Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.04.2026 Справа №607/11747/25 Провадження №2/607/1744/2026

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., за участі секретаря судового засідання Кочмар С.М., позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки адвоката Чапаєвої Г.М., представника відповідача адвоката Кіцану А.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чапаєва Ганна Миколаївна до ОСОБА_2 , Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав,

У С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позов до відповідача ОСОБА_2 з участю Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, у якому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Від шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 , який проживає разом із позивачем.

На день подання даного позову матеріальне утримання сина зі сторони відповідача є лише сплата ним аліментів в розмірі 1500 гривень. З часу припинення сімейних відносин, відповідач тривалий час перебуває за межами України та усунувся від виконання батьківських обов`язків, не спілкується з сином, не виявляє будь-якого інтересу до дитини, не турбується про його здоровя, не цікавиться навчання та захопленням сина у вільний від навчання час.

Впродовж тривалого часу відповідач жодного разу не відвідав сина, не приймає участі у його вихованні, не утримує його, не цікавиться його життям, розвитком та станом здоров`я, що свідчить про свідоме умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків. Така поведінка батька є стійкою, послідовною, умисною та незмінною.

Позивач вважає, що поведінка відповідача свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. За вказаних обставин просила позов задовольнити.

Ухвалою судді від 16.06.2025 відкрито провадження у цивільній справі №607/11747/25. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 28.11.2025 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, що відображено в протоколі судового засідання.

Позивачка та її представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача щодо задоволення позову заперечив та вказав, що відповідач не ухиляється від виконання батьківських обов`язків та бажає приймати участь у житті сина, проте позивач чинить йому у цьому перешкоди.

Від третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника, за наявними матеріалами справи.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.06.2012, ухваленим у цивільній справі №607/7502/2012 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який був зареєстрований 25 лютого 2010 року відділом РАЦСу Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №202.

Також, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.09.2012, ухваленим у цивільній справі №607/14306/2012 з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій сумі в розмірі 460 грн., щомісячно, починаючи з 30.08.2012 і до досягнення дитиною повноліття.

В подальшому, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.09.2012, ухваленим у цивільній справі №607/15428/17 збільшено розмір стягуваних аліментів, визначений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.09.2012 та стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1500 гривень, з врахуванням індексації.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 31.10.2012 №1760 затверджено висновок про участь батька ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_3 , 2011 року народження.

14 жовтня 2023 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 , що стверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 14.10.2023 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №1871. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_6 ».

Відповідно до листа Тернопільської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №17 імені Володимира Вихруща з поглибленим вивченням іноземних мов від 02.06.2025 №206, ОСОБА_3 навчається у 8-Б класі з 01.09.2017. За весь період навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 навчання, батько дитини, ОСОБА_2 , не цікавиться успіхами сина у навчанні, жодного разу не був присутнім на шкільних заходах за участі дитини, а також організованих для батьків здобувачів освіти батьківських зборах. Ні у вихованні, ні у навчанні, а також у матеріальному забезпеченні сина участі не приймає.

Згідно висновку органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , орган опіки та піклування Виконавчого комітету Тернопільської міської ради вважає за недоцільне позбавити батьківських прав громадянина ОСОБА_2 .

У висновку зазначено, що мати дитини, ОСОБА_1 , на засіданні комісії з питань захисту прав дитини повідомила, що батько не виконує покладених на нього батьківських обов`язків, не цікавиться станом здоров`я сина, зовсім не зацікавлений у розвитку та навчанні дитини. Мати вказала, що із 2011 року батько не бажав матеріально допомагати в утриманні сина, тому вона була змушена звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів. ОСОБА_1 також зазначила, що впродовж тривалого часу батько жодного разу не відвідував сина, не приймає участі у його вихованні, не цікавиться його життям.

Батько дитини, ОСОБА_2 , на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`явився. Проте направив письмові пояснення, у яких вказав, що на даний час проживає та працює в Італії. Тому просить провести засідання без його участі.

Із позовною заявою та вимогою про позбавлення батьківських прав категорично не згідний, з наступних підстав.

Вказує, що пересилав кошти на банківську картку ще до подачі ОСОБА_1 позову до суду про стягнення аліментів на дитину. ОСОБА_7 з сином батьку не давали, тому він звернувся до суду в 2012 року з позовною вимогою про отримання дозволу на зустрічі з сином.

Батько зазначив, що сплачує аліменти на утримання сина. Окрім цього, висилав кошти на дні народження, школу, відпочинок, подарунки на Святого Миколая, передавав гостинці з Італії (посилки), давав дозвіл на виїзд дитини за кордон.

До квітня 2015 року батько міг бачити і зустрічався з сином завдяки виконавчій службі, але перешкоди були завжди. У квітні 2015 року він виїхав в Італію, проте завжди намагався зв`язатися з ОСОБА_1 для того, щоб побачити і поспілкуватися з сином, цікавився, що потрібно синові.

ОСОБА_2 зазначив, що сину телефонував завжди через номер ОСОБА_1 , так як він не мав прямого номера до сина, але ОСОБА_1 відповідала завжди, що син не хоче говорити із ним. До 2022 року ОСОБА_1 спілкувалася із батьком дитини тільки тоді, коли їй це було потрібно. Із 2022 року він телефонував та писав ОСОБА_1 неодноразово, просив дати номер телефону сина для спілкування з ним, але повідомлення ігнорувалися, і з березня 2023 року ОСОБА_1 перестала зовсім спілкуватися та піднімати від батька телефон. Також, повідомив, що бажає і надалі спілкуватися і приймати участь у життя сина та буде вживати всіх заходів для цього.

Неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на засіданні комісії з питань захисту прав дитини повідомив, що проживає з матір`ю, вітчимом та сестрою. ОСОБА_8 вказав, що із батьком спілкувався дуже давно, не пригадує точно коли, номера телефону до батька не має.

Тому, орган опіки та піклування дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, виключний і надзвичайний спосіб впливу на батьків, відтак за встановлених у даній справі обставин необхідність та пропорційність застосування такого не доведено.

В судовому зсіданні заслухано думку неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , який є сином сторін спору та який вказав, що не заперечує щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо нього.

Cвідок ОСОБА_9 , який доводиться виховником гуртка «Пласту», в якому бере участь ОСОБА_10 , пояснив, що ОСОБА_3 знає четвертий рік. З 2022 року він є членом гуртка в якому свідок є виховником. Пояснив, що при вступі в гурток проводиться ознайомлення з батьками і одним із батьків надається дозвіл на вступ у «Пласт» та подається відповідна заява. В гуртку є 8-9 осіб. ОСОБА_3 є гуртковим, тобто головним серед дітей свого віку. Кожної неділі відбуваються збірки о 14:00 год., також виїзди за межі міста, виїзди в літні табори без батьків. Також, є батьківські збори та батьківський день на який завжди приїжджав ОСОБА_5 з ОСОБА_11 . Крім цього, батьки беруть активну участь в організації різних акцій в яких ОСОБА_12 брав активну участь. З перших днів приходу ОСОБА_13 в «Пласт», коли його запитували про батьків, він говорив, що пан ОСОБА_14 це його тато, а пані ОСОБА_15 його мати. Про ОСОБА_2 він ніколи не чув і з ним незнайомий. Завжди знав, що батьком ОСОБА_8 є ОСОБА_5 . Свідок пояснив, що оплату різних витрат за ОСОБА_16 завжди вносили ОСОБА_12 або ОСОБА_17 . Від ОСОБА_18 за ОСОБА_2 свідок ніколи не чув.

Свідок ОСОБА_19 , яка працює в Тернопільській спеціалізованій школі іноземних мов №17 вчителем німецької мови та є заступником директора з навчально-виховної частини пояснила, що вона доводиться класним керівником ОСОБА_16 з 2021 року, тобто з 5 класу. Зараз ОСОБА_20 навчається в 9 класі. Свідок пояснила, що коли вона отримала класне керівництво, спілкувалась з вчителями початкової школи і про те, що у ОСОБА_16 фактично немає батька, який би приймав участь в його вихованні, вона знала одразу. Заява про прийняття дитини школу була написана мамою ОСОБА_4 . В 5 класі, коли записували в журнал відомості про батьків, вона написала, що батько ОСОБА_21 , оскільки інших відомостей про батька не було, номер його телефону також був невідомий. Свідок пояснила, що вихованням і навчанням дитини займалась позивачка ОСОБА_4 . Коли відбувались перші батьківські збори, на зборах батька не було. Був випадок у 5 класі, коли ОСОБА_20 їй поскаржився, що його ображають хлопці, через те, що у нього немає батька. Часто ОСОБА_20 розказував їй і дітям в класі, що він дійсно проживає з мамою і що у нього є собака. Свідок пояснила, що ОСОБА_4 займалася з дитиною, оплачувала гуртки, часто записувала його на різні гуртки: з математики, іноземної мови. Про тата ОСОБА_22 вона нічого не знає, ніколи його не бачила, до школи він ніколи не приходив, в групі у «Вайбері» він ніколи не брав участі, не телефонував, не цікавився сином. В 6 чи 7 класі вчитель з трудового навчання попросив, щоб до школи прийшов батько, після чого вона зателефонувала до ОСОБА_4 та повідомила, що склалася така ситуація, що вчитель просить прийти до школи батька. На другий день ОСОБА_3 повідомив їй, що до школи прийде його тато, однак до школи прийшов ОСОБА_5 . Про свого рідного батька ОСОБА_3 ніколи не говорив і розмов на цю тему він старався уникати та одразу переводив розмову на іншу тему. Свідок пояснила, що у дитини відчувалася образа на рідного батька. Родичі зі сторони батька до школи не приходили, не цікавилися навчанням дитини. Свідок пояснила, що ОСОБА_3 говорив, що батько його не вітає з днем народження. Додала, що ОСОБА_2 не приймав жодної участі у вихованні ОСОБА_3 .

Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивачка ОСОБА_1 пояснила, що про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 вона дізналась в опікунській раді. Він був розірваний в судовому порядку з ініціативи ОСОБА_2 . Допоки ОСОБА_3 був малим, у нього був відсутній телефон, а тому усі спілкування із батьком відбувались через неї. Свідок повідомила, що в органі опіки і піклування розглядалась заява ОСОБА_2 про встановлення режиму спілкування із сином, однак вона ніколи не перешкоджала тому, щоб ОСОБА_2 спілкувався та бачився із сином. ОСОБА_2 не проявляв ініціативи у спілкуванні з дитиною. Вона часто висилала батькові фотографії та повідомляла, що дитина відвідує гуртки. Реакції на це від батька жодної не було. Після встановлення органами опіки і піклування графіку побачень із дитиною, ОСОБА_2 у відведені години приходив до сина, однак не завжди. Його відвідування сина припинилось орієнтовно з 2015-2016 років, коли ОСОБА_2 виїхав за кордон. Свідок пояснила, що від відповідача були передачі солодощів один або два рази на рік. Крім солодощів більше нічого не передавалось. Передача посилок припинилась у 2022 році. З 2015 року до 2022 року вона отримувала від ОСОБА_2 два дозволи на виїзд дитини разом із нею за кордон. Кожного року, як закінчувався термін дозволу виїзду дитини за кордон, вона просила відповідача про надання дозволу, однак його не отримувала, оскільки відповідач відмовляв і говорив, що для нього це складно і потребує фінансових витрат.

Свідок ОСОБА_5 , який є чоловіком позивачки пояснив, що з позивачкою він знайомий з 2010 року. З ОСОБА_2 він бачився один або два рази. 5 років назад він передавав на ОСОБА_23 посилку з солодощами. Свідок повідомив, що ОСОБА_24 розказував, що батько йому почав писати на телефон повідомлення після того, як розпочався судовий процес щодо нього. Додав, що позивачка жодних перешкод з приводу спілкування батька із сином не чинила. Йому відомо, що ОСОБА_2 сплачує аліменти. Пояснив, ОСОБА_10 немає бажання спілкуватися з рідним батьком, оскільки останній не приймав участі в його житті.

Свідок ОСОБА_25 , яка доводиться кумою та подругою позивачки пояснила, що знайома з ОСОБА_4 з 1 класу. Позивачка було одружена з ОСОБА_2 і в них народився син. Коли дитині виповнилося 4 місяці ОСОБА_2 їх покинув. В подальшому він, як батько не займався вихованням дитини, не допомагав фінансово. Коли позивачка залишилася з дитиною одна, вона їй неодноразово допомагала та залишалась із дитиною, допомагала дитячим одягом. Коли ОСОБА_26 був малим, ОСОБА_2 навідувався до нього. В шкільному закладі на 1-ий дзвінок батько не прийшов, на днях народження вона також його не бачила. Про перебування ОСОБА_2 за кордоном їй стало відомо із фейсбука. Бачила в домі позивачки солодощі, які ОСОБА_27 висилав ОСОБА_22 . Про грошову допомогу позивачці від ОСОБА_2 їй нічого невідомо. Зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що опікунською радою був встановлений графік відвідування ОСОБА_2 дитини, однак ОСОБА_2 не завжди його дотримувався.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи та показання свідків, думку неповнолітньої дитини, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, доходить висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, виходячи із наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Вказані правові висновки викладені в Постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 462/4705/19.

Згідно ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає до суду письмові висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інші документів, які стосуються справи.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За результатами розгляду справи по суті суд вважає, що позивачем та її представником не доведено, що поведінка відповідача відносно свого сина є свідомим нехтуванням батьківськими обов`язками, а також не обґрунтовано та не доведено, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати найкращим інтересам дитини.

Судом встановлено, що відповідач проживає за кордоном. Сплачує аліменти на утримання сина та не має заборгованості щодо вказаних платежів.

Крім цього, як встановлено судом, відповідач у 2012 році звертався у службу у справах дітей з метою встановлення графіку побачень із дитиною з метою налагодження спілкування із ним.

Разом із цим, як встановлено в ході розгляду справи та вбачається із висновку органу опіки та піклування, відповідач заперечує щодо позбавлення його батьківських прав та бажає спілкуватись та приймати участь у житті сина, тому буде вживати усіх заходів для цього.

Таким чином, при розгляді даної справи судом не встановлено беззаперечних доказів того, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків та не цікавиться життя сина у такій мірі, що давало б суду достатні підстави дійти обґрунтованого висновку, що відповідача слід позбавити батьківських прав, оскільки його поведінку та відношення до сина неможливо змінити.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки є крайнім заходом впливу на осіб, які неналежним чином виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна.

Разом із тим, відмовляючи у позові про позбавлення відповідача батьківських прав, суд зазначає, що участь батька ОСОБА_2 у вихованні сина не є достатньою, оскільки на думку суду, сплата відповідачем аліментів на утримання сина не є достатньою участю у вихованні сина, а потребує налагодження більш тісних зав`язків із сином, більшої участі у спілкуванні із ним, участі у виховному процесі, організації дозвілля, тощо, що у недостатній мірі забезпечується відповідачем, а тому суд вважає за необхідне попередити відповідача ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. 150 ч. 2, 3, 164, 166, 167, 180, 181, 182, 184, 191, 193 ч. 2 СК України, ст. 4, 76-82, 89, 133 ч. 1, 141 ч. 1, 6, 247 ч. 2, 259, 263-265, 354, 430 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чапаєва Ганна Миколаївна до ОСОБА_2 , Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, адреса місця знаходження: бул.Шевченка, 1, м.Тернопіль, .

Головуючий суддя В. Л. Дзюбич