Категорія 55 Доповідач Борисюк Р. М.
У Х В А Л А

31 березня 2026 року

Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Борисюка Р.М.,

суддів: Павицької Т.М., Шевчук А.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М., Шевчук А.М., у цивільній справі №296/13835/25 за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомира, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Міністерство оборони України, про визнання протиправним поширення конфіденційної інформації (персональних даних), зобов`язання утримуватися від поширення конфіденційної інформації (персональних даних),

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 24 лютого 2026 року,

в с т а н о в и в:

Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 24 лютого 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуюсь із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 березня 2026 року передана на розгляд колегії суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М., Шевчук А.М.

Після цього, Глумаков А.С. подав заяву про відвід колегії суддів Борисюка Р.М., Шевчук А.М. та Павицької Т.М. із підстав, визначених пунктами 3-5 частини першої статті 36 ЦПК України, зокрема у зв`язку з іншими обставинами, які викликають сумнів в їх неупередженості та об`єктивності.

Також він просив відвести весь склад суддів Житомирського апеляційного суду: ОСОБА_2 , Борисюк Р.М., Галацевич О.М., Жизнєвський Ю.В., Зав`язн С.М., Кіянова С.В., Коломієць О.С., Костюкович С.І., Кузнецов Д.В., Ляшук В.В., Миколайчук П.В., Панкеєва В.А., Рябенька Т.С., Скітневська О.М., Талько О.Б., Турак О.В., Шалота К.В., Григорусь Н.Й., Шевчук А.М., ОСОБА_3 від розгляду його апеляційної скарги на рішенняКорольовського районного суду міста Житомира від 24 лютого 2026 року у цивільній справі №296/13835/25, з підстав, визначених пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України.

25 березня 2026 року згідно вимоги, до апеляційного суду надійшла із Корольовського районного суду міста Житомира цивільна справа №296/13835/25.

Відповідно до статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Колегія суддів вважає, що заявлений ОСОБА_1 відвід є необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 ЦПК України.

Частиною 3 статті 39 ЦПК України унормовано, що відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання. Після спливу вказаного строку заявляти відвід дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

З огляду на зміст частини 3 статті 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим з наданням доказів щодо упередженості судді.

Зміст заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів не свідчать про наявність підстав, передбачених статтею 36 ЦПК України для відводу судді, а зводиться до засвідчення факту недовіри колегії суддів.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності.

У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії», п. 43).

При цьому, у контексті об`єктивного критерію при вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії», п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії»).

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» визначені умови виконання професійних обов`язків суддів та правові засоби, за допомогою яких забезпечується реалізація конституційних гарантій самостійності судів та незалежності суддів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

В процесуальному судочинстві діє презумпція безсторонності суду, яка може бути спростована.

Право учасника справи на відвід судді є однією із гарантій права на справедливий суд.

Проте, право на відвід не являється абсолютним. В інакшому випадку воно перетвориться у свавільне обрання суддів для розгляду справи та спосіб процесуального зловживання, що суперечитиме інтересам інших учасників справи та суспільним інтересам загалом.

Відвід має бути обґрунтований з посиланням на факти, які вказують на залежність, упередженість або необ`єктивність судді щодо сторін чи будь-кого з них.

Лише за таких обставин відвід буде правомірним і убезпечить сторони від залежного, упередженого або необ`єктивного суду.

Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

Несприятлива позиція суду особами, які беруть участь у справі, з питань права, сама по собі не породжує сумнівів в неупередженості. Сумніви мають бути засновані на фактичних обставинах. Припущення не є підставою для задоволення заяви про відвід.

Разом з тим, заявником, на підтвердження доводів упередженості колегії суддів належних та допустимих доказів не надано і матеріалами справи таких обставин не встановлено, а тому доводи, які ґрунтуються виключно на суб`єктивній оцінці заявника, не можуть бути підставою для відводу колегії суддів.

На думку колегії суддів, не може бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами.

Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Щодо доводів заяви про те, що колегія суддів раніше брала участь у розгляді іншої справи за його участю та нібито вже сформували правову позицію щодо обставин, пов`язаних із поширенням конфіденційної інформації, колегія суддів зауважує, що зазначена заявником справа стосувалася іншого предмета спору, який не є тотожним та не пов`язаний безпосередньо з предметом розгляду у даній справі.

Крім того, посилання ОСОБА_1 на порушення порядку автоматизованого розподілу справи є безпідставним.

Заявником не надано належних доказів втручання в автоматизовану систему або порушення вимог статті 33 ЦПК України.

Саме по собі посилання на протоколи автоматизованого розподілу без доведення їх неправомірності або технічного збою не може свідчити про порушення принципу випадковості визначення складу суду.

Отже, ОСОБА_1 не наведено доказів, на підставі яких можна було б зробити висновок про упередженість та необ`єктивність колегії суддів у цивільній справі №295/1385/25.

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів вважає заявлений відвід необгрунтованим, тому питання його вирішення підлягає розгляду у порядку, визначеному частиною 3 статті 40 ЦПК України.

Керуючись ст. 33, 36, 40, 259, 268 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі: Борисюка Р.М., Павицької Т.М., Шевчук А.М. визнати необґрунтованою.

Вирішення питання про відвід передати судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною 1 статті 33 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді