Справа № 473/321/26
РІШЕННЯ

іменем України

"01" квітня 2026 р.Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючої судді Булкат М.С.,

за участю: секретаря судового засідання Багрін І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и в:

У січні 2026 року представник ТОВ «Факторинг Партнерс» Сердійчук Я.Я. через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про споживчий кредит/кредитний договір № 94707944 від 27.01.2025 року у загальному розмірі 20 200 гривень.

В обґрунтування позову зазначено, що 27.01.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит/кредитний договір № 94707944, за умовами якого відповідачці надано грошові кошти (кредит) у розмірі 5 000 гривень, а остання зобов`язалася повернути дані кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом у термін встановлений договором.

08.12.2025 року між ТОВ «ЕКО ФІН» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір №08-12/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Факторинг Партнерс» отримало право вимоги за договором № 94707944.

Заборгованість відповідачки за договором про споживчий кредит/кредитний договір № 94707944 від 27.01.2025 року становить 20 200 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 5 000 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 11 4 400 грн., заборгованість за процентами нарахованими позивачем 800 грн.

Відповідачка на користь первісного та нових кредиторів зобов`язання за вищевказаним кредитним договором не виконала, тому позивач просив стягнути заборгованість в загальному розмірі 20 200грн. та судові витрати на оплату судового збору у розмірі 2 662,40 гривень та на правову допомогу у розмірі 13 000 гривень.

Ухвалою судді від 27 січня 2026 року за позовною заявою відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, справу просив розглядати без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачка ОСОБА_1 та представник відповідачки ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явилися, проте надали заяву про розгляд без їх участі та просили відмовити в стягненні судових витратах.

Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 27.01.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит/кредитний договір № 94707944, за умовами якого відповідачці надано грошові кошти (кредит) у розмірі 5 000 гривень (п. 2.2 договору), строк користування кредитними коштами складає 365 днів та починається з 27.01.2025 року та закінчується 26.01.2026 року (включно) (п. 2.3 договору) реальна річна процентна ставка 365 % річних денна процентна ставка 1 % (п. 2.6 договору).

Договір укладено в електронній формі та підписано відповідачкою ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором Nzk5MTAx.

ТОВ «ЕКО ФІН» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачці кредит на суму 5 000 грн., що підтверджується підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПрофітГід» номер транзакції 94707944_, сума 5 000 грн., номер платіжної картки отримувача НОМЕР_1 , Призначення переказу Ясинецька-Міндрул А.Є, , Кредитний договір №94707944 від 27.01.2025.

Згідно відповіді АТ "Пумб" від 26 лютого 2026 року та виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 підтверджено успішне зарахування кредиту за договором № 94707944 від 27 січня 2025 року у розмірі 5 000 грн на зазначену позичальницею у кредитному договорі її банківську картку, що підтверджує повне виконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором.

08.12.2025 року між ТОВ «ЕКО ФІН» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір №08-07/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Факторинг Партнерс» отримало право вимоги за договором № 94707944.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором про споживчий кредит/кредитний договір № 94707944 від 27.01.2025 року належним чином не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість, яка відповідно до здійсненого ТОВ «ЕКО ФІН» та ТОВ «Факторинг Партнерс» розрахунку складає 20 200 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 5 000 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 11 4 400 грн., заборгованість за процентами нарахованими позивачем 800 грн.

29.12.2025 року ТОВ «Факторинг Партнерс» на електронну адресу відповідачці ОСОБА_1 направлено вимогу про усунення порушень основного зобов`язання.

За змістом ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. (ч.2 ст.639 ЦК України).

Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму (Постанова першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 16.12.2020 р. у справі №561/77/19).

Аналізуючи порядок укладення договору у цій справі суд враховує, що договір був підписаний відповідачкою аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора, тобто укладення між сторонами правочинів підтверджено належними та допустимими доказами.

Таким чином, у відповідачка в силу наведених вище умов укладених нею договору та положень чинного законодавства, існує обов`язок щодо повернення коштів, взятих нею у кредит.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).

Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що 27.01.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит/кредитний договір № 94707944.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит/кредитний договір №94707944 від 27.01.2025 року підлягає до задоволення на загальну суму 20 200грн. (5 000 грн. (заборгованість за основним зобов`язанням) + 14 400 грн. (заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги) + 800 грн. (заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги)).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати, пов`язані з сплатою судового збору в розмірі 2 662 грн. 40 коп.

Згідно вимог ст. 133 ч.1 ЦПК України - судові витрати складаються із судового збору та інших витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до вимог ст. 141 ч.2 п.1 ЦПК України - у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Так, відповідно до ч.ч.2-5 ст.137 ЦПК України витрати на правничу допомогу складаються з гонорару адвоката за представництво в суді; іншої правничої допомоги, пов`язаної зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збору доказів тощо; вартості послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивачем понесені витрати на правову допомогу в розмірі 13 000 грн., що підтверджується договором від 02 липня 2024 року №02-07/2024, укладеного між ТОВ «Факторинг Партнерс» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», про надання правової допомоги з додатком у вигляді узгоджених тарифів за надані послуги, а також документи, що містять перелік, детальний опис та узгоджену сторонами вартість виконаних робіт, необхідних для надання правничої допомоги, оплату виконаної роботи, зокрема: надання усної консультації, вартість послуги 4 000 грн (виходячи з витраченого часу в 2 год. та вартості послуги в 2 000 грн. за 1 год. роботи); складання позовної заяви, вартість послуги 9 000 грн. (виходячи з витраченого часу в 3 год. та вартості послуги 3000 грн за 1 год. роботи).

Проте у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас надання усної консультації з вивченням документів мають організаційний характер, є складовими підготовки складення позовної заяви та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окрема послуга, немає підтвердження, що клієнту разом з тим здійснювалося надання консультацій правового характеру, а тому такі витрати не підлягають компенсації.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором.

Даний спір є спором незначної складності, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною, справа не передбачає необхідності виконання значного обсягу дій та робіт, необхідних для її підготовки та розгляду.

Суд вважає, що зазначений позивачем розмір вказаних витрат є завищеним, оскільки справа належить до категорії незначної складності, її розгляд відбувався в порядку спрощеного позовного провадження, судова практика у цій категорії справ є усталеною, в зв`язку з чим при підготовці позовної заяви у адвоката була відсутня необхідність досліджувати додаткові норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, витрачати значний час на складання позовної заяви.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що співмірними із складністю справи, виконаними роботами (наданими послугами) є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000,00 грн.

Враховуючи вищезазначене, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню, судові витрати в розмірі 2 662,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1 000 грн.

Керуючись ст. ст.12,13,81,89,263-265,280-281 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідент. номер: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521; ) заборгованість за Договором про споживчий кредит №94707944 від 27 січня 2025 року, а саме - заборгованість за кредитом у розмірі 5 000 гривень, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 14 400 грн., заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги 800 грн., а всього в загальному розмірі 20 200 гривень, а також повернення 3 662 гривні 40 копійок судових витрат ( судовий збір та правнича допомога).

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: М. С. Булкат