ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткова)

01 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 754/58/22

провадження № 61-13976св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Вотінцев Єгор Геннадійович,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - адвокат Халупний Андрій Вадимович,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Халупного Андрія Вадимовича,

про ухвалення додаткової постанови у справі за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 ,

про витребування майна із чужого незаконного володіння за касаційними скаргами представника ОСОБА_1 - адвоката Вотінцева Єгора Геннадійовича, на постанову Київського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року та на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Справа розглядалася судами неодноразово.

І. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 лютого 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 31 жовтня

2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину квартири

АДРЕСА_1 .

Постановою Верховного Суду від 15 травня 2024 року касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Халупного А. В., задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 лютого 2023 року

та постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (провадження

№ 61-18502св23).

ІІ. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 червня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено. Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_2

на користь ОСОБА_1 1/2 частину квартири

АДРЕСА_1 , загальною площею 27,6 кв. м, у тому числі житловою площею 14,8 кв. м.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Халупного А. В., задоволено. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 червня 2025 року скасувовано. Ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 7 511,97 грн. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 11 лютого 2022 року, якою накладено арешт

на 1/2 частину квартири

АДРЕСА_1 .

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2025 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Халупного А. В., про відшкодування витрат на правничу допомогу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 86 200,00 грн.

Постановою Верховного Суду від 04 березня 2026 року касаційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Вотінцева Є. Г., залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2025 року залишено

без змін.

У вищевказаній постанові Верховного Суду вказано про те, що у відзиві на касаційну скаргу представника позивача на додаткову постанову апеляційного суду представник Осокіної С. Л. зазначив, що відповідач понесла витрати на правничу допомогу за розгляд справи у суді касаційної інстанції, попередній (орієнтовний) розмір яких складає 20 000,00 грн. При цьому вказано, що докази понесення

цих витрат буде надано у визначений процесуальним законом спосіб

(частина восьма статті 141 ЦПК України). Тому розподіл витрат на правничу допомогу за розгляд справи у Верховному Суду не здійснювався.

У березні 2026 року, тобто у строк, передбачений статтею 141 ЦПК України,

до Верховного Суду надійшла заява представника ОСОБА_2 - адвоката Халупного А. В., про ухвалення додаткової постанови, в якій представник

Осокіної С. Л. просить стягнути з ОСОБА_1 на її користь 20 000,00 грн витрат

на професійну правничу допомогу, які було понесено у суді касаційної інстанції.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати

на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю

або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва

та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних

із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом,

що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12

частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат

на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами

(стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору

та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані

з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи

або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані

з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати

на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом

із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката

за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги

на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом

на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат

на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи

та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом

на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу

за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі

№ 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом

у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження

№ 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження

№ 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження

№ 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження

№ 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження

№ 61-3157св21) та інших.

Указана судова практика Верховного Суду є незмінною.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд ураховує, що відповідач зазначала про орієнтований розмір витрат на правничу допомогу, які понесено у Верховному Суді, у відзиві на касаційну скаргу позивача. Тобто про факт понесення витрат на правничу допомогу

та про орієнтовний їх розмір ОСОБА_2 зазначила відповідно до вимог процесуального закону.

У відзиві на касаційну скаргу та поданій згідно з вимогами процесуального закону

до Верховного Суду заяві про ухвалення додаткової постанови зазначено розмір понесених відповідачем витрат на правничу допомогу (20 000,00 грн) та надано відповідні докази, зокрема: копію ордера на надання правничої допомоги; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; копії додаткових угод

до договору про надання правничої допомоги; копії актів прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги, копії квитанцій про здійснення оплати за отримані послуги адвоката.

Верховний Суд ураховує, що адвокат Халупний А. В. надавав Осокіній С. Л. правничу допомогу при розгляді даної справи, зокрема у суді касаційної інстанції,

що підтверджено належними та допустимими доказами.

Постановою Верховного Суду від 04 березня 2026 року касаційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Вотінцева Є. Г., залишено без задоволення, оскаржувані судові рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін. Тобто відповідач фактично виграла справу.

Розмір витрат на правничу допомогу, понесених ОСОБА_2 у суді касаційної інстанції, погоджено клієнтом та адвокатом в указаних вище документах.

Зокрема, у додаткових угодах від 01 грудня 2025 року № 01/12 та від 25 грудня

2025 року № 25/12 до договору про надання правничої допомоги від 09 травня

2022 року № 09/05 сторони погодили розрахунок винагороди адвоката (підготовка

і подання відзивів, ознайомлення з матеріалами справи тощо).

В актах прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 09 травня 2022 року № 09/05 (від 12 грудня 2025 року № 3/1,

від 25 грудня 2025 року № 3/2, від 09 березня 2026 року № 3/3) зазначено,

що адвокат надав, а клієнт прийняв наступні послуги: ознайомлення з матеріалами касаційного провадження - 3 000,00 грн; підготовка і подання відзиву на касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції - 8 000,00 грн; підготовка і подання відзиву на касаційну скаргу на додаткову постанову суду апеляційної інстанції - 5 000,00 грн; підготовка і подання клопотання про відшкодування витрат

на правничу допомогу - 4 000,00 грн.

Крім того, відповідно до квитанцій про здійснення оплати за отримані послуги адвоката клієнт оплатив адвокату 20 000,00 грн (4 000,00 грн + 11 000,00 грн + 5 000,00 грн).

Заява про ухвалення додаткової постанови та докази були направлені позивачу

та третій особі засобами поштового зв`язку.

У поданій заяві представник відповідача просить стягнути на користь останньої

з позивача витрати на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції

у розмірі 20 000,00 грн.

Верховний Суд ураховує, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат

має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.

У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання

є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими,

що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Таким чином, заявником надано докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість, понесених у суді касаційної інстанції.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема у рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою

№ 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції

суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи

та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Крім того, Верховний Суд ураховує, що позивач не подала до Верховного Суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, хоча заяву про ухвалення додаткової постанови та докази їй надіслано засобами поштового зв`язку (квитанція «Поштової служби «Е-пост» від 10 березня 2026 року № 1965992).

З урахуванням наведеного, висновків Верховного Суду, зроблених за результатом розгляду касаційної скарги у постанові від 04 березня 2026 року, та зазначених вище правових висновків Великої Палати Верховного Суду, витрати на правничу допомогу, понесені ОСОБА_2 у суді касаційної інстанції, підлягають стягненню з позивача у загальному розмірі 20 000,00 грн.

Такі висновки узгоджуються зі сталою судовою практикою Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду.

При цьому суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними (постанова Верховного Суду від 23 квітня 2025 року

у справі № 466/4361/20, провадження № 61-360св24).

Отже, Верховний Суд, з урахуванням наведеного, вважає за можливе задовольнити заяву представника відповідача та ухвалити додаткове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 20 000,00 грн витрат на правничу допомогу, понесених у суді касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частини друга, третя статті 270 ЦПК України).

Керуючись статтями 137, 141, 270, 271, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Халупного Андрія Вадимовича, про ухвалення додаткової постанови задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді касаційної інстанції,

у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Додаткова постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк