиці с. Побєда Мар`їнської міської громади Покровського району Донецької області, під час виконання бойового задання та обов`язків військової служби в районі бойових дій пов`язаних із захистом Батьківщини, державного суверенітету та територіальної цілісності України, відбиттям російської збройної агресії в умовах воєнного стану.

Подія загибелі ОСОБА_2 сталася під час виконання ним бойового завдання в районі бойових дій та тіло загиблого залишилося на тимчасово непідконтрольній території ЗСУ, тому, не є можливим, у визначеному законодавством порядку, встановити та підтвердити юридичний факт смерті особи на території, де на даний час ведуться бойові дії, а тому отримати свідоцтво про смерть ОСОБА_2 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, так як факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

На підтвердження вимог своєї заяви ОСОБА_1 надала витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 29 від 22 березня 2022 року, відповідно до якого ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу військової частини, Акт службового розслідування від 30 листопада 2024 року, відповідно до якого 29 жовтня 2024 року СП « Світязь » в районі т. 35,5 дороги « Горіх » утримували сержант ОСОБА_2 та солдат ОСОБА_4 . Після масованого мінометного обстрілу та скидів гранат з БпЛА по СП «Свитязь» о 08:27 зв?язок з позицією було втрачено. В 15:00 солдат ОСОБА_5 вийшов на зв?язок по рації та повідомив, що один із ворожих снарядів влучив у бліндаж, місце їхнього укриття. Внаслідок осколкових поранень сержант ОСОБА_6 загинув, сам солдат ОСОБА_5 отримав множинні осколкові поранення та перебуває у важкому стані.

Згідно пояснень ТВО командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_7 (Додаток-3): «29.10.2024 на виконання бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 184 від 26.09.2024 та бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 № 568дск від 27.10.2024 солдат ОСОБА_4 та сержант ОСОБА_2 утримував СП «Світязь» в районі південно-західної околиці с. Победа Мар?їнської міської громади Покровського району Донецької області. Повідомив, що в результаті одного з влучань було зруйновано місце їхнього укриття, він сам не може рухатися, а снаряд, який прилетів прямо у бліндаж, перебив йому нижню праву кінцівку, уламки від близького розриву пошкодили праву руку та праву сторону тіла. Також ОСОБА_8 повідомив, що сержанту ОСОБА_9 , який перебував в момент обстрілу поруч з ним в укритті, перебило обидві нижні кінцівки і ознак життя він вже не подає - смерть настала миттєво. Протягом наступних декількох діб, під час спроб здійснити евакуацію, солдат ОСОБА_8 періодично виходив на зв?язок, повідомляючи про свій загальний фізичний стан та обстановку. Станом на 12:00 03.11.2024, будь-які спроби встановити контакт по радіостанції із вищезазначеним військовослужбовцем, пошукові заходи за допомогою БпЛА не приносять результату, тому з цього часу стрілець 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, сержант ОСОБА_2 вважається безвісти зниклим».

Службовим розслідуванням встановлено, що сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зник безвісти при виконанні бойового завдання з військовослужбовцями збройних сил російської федерації.

Із довідки командира військової частини НОМЕР_1 № 1703/4168 від 05 листопада 2024 року, сержант ОСОБА_2 зник безвісті в районі південно-західної околиці с. Побєда Мар`їнської міської громади Покровського району Донецької області. ОСОБА_2 виконував бойові завдання згідно бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 184т від 26 вересня 2024 року та бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 № 568дск від 27 жовтня 2024 року.

Як зазначається у сповіщенні № 41 від 01 листопада 2024 року, сержант ОСОБА_2 зник безвісті 29 жовтня 2024 року в районі південно-західної околиці с. Побєда Мар`їнської міської громади Покровського району Донецької області, під час виконання бойового задання та обов`язків військової служби в районі бойових дій пов`язаних із захистом Батьківщини, державного суверенітету та територіальної цілісності України, відбиттям російської збройної агресії в умовах воєнного стану.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги Міністерства оборони України та заперечення, які викладенні у відзиві представника ОСОБА_1 , адвоката Колокольникова В.А. колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки надані заявником у справі докази у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 поблизу села Побєда Маріїнської міської територіальної громади Покровського району Донецької області ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а лише дають підстави для обґрунтованого припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть останнього.

Інших доказів ні заявник не надала, ні суд не встановив, виконавши вимоги частини третьої статті 294 ЦПК України.

Ураховуючи викладене, виходячи зі змісту положень статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, Київський апеляційний суд вважає, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі, у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України).

Таким чином, підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті її сина - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (військовослужбовця) у певний час - ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання бойового завдання за пунктом 8 частини першої статті 315 ЦПК України відсутні.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 506/358/22 (провадження № 61-7094св23), від 08 жовтня 2025 року у справі № 357/9150/24 (провадження № 61-2282св25).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що з огляду на встановлені у цій справі обставини та наявність у заявниці вірогідного припущення про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися до суду із заявою про оголошення судом ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 померлим на підставі частини другої статті 46 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що заява, подана ОСОБА_1 , вирішена з порушенням норм процесуального законодавства, що призвело до неправильного вирішення питання, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту смерті.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України, подану представником ОСОБА_10, задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 серпня 2025 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Оболонський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерство оборони України про встановлення факту смерті особи, залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Текст постанови складено 25 березня 2026 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв