ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року м.Суми

Справа №591/252/26

Номер провадження 22-ц/816/1816/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Черних О. М. (суддя-доповідач),

суддів - Петен Я. Л. , Замченко А. О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Суми цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 04 лютого 2026 року, постановлену суддею Зеря Ю.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,-

У С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 04 лютого 2026 року, якою справу за його позовом про відшкодування моральної та матеріальної шкоди направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, а матеріали справи направити до Зарічного районного суду м. Суми, як суду першої інстанції, для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ухвала суду прийнята з порушенням норм процесуального права, посилається на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

За положеннями частини першої статті 12 цього Закону, розмір відшкодованої шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін із дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку (частина друга статті 12 зазначеного Закону).

Вважає, що ці положення Закону за своєю правовою суттю є процесуальною нормою про орган, який уповноважений на розгляд певних звернень громадян, та порядок оскарження прийнятого цим органом рішення.

Зазначав, що суд першої інстанції не врахував цих положень і помилково направив справу для розгляду до Печерського районного суду м. Києва.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 лютого 2026 року справу передано судді-доповідачеві Черних О.М.

Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 24 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження в указаній справі.

Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 24 березня 2026 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні

Позиція апеляційного суду

Згідно з частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9 (щодо передачі справи на розгляд іншого суду), 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

2. Мотивувальна частина

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 вироком Зарічного районного суду м. Суми від 08 серпня 2025 року визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 354 КК України.

13 січня 2026 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Зарічного районного суду м. Суми про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, у якому просив стягнути з Державного бюджету України на свою користь моральну та матеріальну шкоди.

Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 16 січня 2026 року заяву ОСОБА_1 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди залишено без руху, запропоновано усунути недоліки: приведення заяви у відповідність до вимого статей 175, 177 ЦПК України.

02 лютого 2026 року ОСОБА_1 після усунення недоліків звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з позовною заявою до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, у якому просив стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь моральну шкоду в розмірі 2490 336 ,00 грн, завдану незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду та матеріальну шкоду, розмір якої буде визначений судом.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 04 лютого 2026 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва Київської області.

Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд до Печерського районного суду м. Києва, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку при вирішенні питання щодо підсудності спору, справа підлягає розгляду за загальними правилами підсудності, визначеними ч. 2 ст. 27 ЦПК України за місцезнаходженням відповідача.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок помилковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 125 Конституції України встановлює, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

За загальним правилом територіальної підсудності, встановленим ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 ЦПК України позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 3 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 (частина перша статті 13 Закону).

У стаття 14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» також визначено, що заяву про оскарження постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури, на вибір громадянина може бути подано до суду за місцем його проживання або за місцезнаходженням відповідного органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури. Сторони в цих справах звільняються від сплати судових витрат.

Тлумачення наведених положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» свідчить, що ним не встановлені спеціальні правила про виключну підсудність у справах за зверненням громадянина про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, а надане право вибору підсудності, зокрема, до суду, що розглядав кримінальну справу у першій інстанції або за місцем його проживання, або за місцезнаходженням відповідного органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2019 року у справі № 489/4481/18 (провадження № 61-6096св19) вказано, що «доводи касаційної скарги про порушення судом правил підсудності, зазначаючи, що позов мав розглядатися Новоодеським районним судом Миколаївської області, який виправдав ОСОБА_1, є безпідставними, так як правила підсудності визначено частиною четвертою статті 28 ЦПК України, згідно з якою підсудність цієї категорії справ визначається також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18)».

У постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 759/2707/18 (провадження № 61-14833св19) вказано, що «аргументи касаційної скарги щодо зміни підсудності є безпідставними, оскільки за загальним правилом відповідно до статті 28 ЦПК України передбачено випадки, коли підсудність справи визначається за вибором позивача. Так, частиною четвертою статті 28 ЦПК України передбачено, що позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача».

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) зазначено, що «Законом установлено, що визначення розміру відшкодування шкоди, якої зазнав громадянин внаслідок незаконних дій, у разі закриття кримінального провадження здійснює суд, про що постановляє відповідну ухвалу. Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу в першій інстанції.

З аналізу положень статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» вбачається, що саме суд, який закрив кримінальне провадження, визначає розмір заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив унаслідок незаконних дій та які підлягають стягненню на його користь, і таке судове рішення може бути оскаржене до суду вищої інстанції відповідно до положень цивільного процесуального законодавства.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_1 за захистом свого порушеного права звернувся у порядку цивільного судочинства до Зарічного районного суду м. Суми, який ухвалив виправдувальний вирок від 08 серпня 2025 року у справі по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 354 КК України у зв`язку з недоведеністю його вини.

Суд першої інстанції не врахував, що зміст Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» хоч і не свідчить про встановлені спеціальні правила про виключну підсудність, зокрема, у статті 14 Закону, проте передбачено право вибору громадянинові також звернутись до суду, що розглядав кримінальну справу у першій інстанції або за місцем його проживання, або за місцезнаходженням відповідного органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури. Зазначене відповідає висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, в якій, з урахуванням положень статті 12 Закону, Велика Палата Верховного Суду підтвердила, що позивач мав право звернутися з відповідним позовом до суду, який закрив кримінальне провадження.

Тому суд першої інстанції помилково вважав, що справу слід передати за підсудністю суду першої інстанції за місцем знаходження відповідача Державної казначейської служби України, оскільки позивачем подано позов до суду, що розглядав кримінальну справу у суді першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню чи порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , оскаржувану ухвалу судді слід скасувати, а справу за позовом ОСОБА_1 повернути до Зарічного районного суду м. Суми, як суду, який розглянув кримінальне провадження по першій інстанції за правилами, встановленими статтею 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження.

Керуючись статтями 367, 369, 376, 379, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л ИЛ А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Зарічного районного суду м. Суми від 04 лютого 2026 року скасувати та направити справу до того ж суду для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. М. Черних

Судді: Я. Л. Петен

А. О. Замченко