Справа № 203/87/21
Провадження № 6/0203/101/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року Центральний районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Биченковій Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛРЕСУРС», заінтересовані особи ОСОБА_1 , Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про видачу дубліката виконавчого листа, заміну стягувача у виконавчому листі,-

ВСТАНОВИВ:

До Центрального районного суду міста Дніпра надійшла вищезазначена заява ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС», в якій зазначено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір. В зв`язку із неналежним виконанням умов останнього позичальником, банк звернувся до суду. На виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором 17.05.2021 року у справі №203/87/21 Кіровським районним судом м.Дніпропетровська було видано виконавчий лист. 22.08.2025 року між АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» було укладено договір факторингу №8-22-08/2025, за яким на користь останнього відступлено право вимоги за укладеним із ОСОБА_1 кредитним договором. Виданий судом виконавчий лист перебував на примусовому виконанні в рамках виконавчого провадження №66060015, яке постановою державного виконавця від 20.07.2022 року було завершено, а оригінал виконавчого документу повернуто стягувачу. Проте, станом на теперішній час виконавчий лист на адресу стягувача не надходив. Посилаючись на вказані обставини, заявник просив видати дублікат виконавчого листа від 17.05.2021 року у справі №203/87/21, а також замінити стягувача у виконавчому листі з ПАТ КБ «Приватбанк» на ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС».

Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 19.02.2026 року заяву було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні.

В наданій заяві ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» просило розглядати справу без участі представника товариства.

Заінтересовані особи за викликом до суду не з`явились, явку представників не забезпечили, не повідомивши про поважність причин своєї неявки.

За вказаних обставин, враховуючи положення ст.ст.211,223,247,442 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників, за наявними матеріалами справи та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши викладені в заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів цивільної справи №203/87/21, що 08.04.2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська (після зміни найменування Центральний районний суд міста Дніпра) із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 22.07.2015 року.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08.04.2021 року позов банку було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 22.07.2015 року в сумі 19413 грн. 84 коп., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн.

На виконання вказаного заочного рішення Кіровським районним судом м.Дніпропетровська 17.05.2021 року було видано виконавчий лист, який стягувачем пред`явлено для примусового виконання до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, де було відкрито виконавче провадження №66060015.

Постановою державного виконавця від 09.10.2023 року виконавчий документ було повернуто стягувачу в особі АТ КБ «Приватбанк» на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Звертаючись до суду із даною заявою ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» посилалось на те, що 22.08.2025 року між АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» було укладено договір факторингу №8-22-08/2025, за яким на користь останнього відступлено право вимоги за укладеним із ОСОБА_1 кредитним договором, а також, що виданий судом виконавчий лист після його повернення на адресу стягувача не надходив.

В зв`язку з цим, заявник просив видати дублікат виконавчого листа від 17.05.2021 року у справі №203/87/21, а також замінити стягувача у виконавчому листі з ПАТ КБ «Приватбанк» на ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС».

Підпунктом 17.4 п.17 п.1 Розділу ХІІІ ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ ЦПК України встановлено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Підпунктом 4 п.10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №2102-ІХ, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

У постанові Верховного Суду від 19.04.2021 року у справі №2-1316/285/11 (провадження №61-34св21) зазначено, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09.10.2019 року у справі №2-6471/06, від 03.02.2021 року у справі №643/20898/13-ц, від 23.06.2021 року у справі №2-162/12 (провадження №61-14111св20).

Дублікат це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно ч.1 ст.442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Частиною 5 ст.442 ЦПК України встановлено, що положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Згідно ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормою ст.516 ЦПК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.

Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

У постанові Верховного Суду від 04.12.2018 року у справі №31/160(29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14.06.2023 року у справі №755/15965/17).

В постанові від 18.10.2023 року у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).

Згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що згідно матеріалів цивільної справи №203/87/21, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором від 22.07.2015 року, оформленого анкетою-заявою позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриваБанку.

Договір факторингу №8-22-08/2025 від 22.08.2025 року, на який посилалось ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» як підставу набуття права вимоги за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_1 , наданий не в повному обсязі, що перешкоджає суду можливості дослідити всі істотні умови цього договору та перевірити доводи заявника у відповідній частині.

Крім того, до заяви не долучено доказів здійснення оплати за цим договором, визначеної в п.п.2,3 договору факторингу.

З долученої копії реєстру боргових зобов`язань не вбачається, що за останнім було відступлено право вимоги до ОСОБА_1 саме за договором, укладеним 22.07.2015 року.

Посилаючись на втрату виконавчого листа, який постановою державного виконавця від 09.10.2023 року повертався саме первісному кредитору та стягувачу в особі АТ КБ «Приватбанк», ТОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» не надало жодного доказу втрати цього виконавчого документу та не отримання його банком.

Таким чином, оскільки заявником не наведено належними та достатніми доказами факту набуття права вимоги за укладеним із ОСОБА_1 кредитним договором, а також доказів втрати оригіналу виконавчого документу, в задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1,12 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.512,514,1077,1078 ЦК України, ст.ст.2,10-13,76-81,211,223,247,258-261,442, пп.17.4 п.17 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України и, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛРЕСУРС», заінтересовані особи ОСОБА_1 , Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про видачу дубліката виконавчого листа, заміну стягувача у виконавчому листі відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскарження учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 30 березня 2026 року.

Суддя С.Ю.Казак