І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Лозова Харківської області
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі:
головуючого - Харабадзе К.Ш.,
за участю секретаря - Петренко Ю.С., Діденко І.Ю.,
Справа № 629/8508/25
Номер провадження 2/629/278/26
відповідач Лозівська міська рада Харківської області
третя особа ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю,
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, брала участь через свого представника адвоката Кіндріч О.В. яка у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі.
Представник відповідача Степанова О.С. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі.
Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, брав участь через свого представника адвоката Розумну О.О., яка у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі.
Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, доходить до такого.
Судом встановлено, що згідно рішення загальних зборів колгоспників колгоспу «Жовтень», с. Царедарівка та імені «ХХІ з`їзду КПРС» с. Полтавське Лозівського району Харківської області, від 19.08.1978 року та рішення № 336 виконкому Лозівської районної ради народних депутатів від 21.08.1978 року, колгосп імені «ХХІ з`їзду КПРС» Полтавської сільської ради припинив свою діяльність. Функції ліквідованого колгоспу прийняв колгосп «Жовтень» Царедарівської сільської ради.
В документах колгоспу «Жовтень», с. Царедарівка Лозівського району Харківської області, значиться протокол № 03 загальних зборів уповноважених колгоспників від 15.09.1992 року, в якому зазначено, що колгосп «Жовтень», с. Царедарівка Лозівського району Харківської області реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) «Жовтень», с. Царедарівка Лозівського району Харківської області, статут зареєстровано розпорядженням Представника Президента України № 395 Лозівської райдержадміністрації від 02.12.1992 року.
Згідно рішення загальних зборів членів (КСП) «Жовтень», від 30.12.1999 року протокол № 03 (с. Царедарівка Лозівського району Харківської області), припинило свою діяльність. Функції ліквідованого підприємства передані створеному приватно- орендному сільськогосподарському підприємству (ПОСП) ім. Хворостяного, с. Царедарівка Лозівського району Харківської області.
Згідно повідомлення начальника Лозівського районного відділу земельних ресурсів від 06.04.2005 №137, щодо власності земельної ділянки біля с. Царедарівка, на якій розташований сад, відповідно до схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Жовтень» затвердженої розпорядженням районної державної адміністрації від 26.01.2000 року за №56, земельна ділянка площею 59,4 га, яка знаходиться під багаторічними насадженнями (сад) підлягає розподілу між членами бувшого КСП «Жовтень», які мають право на земельну частку (пай). Уточнена кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай) становить 722 чоловіка, площа багаторічних насаджень в середній частці (паї) становить 0,08 га.
Відповідно до проведеного Харківською філією ТОВ «Мультимедія Софт» аукціону по реалізації арештованого майна, яке належить ПОСП ім. Л.Г.Хворостянського, № 5210012 від 11.05.2005 ОСОБА_1 стала переможцем аукціону за лотом № 1 плодові дерева та ягідні кущі, розташовані на земельній ділянці площею 59,8 га., за адресою: АДРЕСА_5 . Сума, внесена переможцем аукціону за придбане майно 5196 грн. 00 коп.
Разом з тим, рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04.12.2009 за позовом Лозівського міжрайонного прокурора Харківської області визнано недійсним протокол проведення аукціону по реалізації арештованого майна №5210012 від 11.05.2005 та витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Лозівської районної державної адміністрації Харківської області плодовий сад за адресою: АДРЕСА_1 до № 37. Стягнуто з відділу державної виконавчої служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 5196 грн, отримані внаслідок реалізації цього плодового саду.
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10.03.2010, рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04.12.2009 в частині витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Лозівської районної державної адміністрації Харківської області плодового саду, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 до АДРЕСА_2 та стягнення з відділу державної виконавчої служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 5196 грн, отримані внаслідок реалізації цього плодового саду скасовано, провадження у справі в цій частині закрито. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою Господарського суду Харківської області від 04.08.2008, винесеною у справі № Б-48/32-05, ліквідовано юридичну особу - Приватно- орендне сільськогосподарське підприємство ім. Л.Г. Хворостяного, код 30614097, зареєстровану Лозівською районною державною адміністрацією Харківської області за №Ю0010037 від 18.01.2000р., місцезнаходження: АДРЕСА_4 .
Згідно розпорядження голови районної державної адміністрації від 31.07.2018 за №259, на підставі заяви директора ТОВ «Царедарівський сад» Милого А.І., останньому для оформлення права оренди нерозподіленою (невитребуваною) земельною ділянкою надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 59,6 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення колективної власності (багаторічні насадження) реформованого КСП «Жовтень» на території Царедарівської сільської ради за межами населених пунктів.
Законом України від 10.07.2018 за № 2498-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», який набув чинності 01.01.2019, розділ Х Перехідних положень Земельного кодексу України доповнено пунктом 21 наступного змісту: «Установити, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності».
Лозівська міська рада Харківської області наділена правом розпорядження земельною ділянкою з метою ефективного та раціонального використання майна комунальної власності. Як власник та розпорядник майна комунальної власності, Лозівська міська рада Харківської області приймала відповідні управлінські рішення щодо розпорядження спірної земельної ділянкою.
Рішенням Лозівської міської ради Харківської області від 17.10.2024 № 2211, ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0420 загальною площею на території Царедарівського старостинського округу з метою подальшої передачі в оренду.

Рішенням Лозівської міської ради Харківської області від 23.01.2025 №2412, ОСОБА_2 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель колишнього КСП «Жовтень» за межами населених пунктів Лозівської міської територіальної громади Харківської області (Царедарівський старостинський округ), а саме: поділ земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0420 загальною площею 59,60000 га, в результаті чого утворилися дві земельні ділянки з кадастровим номером :03:000:0439 площею 19,9023 га та з кадастровим номером :03:000:0438 площею 39,6977 га. Надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0439 площею 19,9023 га, що розташована за межами населених пунктів Лозівської міської територіальної громади (Царедаівський старостинський округ) зі зміною виду угідь з «багаторічні насадження» на «рілля».

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відомості щодо прав власності на нерухоме майно земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0438 та земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0439, відсутні.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Але не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Тобто йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), але не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б із ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування /абзац другий частини третьої статті 344 ЦК України/; не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є /частина друга статті 344 ЦК України/. Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Верховний Суд зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Верховного Суду у цій справі наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) не знайшла підстав для відступу від наведених вище висновків, оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21 (провадження № 61-4347св22), від 15 червня 2023 року у справі № 359/8844/20 (провадження № 61-5539св23) та від 27 березня 2024 року у справі № 462/2756/18 (провадження № 61-15779св20).

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Розділом III Земельного кодексу України врегульовані питання, що стосуються прав на землю.

Ст. 119 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

З аналізу наведених правових норм слідує, що набуття права на земельну ділянку за давністю користування (набувальна давність) врегульовано саме нормами Земельного кодексу України та в порядку, визначеному цим кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок, що «умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 729/608/17 (провадження № 14-648цс18) вказано, що «умовами набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю є: 1) добросовісність користування земельною ділянкою, яке полягає у невчиненні особою перешкод власнику земельної ділянки у реалізації ним свого права власності на це майно протягом 15 років; 2) відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб; 3) безперервність користування протягом 15 років; 4) відсутність документів, які б свідчили про наявність у громадянина прав на цю земельну ділянку. Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю. Порядок набуття громадянами права власності на земельну ділянку встановлений у ЗК України.

Відповідно до статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначається цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. За змістом положень статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування».

За приписами статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення /частина 2 статті 77 ЦПК України/.

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

Згідно з частинами 1 2 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Положеннями частини 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Всупереч положенням ст.ст. 81, 83 ЦПК України під час судового розгляду позивачем не наведено обставин та не доведено достатніми доказами факт добросовісного користування спірною земельною ділянкою, умови набуття, право власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

Станом на час розгляду справи, ОСОБА_1 право користування на спірну земельну ділянку не оформлено. Однак, позивач продовжує займатись господарською діяльністю з метою отримання прибутку. У зв`язку з тим, що земельна ділянка, яка призначена для використання як багаторічні насадження використовувалась позивачем як рілля, зазначені факти фіксувались неодноразово міською радою, про що складалися відповідні акти обстеження. 09.09.2021 та 19.01.2022 на адресу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області було надіслано звернення щодо проведення перевірки земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0420 по факту безпідставного використання земельною ділянкою та з порушенням земельного законодавства.

Відповідно до позиції Верховного суду, викладеної у постанові Касаційного господарського суду від 29.01.2025 у справі № 904/8306/21, багаторічні насадження не можуть розглядатися як окремий об`єкт права власності без земельної ділянки, на якій вони розташовані, оскільки є складовою частиною цієї земельної ділянки. Право власності на плодово-ягідний сад ОСОБА_1 не набула.

Як вбачається з листа Лозівського РВП ГУНП в Харківській області від 15.05.2024, сектором дізнання Лозівського РВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000021 від 02.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, по факту самовільного зайняття земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0420 сільськогосподарського призначення, та розташована на території Царедарівського старостинського округу Лозівської міської територіальної громади.

Лозівську міську територіальну громаду в особі Лозівської міської ради Харківської області було визнано потерпілою стороною у даному кримінальному провадженні, про що 25.07.2025 дізнавачем Лозівського РВП ГУНП в Харківській області винесено відповідну постанову. Підставою для порушення кримінального провадження № 0000021 слугував факт самовільного зайняття невстановленими особами земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0420, орієнтовною площею 17 га, на якій здійснювався посів сільськогосподарської культури озимої пшениці. Проте, після порушення кримінальної справи зазначену земельну ділянку продовжили безпідставно використовувати і надалі, здійснюючи на ній господарську діяльність з метою отримання прибутку за рахунок зібраного врожаю. 13.07.2025 секретарем Лозівської міської ради Харківської області Юрієм Кушніром було здійснено повідомлення на «102» про збір урожаю невідомими особами на земельній ділянці сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :03:000:0439, що розташована на території Царедарівського старостинського округу Лозівської міської територіальної громади, за відсутності правових підстав на користування даною земельною ділянкою. 14.07.2025 за результатом поданої заяви було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000226, за ознаками кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 Кримінального кодексу України. 22.07.2025 відповідною постановою матеріали кримінальних проваджень № 0000226 від 14.07.2025 та № 0000021 від 02.04.2024 були об`єднані в одне провадження за № 0000021 від 02.04.2024, про що внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Досудовим розслідуванням виявлено, що збір врожаю 13.07.2025 здійснювався ФОП ОСОБА_1 за допомогою орендованої нею сільськогосподарської техніки. В рамках досудового розслідування проводяться відповідні експертизи з метою визначення розміру збитків, спричинених Лозівській міській територіальній громаді в результаті самовільного зайняття земельної ділянки. Щодо сплати ОСОБА_1 земельного податку, то Верховний Суд в своїх постановах зазначив, що сплата податку не свідчить про виникнення права власності, а може мати місце і при самовільному зайнятті земельної ділянки. Лозівська міська рада Харківської області неодноразово зверталась до податкової служби з питання безпідставності сплати ОСОБА_1 земельного податку. На адресу Головного управління Державної податкової служби у Харківської області було надіслано лист заперечення з вимогою переглянути рішення щодо підстав нарахування земельного податку ОСОБА_1 за земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0420 та привести у відповідність до вимог чинного законодавства податкові зобов`язання щодо плати за землю.

Як вбачається зі повідомлення Головного управління ДПС у Харківській області від 15.11.2024, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по фізичній особі ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відомості про зареєстровані договори оренди або право власності на земельну ділянку площею 59,6 га, кадастровий номер :03:000:0420 відсутні, підстави для нарахування плати за землю не має. Але, згідно звірки з Царедарівською сільською радою Лозівського району була внесена інформація щодо наявності у користуванні ОСОБА_1 земельної ділянки площею 59,69 га починаючи з 2016 року. За період з 2016 по 2024 ОСОБА_1 нараховувався земельний податок на земельну ділянку, площею 59,6 га, що розташована на території Царедарівського старостинського округу Лозівського району Харківської області, кадастровий номер :03:000:0420, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Сам по собі факт самовільного зайняття земельної ділянки, хоч і здійсненого відкрито, не викликає у позивача впевненість, що він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього, користуючись тривалий час без належних правих підстав земельною ділянкою з кадастровим номером :03:000:0420, позивач не могла не знати, що земельна ділянка, на якій розташовані багаторічні насадження, має статус нерозподіленої (невитребуваної) земельної ділянки, на які до 01.01.2019 мали право претендувати виключно члени колишнього КСП «Жовтень». Так, у своєму зверненні до міської ради від 01.02.2022, позивачка акцентувала увагу на тому, що «на виконання даної норми у 2018 році була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельною ділянки в натурі (на місцевості) за рахунок земель колективної власності (багаторічні насадження) та проведено державну реєстрацію земельною ділянки у Державному земельному кадастрі …» У своєму зверненні ОСОБА_1 посилається на норми ст.13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) та просить особистого втручання міського голови щодо недопущення «зриву процесу паювання земельної ділянки колективної власності…». Також, на розгляді в Лозівському міськрайонному суді Харківської області перебуває справа 629/2579/25 за позовом представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 до Лозівської міської ради Харківської області, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» про скасування рішення органу місцевого самоврядування. Позивач з моменту фактичного користування земельною ділянкою розуміла, що земельна ділянка їй не надавалася у власність чи користування, знала про відсутність рішення компетентного органу щодо передачі земельної ділянки та продовжувала користувалася землею. Користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів є самовільним зайняттям, а не добросовісним володінням. Позивач не зверталась з питанням оформити право користування земельною ділянкою до міської ради з відповідними заявами, факт відмови позивачу з боку органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування відсутній. Так, земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:0420 мала визначений правовий статус: до 01.01.2019 року мала статус земель колективної власності, на які мали право претендувати колишні члени КСП, а після 01.01.2019 належить на праві комунальної власності Територіальній громаді в особі Лозівській міській територіальній громаді. Факт самовільного тривалого фактичного користування, не є підставою для виникнення права власності.

Суд зауважує на том, що згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 344 ЦК України, набуття права на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом і має свою специфіку.

Таким спеціальним законом є Земельний кодекс України.

Відповідно до статті 119 ЗК України, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом п`ятнадцяти років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання в користування.

Передання земельної ділянки на підставі ст. 119 ЗК України здійснюється у порядку передбаченому ст. 118 ЗК України.

Аналіз цих правових норм дає підстави для висновку про те, що конструкція ст. 119 ЗК України значно відрізняється від конструкції ст. 344 ЦК України та не передбачає жодних переваг для осіб, зазначених у ч.1 цієї статті, оскільки, навіть, дотримання всіх умов набувальної давності не приводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування /ст.ст.118,123 ЗК України/.

Ця норма надає таким особам лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування із клопотанням про передання земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов`язкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів, а тим більше не передбачає можливості автоматичного визнання судом права власності на спірну земельну ділянку за набувальною давністю, а відтак заперечення сторони відповідача є слушними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону.

Законодавством чітко визначені підстави набуття відповідними особами права власності за набувальною давністю на земельну ділянку і суди повинні неухильно дотримуватися вказаних вимог законодавства.

Більше того визнання права власності на спірну земельну ділянку за позивачем в порушення встановленого ст.ст. 118,119 ЗК України порядку прямо порушуватиме право територіальної громади на дану земельну ділянку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не доведено усіх обставин, необхідних для набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

Суд звертає увагу, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:0420, припинила існування як об`єкт цивільних прав у результаті поділу. Утворені нові земельні ділянки з кадастровим номером :03:000:0439 площею 19,9023 га та з кадастровим номером :03:000:0438 площею 39,6977 (державна реєстрація 04.01.2025).

А отже, державна реєстрація попередньої ділянки з кадастровим номером :03:000:0420 скасована відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача не доведено законні правові підстави для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку за набувальною давністю, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 264, 265,268 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Лозівської міської ради Харківської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_6

відповідач Лозівська міська рада Харківської області, , місцезнаходження за адресою: м.Лозова, вул. Ярослава Мудрого, буд. 1

третя особа ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1

Повний текст рішення виготовлено 14.04.2026.

Суддя Карина ХАРАБАДЗЕ