Окнянський районний суд Одеської області
Справа № 506/249/26
Провадження № 2/506/247/26
У Х В А Л А

про повернення заяви про забезпечення позову

31.03.2026 року селище Окни

Окнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Бурдинюк О.С.,

секретаря Тинкован Г.О.,

розглянувши заяву Заступника керівника Одеської обласної прокуратури про забезпечення позову у справі за позовом Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: Одеської обласної державної (військової) адміністрації до ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Окнянська правда» про витребування земельної ділянки та скасування державної реєстрації речових прав, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до Окнянського районного суду Одеської області в інтересах держави в особі: Одеської обласної державної (військової) адміністрації до ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Окнянська правда» про витребування земельної ділянки та скасування державної реєстрації речових прав.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ 30.03.2026 року справа розподілена на судді Бурдинюк О.С.

Одночасно з вищевказаною позовної заявою, прокурором подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку із кадастровим номером :01:001:0140 площею 4,6735 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 231), що розташована на території колишньої Довжанської сільської ради Подільського району Одеської області, а також заборони ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а також іншим фізичним та юридичним особам здійснювати будь-які дії щодо поділу, об`єднання, передачі у власність або в оренду, тощо земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:0140 площею 4,6735 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 231), розташованої на території колишньої Довжанської сільської ради Подільського району Одеської області.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши заяву про забезпечення позову приходить до наступного.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними та публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктам 2 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії.

Відповідно до ч.5, ч.6 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» суддя, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем, пересвідчитися, зокрема, що між сторонами дійсно виник спір, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Таким чином, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

При цьому, заявник є вільним у виборі заходу або заходів забезпечення позову, які слід застосувати, однак має навести обґрунтування доцільності вжиття кожного з них.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а арешт майна, тобто заборона на власнику розпоряджатися майном, є втручанням держави в право на вільне володіння майном. Водночас, це втручання є необхідним виключно для забезпечення цивільного судочинства та можливості в подальшому виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України, арешт на майно накладається, якщо накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб . Накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з ч.1 п.3,6,7 ст.151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у розі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Разом з тим, суду не надано належних та допустимих доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких звернувся до суду.

Окрім того, в порушенні вимог п. 5 ч.1 ст. 151 ЦПК України прокурором не вказано ціну позову, про забезпечення якого він просить, а також у порушенні вимог п. 6 ч.1 ст. 151 ЦПК України прокурором не подано пропозицій щодо зустрічного забезпечення позову. Крім того, у порушення п.7 ч.1 ст. 151 ЦПК України не конкретизовано, яким саме "іншим фізичним та юридичним особам заборонити здійснювати будь-які дії".

Крім того, заява містить деякі неспівпадіння з долученими матераілами, так прокурор в заяві зазначає «Опрацюванням відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі ДРРПНМ) та Технічної документації по передачі земельних ділянок (паїв) в натурі ОСОБА_2 та іншим (всього 338 чоловік), із земель колективної власності колишнього КСП ім. Суворова …..».

Однак, в заяві відсутні відомості яке відношення до розгляду даної справи має ОСОБА_2 .

Згідно з ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Суд зазначає, що ст. 129 Конституції України гарантовано, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений законом.

Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду.

Отже, процесуальні вимоги визначені Законом є рівними для усіх учасників судового процесу, а відтак зазначене не свідчить про занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог та в жодному разі не робить суд недоступним для позивача.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007).

Керуючись ст. ст. 149-154, 157, 260, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Заступника керівника Одеської обласної прокуратури про забезпечення позову у справі за позовом Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: Одеської обласної державної (військової) адміністрації до ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Окнянська правда» про витребування земельної ділянки та скасування державної реєстрації речових прав - повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. С. Бурдинюк