провадження № 2/753/4891/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2026 р. Дарницькоий районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Коренюк А.М.

при серкретарі Лавринчук А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києвіклопотання від 01 квітня 2026 року Змислої Марти Русланівни в інтересах ОСОБА_3 про проведення судового засіданя у режимі відеоконференції посправі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад Ольга Петрівна, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування державної реєстрації прав власності, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні цього суду знаходяться вказана справа.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, якимзокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Представник відповідача Змисла М.Р., діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 23.02.2026 року, звернулась до суду із клопотанням від 31.03.2026 року, яке надійшло до суду 01.04.2026 року, про проведення судового засіданя, призначеного на 12 год. 00 хв. 07.04.2026 року у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду по вказаній справі.

Оскільки суд встановив, що подане клопотання не відповідає вимогам ч.2 ст.212 ЦПК України, що підтверджується доданими до такого клопотання документами (дві квитанції про надсилання клопотання Новосад О.П. , ОСОБА_7 ), а тому за наслідками ч.5 ст.49 ЦПК України підлягає відмові у прийнятті до розгляду та поверненню такому завнику.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 212 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обовязковою. Учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за пять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Враховуючи, що подане відповідачем клопотання за правилом ч. 2 ст.212 ЦПК України не надіслано всім іншим учасникам справи, що підтверджується відсутністю платіжних квитанції про направлення на їх адресу такої заяви у строк, визначений процесуальним законом, а також відсутністю їх опису, як документів у додатку, доданих до такого клопотання, останнє підлягає поверненню заявнику.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, водночас зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

Зазначене свідчить про недотримання заявникомпроцесуального обов`язку, в порушення принцип рівності іншої сторони (заінтересованих осіб) у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами, який вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (справи «Dombo Beheer B.V. v.The Netherlands», рішення ЄСПЛ від 27 жовтня1993 р., заява № 14448/88, п.33, та «Ankerl v.Switzerland», рішення ЄСПЛ від 23 жовтня1996 р., заява № 17748/91, п.38), адже кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони, у тому числі, отримувати копії матеріалів справи та доказів, та отримувати належну нагоду брати участь у провадженні перед судом з метою коментувати чи спростовувати їх.

При цьому суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедент ними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

На підставі вищевикладеного п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України та, керуючись ст. 44, ч. ч. 1, 2 ст. 212 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Клопотання Змислої Марти Русланівни в інтересах ОСОБА_3 про проведення судового засіданя у режимі відеоконференції посправі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад Ольга Петрівна, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування державної реєстрації прав власності, - не приймати до розгляду та повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

СУДДЯ: