Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/4390/25

номер провадження 2/695/786/26

01 квітня 2026 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Оніщенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру або звільнення від сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Сухомлин Галина Михайлівна звернулась до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру або звільнення від сплати аліментів, в якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачки на підставі судового наказу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01.09.2025 року на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/6 частину заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до судового наказу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01.09.2025 року з нього на користь відповідачки на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно з 14.08.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначає, що має ще одну дитину ОСОБА_4 , який частково перебуває на його утриманні, що істотно впливає на його матеріальне становище та можливість виконувати аліментні обов`язки щодо сина ОСОБА_5 .

За таких обставин, посилаючись на ст. 192 СК України позивач просить зменшити розмір аліментів, які стягуються на сина ОСОБА_5 з 1/4 частини заробітку (доходу) на 1/6 частину його заробітку (доходу) щомісячно.

27.10.2025 року було відкрито провадження у справі та ухвалено справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

26.11 2025 року представник позивача звернулась до суду із заявою, в якій просила долучити до матеріалів справи докази щодо обставин справи: протокол ехокардіографічного дослідження від 14.05.2025 року та заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 03.09.2021 року.

24.12.2025 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 на вказану позовну заяву, відповідно до якого відповідач категорично заперечувала проти задоволення вказаних позовних вимог, зазначаючи, що жодних безумовних доказів погіршення майнового стану, що унеможливлює сплату їй аліментів у визначеному рішенням місцевим судом розмірі, позивач до суду не надав.

Також наголошувала, що кредитний договір позивачем було укладено задовго до винесення судового наказу про сплату аліментів (03.09.2021 року). Тоді як судовий наказ про стягнення аліментів з позивача на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винесено 01.09.2025 року. Кредитний договір позивач укладав для задоволення власних потреб, що ніяк не може впливати на розмір аліментів, які він сплачує на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Щодо хвороби батька позивача, то у клопотанні, ніяким чином не доведено, що ним понесено значні витрати на лікування батька.

Відповідачу відомо про те, що ОСОБА_1 має постійну роботу та заробіток, а саме: працює у Виконавчому комітеті Піщанської сільської ради, за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Піщане. Державним виконавцем Циб Наталією Сергіївною 26.11.2025 року було направлено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника до Виконаного комітету Піцанської сільської ради. Вважає, що матеріали справи не містять жодних доказів, що підтверджували б обставини, на які посилається позивач, а вимога позивача про зменшення суми аліментів є надуманою та такою, що не відповідає дійсності, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

У судове засідання учасники справи не прибули.

Представник позивача направила до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Представник відповідача надала суду заяву про проведення судового засідання за відсутності сторони відповідача, вказала, що відповідачем подано відзив на позовну заяву з додатками, які просила врахувати при ухваленні судового рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось в зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судовим наказом Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01.09.2025 року на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.08.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду від 26.12.2025 року із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 17.09.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стороною позивача до позовної заяви долучено платіжні інструкції про переказ коштів на рахунок відповідача з призначенням платежу: «переказ власних коштів на утримання сина ОСОБА_3 ».

Жодних доказів щодо сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 суду не надано.

Також суд погоджується з позицією сторони відповідача що кредитний договір було укладено задовго до постановлення судових рішень про стягнення аліментів.

Отже, доказів на підтвердження обставин щодо погіршення матеріального стану, погіршення здоров`я чи зменшення доходів позивачем суду не надано, як не надано доказів щодо розміру отримуваного позивачем щомісячного заробітку (доходу).

За таких обставин суд не має можливості встановити у позивача наявність витрат, що перевищують його щомісячний заробіток.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Тобто існує два способи стягнення аліментів - у частці від доходу або в твердій грошовій сумі.

За вказаним вище судовим наказом від 01.09.2025 по справі №695/3661/25, позивач по справі є платником аліментів, а відповідачка - одержувачем аліментів.

При розгляді позовів, заявлених з підстав зміни розміру аліментів, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, суд вважає, що позивач не надав суду будь- яких доказів того, що його матеріальний стан погіршився.

Крім того за положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789- XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 22 липня 2024 року у справі № 688/4308/23 зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дітей, які народилась в іншому шлюбі, а також дружину, без доведення погіршення майнового становища, самі по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів.

Батьки не мають компенсувати зменшення виплат на дитину за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Стягнення аліментів, зменшення або збільшення їх розміру відноситься до повсякденного утримання дитини, яка має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки несуть відповідальність за створення таких умов, а відтак зменшений судом розмір аліментів в будь-якому разі не може бути меншим встановленого законодавством мінімуму.

Як зазначено вище аліменти із позивача стягуються в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто у відповідності до вимог ст. 182 СК України та ст. 161 ЦПК України, що є встановленим законодавством мінімумом.

При цьому позивач не надав суду жодних достатніх доказів, які б свідчили про необхідність зменшення такого розміру аліментів менше встановленого законодавством мінімуму.

Більше того, позивач не вказав у позові та не надав суду доказів його реальних доходів (заробітку), які б свідчили, що його доходи зменшились.

Суд також враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір.

Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану.

Отже, визначений судовим наказом Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01.09.2025 року у справі №695/3661/25 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення, без доведення погіршення майнового становища позивача, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам.

З урахуванням вказаних вище підстав суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем залишаються за позивачем та не підлягають відшкодуванню.

Керуючись вищевикладеним ст. ст. 133, 141, 263, 265 ЦПК України, ст.ст.181, 192, 195 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про зміну розміру або звільнення від сплати аліментів.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з часу виготовлення повного тексту.

Повне судове рішення виготовлено 10 квітня 2026 року.

Суддя Середа Л.В.