Житомирський апеляційний суд
Справа №286/3169/24 Головуючий у 1-й інст. Гришковець А. Л.
Категорія 71 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Житомирі цивільну справу №286/3169/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Міністерство оборони України, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про встановлення факту батьківства, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 23 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Гришковець А.Л. в м. Овруч Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням уточненої заяви просила:

- встановити факт, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 являється батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- внести до актового запису про народження №6, складеного 05.05.2015 виконавчим комітетом Першотравневої селищної ради Овруцького району Житомирської області про народження дитини ОСОБА_4 наступні зміни: в графі «батько» зазначити « ОСОБА_3 », громадянин України, всі інші відомості залишити без змін.

В обґрунтування позову зазначала, що в період з літа 2012 року по весну 2018 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 , з яким вони проживали спільно однією сім`єю у вказаний період без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що шлюбні відносини у відділі державної реєстрації актів цивільного стану вони не реєстрували, так як не придавали цьому значення. Зазначає, що в період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 вона народила сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якого є ОСОБА_3 . Оскільки, вони не перебували у шлюбних стосунках, то при реєстрації народження сина, батько був записаний з її слів відповідно до ст. 135 СК України. За її вказівкою в актовому записі про народження сина у відомостях про батька зазначено « ОСОБА_5 ». Вказує, що за життя ОСОБА_3 ставився до дитини як до сина, вони спілкувалися, проводили час разом. Він купував речі сину, продукти харчування, піклувався про сина, називали один одного як батько та син відповідно. Зазначає, що коли сину виповнилося 3 роки, вони припинили спільне проживання з ОСОБА_3 і кожен став жити своїм життям. Однак, відносини підтримували на рівні телефонного спілкування, іноді бачилися у селищі. ОСОБА_3 цікавився сином, обіцяв приїхати на день народження, на п`ятиріччя сина подарував велосипед.

Вказує, що після припинення спільного проживання з ОСОБА_3 останній зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 . В шлюбі в них народилася донька ОСОБА_6 . Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 загинув під час виконання обов`язків щодо захисту України від збройної агресії рф. На даний час склалися такі обставини, що добровільно, в позасудовому порядку, подати заяву про реєстрацію ОСОБА_3 , як батька її сина, до органу державної реєстрації актів цивільного стану не можливо у зв`язку з його смертю. Вказує, що після смерті ОСОБА_3 син має право на пенсію по втраті годувальника та соціальну допомогу, передбачену ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Однак, законного права на звернення за оформленням пенсії та соціальної допомоги вона не має, так як в свідоцтві про народження сина прізвище батька вказано з її слів « ОСОБА_7 ». Зазначає, що встановлення факту батьківства надасть їй змогу отримати свідоцтво про народження сина, де в графі «батько» будуть вказані відомості « ОСОБА_3 » і так вона зможе оформити пенсію та соціальну допомогу. Враховуючи вищевикладене просила задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 23 травня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт батьківства, а саме, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внесено зміни до актового запису, складеного виконавчим комітетом Першотравневої селищної ради Коростенського (Овруцького) району Житомирської області 05 травня 2015 року за №6, про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: вказавши в графі «Батько» - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України. В решті залишено без змін.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Зазначає, що батьківство ОСОБА_3 щодо ОСОБА_4 встановлено на незначних доказах, а саме показах свідків, фотознімках та показів самої позивачки, які є суперечливими. Звертає увагу на те, що висновок судово-біологічної (судово генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства, проте під час розгляду даної справи позивач клопотання про призначення експертизи не заявляла. Зазначає, що жодних доказів спільного бюджету, витрат, ведення спільного господарства позивачем надано не було. Вважає, що якщо б ОСОБА_3 визнавав дитину своєю, то він би перераховував кошти, але цього не робив і позивач не змогла надати про це докази. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 23 травня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

07 серпня 2025 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що судом першої інстанції була надана вірна оцінка всім доказам по справі. Надані докази відповідачем не спростовані. Вважає, що надані нею докази є допустимими та належними на підтвердження факту батьківства. Вказує, що заперечуючи факт батьківства відповідач не спростувала надані нею докази, правом на заявлення клопотання про призначення експертизи не скористалася. Посилається на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 06.06.2024 у справі №672/915/23.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_4 . Його батьками зазначені: батько ОСОБА_5 , мати ОСОБА_1 . Наведене підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 05.05.2015.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №0 від 24.02.2023 відомості про батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Відповідно до копії акту про встановлення факту проживання без реєстрації від 20.07.2023, депутатом ОСОБА_8 в присутності свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , за свідченнями останніх було встановлено, що в період з 2012 року по 2018 рік ОСОБА_1 проживала разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як подружжя з ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 . Останній за вказаною адресою проживав без реєстрації. В період спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вели спільне господарство, виховували та піклувалися про спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується листом Овруцького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №754/29.17-28 від 31.10.2023.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що визнання покійним ОСОБА_3 свого батьківства та утримання дитини при житті до часу смерті підтверджують походження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , відтак суд першої інстанції дійшов висновку, що факт батьківства, а саме: що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є доведеним.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини.

Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 122 СК України права та обов`язки матері, батька та дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленими статтями 122 (визначення походження дитини від матері та батька, які перебувають у шлюбі між собою) та статті 125 (визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою) цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Частиною першою статті 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для встановлення факту батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Тлумачення норм ст. 130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (ст. 128 СК України).

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Рішення про встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема, призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. У разі доведення за допомогою застосування спеціальних знань відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі №676/1200/20.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти рф №3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» (заява №61679/00) від 01.06.2006 зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це, зокрема, висновку експертизи, у тому числі судової молекулярно-генетичної.

У справі «Міфсуд проти Мальти» (Mifsud v. Malta, заява №62257/15, рішення набуло статусу остаточного 29 квітня 2019 року) ЄСПЛ повторив, що ДНК-тест це науковий метод, наявний для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства.

Верховний Суд у справі №565/657/16-ц від 05.09.2018 вказав, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства, і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами.

Також, у постанові Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі №478/690/18 зазначено, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

З огляду на вищенаведене, у справах щодо батьківства висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи має істотне значення для вірного вирішення справи.

Частинами першою, третьою статті 7 Закону України «Про судову експертизу» встановлено, що судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Частина друга вказаної статті визначає вичерпний перелік державних спеціалізованих установ, що знаходяться у підпорядкуванні відповідних центральних органів виконавчої влади. До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що при вирішенні питання стосовно компетенції установи, яка проводить експертизу і є державною в розумінні статті 7 Закону України «Про судову експертизу», слід виходити не з організаційно-правової форми здійснення нею діяльності або форми її власності, а з сфери управління її діяльністю та організації державного контролю.

Так, згідно з частиною другої статті 71 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» організаційне керівництво судово-медичною і судово-психіатричною службами здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №267, Міністерство охорони здоров`я України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Серед інших функцій воно здійснює організаційне керівництво судово-медичною і судово-психіатричною службами; державний контроль діяльності психіатричних установ незалежно від форми власності та фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги; затверджує порядки проведення судово-медичної експертизи та судово-психіатричної експертизи; присвоєння кваліфікації судового експерта і кваліфікаційних класів судово-медичним і судово-психіатричним експертам та позбавлення кваліфікації судового експерта і кваліфікаційних класів судово-медичних і судово-психіатричних експертів (підпункт 10 пункту 4 Положення).

З наведеного Положення вбачається, що саме держава в особі її центрального органу виконавчої влади - Міністерства охорони здоров`я України здійснює владні повноваження стосовно закладів, які вправі проводити судово-медичні та судово-психіатричні експертизи.

Такий висновок зробив Верховний Суд у постановах від 30 березня 2020 року у справі №462/3998/19, від 31 серпня 2022 року у справі №322/506/19, від 05 жовтня 2022 року у справі №757/23700/15, від 13 жовтня 2022 року у справі №757/28174/18-ц, від 19 листопада 2025 року у справі №359/626/24.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 02 грудня 2025 року призначено у даній справі №286/3169/24 судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:

1. Чи має дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 кровну спорідненість з тіткою ОСОБА_12 , рідною сестрою ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ?

2. Яка вірогідність того, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є племінником ОСОБА_12 ?

Проведення експертизи доручено Київському науково-дослідному експертно- криміналістичному центру МВС України. Відібрання зразків біологічного матеріалу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_12 доручено експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок або відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків. Витрати по проведенню експертизи покладено на ОСОБА_1 . На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

22 грудня 2025 року на адресу Житомирського апеляційного суду від судового експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичному центру МВС України Скирди К.В. надійшло повідомлення №СЕ-19/111-25/74390-БД від 12.12.2025 про неможливість проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, оскільки в Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України відсутні атестовані та зареєстровані методики чи обгрунтовані та апробовані методи проведення судової молекулярно-генетичної експертизи з метою встановлення біологічної спорідненості між тіткою по батьківській лінії та ймовірним племінником.

Враховуючи повідомлення Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про неможливість проведення експертизи, ухвалою Житомирського апеляційного суду від 21 січня 2026 року було призначено у даній цивільній справі №286/3169/24 судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:

1. Чи має дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 кровну спорідненість з тіткою ОСОБА_12 , рідною сестрою ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ?

2. Яка вірогідність того, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є племінником ОСОБА_12 ?

Проведення експертизи доручено експертам Товариства з обмеженою відповідальністю «МАМА ПАПА» (вул. Тарасівська, 2/21, м. Київ, 01033). Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок або відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків. Витрати по проведенню експертизи покладено на ОСОБА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 разом з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_12 з`явитися у визначений експертом день та час, з метою відбору необхідних зразків біологічного матеріалу для проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи. Роз`яснено особам, які беруть участь у справі, положення ст. 109 ЦПК України про наслідки ухилення від подання необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, а саме: у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Колегія суддів підкреслює, що сама по собі організаційно-правова форма Товариства з обмеженою відповідальністю «Мама Папа» не свідчить про неможливість проведення ним судової молекулярно-генетичної експертизи.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 19 листопада 2025 року у справі №359/626/24, при призначенні молекулярно-генетичної експертизи суду слід перевіряти чи належить установа, якій призначається проведення такої експертизи, до суб`єктів судово-експертної діяльності, чи є особа, яка проводить експертизу атестованим експертом.

Встановлено, що ТОВ «Мама Папа» має ліцензію МОЗ України на медичну практику, в реквізитах ліцензіата у видах діяльності вказана, зокрема, генетика медична.

Додаток №6 до Положення про Центральну експертно-кваліфікаційну комісію при Міністерстві України та атестацію судових експертів (пункт 3 розділу IV) встановлює перелік видів судових експертиз та експертних спеціальностей, за якими присвоюється кваліфікація судового експерта фахівцям, які не є працівниками державних спеціалізованих установ. Тоді як Додаток №5 до вказаного Положення встановлює перелік видів судових експертиз та експертних спеціальностей, за якими присвоюється кваліфікація судового експерта фахівцям науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України, та за №з/п 9 Біологічна експертиза передбачений вид експертної діяльності, за яким присвоюється кваліфікація судового експерта, - молекулярно-генетичні дослідження (індекс експертної діяльності 9.5).

Частиною третьою статті 10 Закону України «Про судову експертизу» встановлено, що до проведення судових експертиз (обстежень і досліджень), крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.

04 березня 2026 року на адресу Житомирського апеляційного суду від ТОВ «МАМА ПАПА» надійшов висновок молекулярно-генетичної експертизи №52433 від 27.02.2026, де зазначено, що лабораторний процес та формування висновку молекулярно-генетичної експертизи доручено завідуючій клініко-діагностичної лабораторії ТОВ «Мама Папа» ОСОБА_13 , яка має повну вищу освіту за спеціальністю «Біологія», спеціалізація «Генетика», а саме диплом магістра з відзнакою НОМЕР_2 від 31.12.2019 Київського національного університету ім. Тараса Шевченка, досвід виконання молекулярно-генетичних експертиз з 2020 року.

Відповідно до висновку молекулярно-генетичної експертизи №52433 від 27.02.2026 ймовірність того, що ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 є біологічною тіткою, тобто сестрою батька за обома батьками, відносно учасника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 в рамках проведеного дослідження, складає 99,9999%.

У постанові від 20 березня 2024 року в справі №235/101/21 Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що є підтвердженням факту споріднення, а саме висновок генотипоскопічного дослідження №29850 від 05 квітня 2021 року, складений Медико-генетичним центром «Мама-Папа», згідно з яким ймовірність того, що донори зразків передбачуваних сестер є кровними сіблінгами, тобто мають обох спільних батьків, становить 99,999999%.

Такі висновки узгоджуються з постановами Верховного Суду від 29 січня 2020 року в справі №319/1358/16-ц, від 25 березня 2020 року в справі №322/496/18, від 05 лютого 2020 року в справі №752/23356/17.

За загальним правилом, визначеним статтею 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, що є одним із основоположних його принципів. За змістом частини третьої зазначеної норми, обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які посилається особа як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається на кожну із сторін.

Згідно із частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові від 18 березня 2020 року в справі №129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а першочергово їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів підкреслює, що обставина батьківства ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , підтверджується належними та допустимими доказами в їх сукупності, зокрема:

- висновком молекулярно-генетичної експертизи №52433 від 27.02.2026 проведеної Медико-генетичним центром «Мама Папа», згідно з яким ймовірність того, що ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 є біологічною тіткою, тобто сестрою батька за обома батьками, відносно учасника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 в рамках проведеного дослідження, складає 99,9999%;

- фотокартками;

- свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 05.05.2015;

- актом про встановлення факту проживання без реєстрації від 20.07.2023.

Незважаючи на те, що Медико-генетичний центр «Мама Папа» не належить до суб`єктів судово-експертної діяльності, а особа, яка його підготовила, не є атестованим судовим експертом, проте матеріали справи містять достатньо інших належних, допустимих і достовірних доказів, які підтверджують факт споріднення ОСОБА_3 з малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Наведене також узгоджується з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2025 року у справі №127/13328/22 (провадження №61-16588св24).

Відтак, на підставі викладеного, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно з`ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об`єктивний склад, права та обов`язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням та посилання які містяться в ній є власним трактуванням норм законодавства, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо витрат за проведення судової генетичної експертизи, колегія суддів зазначає наступне.

06 квітня 2026 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 витрати на проведення експертизи в сумі 26 288,50 грн.

Згідно з абз. 2 п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 30.05.1997 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» оплата експертизи в цивільній справі провадиться за рахунок сторони, яка порушила відповідне клопотання. Якщо експертиза призначається за клопотанням обох сторін або з ініціативи суду, кошти на її оплату вносяться обома сторонами порівну. У разі незгоди сторони (сторін) оплатити вартість експертизи суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до п. 45 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи, а якщо таке клопотання заявлено двома сторонами, то витрати несуть обидві сторони порівну. У разі відмови чи ухилення заінтересованої сторони від оплати витрат, пов`язаних із проведенням судової експертизи, суд скасовує ухвалу про призначення судової експертизи і настають наслідки, передбачені за ухилення від участі в експертизі.

Після закінчення розгляду справи витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 02 грудня 2025 року у даній цивільній справі №286/3169/24 було призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу.

Відповідно до квитанцій №000296345 від 17.02.2026 та № від 19.02.2026 ОСОБА_1 сплачено 4000 грн та 22 228,50 грн., а всього 26 228,50 грн за проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи.

Враховуючи, що доведення факту батьківства покладено саме на позивача, беручи до уваги, що не можливо повністю покласти увесь тягар доказування на відповідача, а також враховуючи принципи розумності, справедливості та добросовісності, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача половину понесеної вартості витрат за проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи у розмірі 13 114,25 грн.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 23 травня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину понесених витрат за проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи у розмірі 13 114,25 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 14 квітня 2026 року.

Головуючий Павицька Т. М.

Судді Борисюк Р. М.

Григорусь Н. Й.