Справа №578/165/23
Провадження № 2/591/1757/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Косар А. І.

розглянув у судовому засіданні у м. Суми у судовій справі Єдиний унікальний номер:578/165/23

за позовом ОСОБА_1 в інтересах дитини: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підписав представник адвокат ПЕТРИЩЕВ Олександр Олександрович

до ОСОБА_3

про визнання батьківства та стягнення аліментів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Сумський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Сумському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

клопотання позивача про витребування доказу

учасники судового процесу:

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник відповідача адвокат Луніка Т. Я.

інші учасники судового процесу:

секретар судового засідання Сема Д. О.

та установив:

З лютого 2023 року у провадженні Краснопільського районного суду Сумської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 в інтересах дитини: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в особі представника адвоката Петрищева Олександра Олександровича до ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів.

В ході розгляду справи 17 квітня 2023 року Ухвалою суду було призначено судову молекулярно генетичну експертизу.

У серпні 2023 року надійшов ВИСНОВОК ЕКСПЕРТА № 103-114-2023.

09 листопада 2023 року Ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено до розгляду справи по суті.

10.03.2025 через загальну канцелярію позивач подала клопотання про витребування доказу.

22 травня 2025 року Вища рада правосуддя рішенням №1105/0/15-23 передала Зарічному районному суду міста Суми територіальну підсудність судових справ Краснопільського районного суду Сумської області.

На підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду судову справу передано для розгляду головуючому судді Алевтині Іванівні Косар.

У судовому засіданні 19.09.2025 учасники судового процесу заперечили проти розгляду справи зі стадії підготовчого судового засідання, та просили продовжити розгляд справи по суті.

26 вересня 2025 року Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказу відмовити.

10.10.2025 позивач знову звернулася до суду з клопотанням про витребування доказу.

16.02.2026 суд здійснив розгляд КЛОПОТАННЯ позивача ОСОБА_1 про витребування доказу, яким остання просить:

- витребувати у відповідача ( ОСОБА_3 ) біоматеріал для проведення анонімного аналізу ДНК, який зазвичай використовують для проведення такого аналізу, в тому вигляді на який погодиться відповідач. Найбільш гуманним вважає зістрижені нігті відповідача;

- дозволити здійснити забір відповідного біоматеріалу у відповідача безпосередньо в залі суду під час судового засідання, за для фіксації факту надання такого доказу та уникнення будь-якої можливості обману.

Аргументи сторін

Позивач клопотання таке підтримала. Суду пояснила, що не довіряє наявному у справі ВИСНОВКУ ЕКСПЕРТА № 103-114-2023, вбачає корупційну складову з боку експерта. Відповідач у добровільному порядку не надає такий доказ, тому вона звернулася до суду.

Представник відповідача заперечив проти задоволення клопотання такого за необґрунтованістю та зазначив, що клопотання про витребування біологічного матеріалу для анонімного аналізу ДНК вже розглядалось судом, а питання про проведення повторної експертизи позивач не ставить.

На стадії ухвалення судового рішення оголошено перерву.

Мотиви суду і застосовані норми права

Вислухавши доводи представників сторін, дослідивши подане клопотання, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

За змістом стст. 76, 81, 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Одним із засобів встановлення таких даних є письмові докази (документи (крім електронних), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Розглядаючи таке клопотання суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Крім того, згідно ч.1 ст. 84 ЦПК України, таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Системний аналіз наведених вище норм цивільного процесуального законодавства дає підстави для висновку, що однією з умов задля можливості задоволення судом клопотання сторони про витребування доказів є: подання такого клопотання у передбачені процесуальним законом строки, а у випадку їх пропускунаведення із належним підтвердженням поважних причин пропуску цього строку.

Згідно ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до ч.1 ст.126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх клопотанням.

Тому, у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Згідно із ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Таким чином, позивачем було пропущено строк для подання клопотання про витребування доказів та у клопотанні не заявлено вимогу про поновлення пропущеного строку разом із вказівкою на причини пропуску строку. Будь-яких доказів в обґрунтування неможливості подання зазначеного клопотання у визначений законом строк з причин, що не залежали від позивача остання не надала.

Згідно з ч.2 ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Крім того, згідно ч.1 ст. 84 ЦПК України, таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Судом встановлено, що позовна заява подана позивачем до суду 02.02.2023, а клопотання про витребування доказу суду заявлено 10.10.2025.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Цивільним процесуальним кодексом України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Безпідставне поновлення строку є порушенням вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

У п. 47 рішення у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення.

Таким чином, позивачем було пропущено строк для подання клопотання про витребування доказів та у клопотанні не заявлено про поновлення пропущеного строку разом із вказівкою на причини пропуску строку. Будь-яких доказів в обґрунтування неможливості подання зазначеного клопотання у встановлений законом строк з причин, що не залежали від позивача у клопотанні не зазначено, та не надано їх і у судовому засіданні.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що клопотання про витребування доказів не підлягає задоволенню.

Керуючись стст. 83-84, 120, 126, 260-261, 353Цивільного процесуального кодексу України,

постановив:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказу відмовити.

У справі оголосити перерву до 13:15 год. 09 березня 2026 року.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя А. І. Косар