Справа № 766/1538/21
15.04.2026 року м. Херсон
Херсонським міським судом Херсонської області в складі судді Скрипніка Л.А. розглянувши в порядку письмового провадження заяву адвоката Шаповалова Антона Романовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики та інфляційних витрат,
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13.01.2025 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики та інфляційних витрат - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 18 жовтня 2017 року в сумі 93 500,00 (дев`яносто три тисячі п`ятсот) доларів США, що підлягає сплаті в гривнях за офіційним курсом НБУ , встановленим для відповідної валюти на день платежу, три відсотки річних на заборгованість за договором позики від 18 жовтня 2017 року в сумі станом на 29.01.2021 року в сумі 8 407,00 (вісім тисяч чотириста сім) доларів США що підлягає сплаті в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу та понесені по справі та документально підтверджені судові витрати в сумі 11 350,00 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) грн. 00 коп. судового збору. До суду 27.01.2026 через систему «Електронний суд» надійшла заява представника позивача адвоката Шаповалова Антона Романовича про ухвалення додаткового рішення, яка мотивована тим, що під час винесення судового рішення не було вирішено питання щодо стягнення судових витрат. Зазначаючи, що суд першої інстанції вирішив лише питання витрат по сплаті частини судового збору, сплаченого Позивачем, однак по іншим понесеним судовим витратам, а саме, щодо витрат Позивача на правову допомогу та ще частину збору, питання в повному обсязі не вирішено. Зокрема, суд не вирішив питання щодо розподілу та відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу, понесених на адвоката під час розгляду справи в суді першої інстанції у розмірі 20 000,00 грн., відповідні підтвердження чому надавалися та наявні в матеріалах даної судової справи (заява від 14.01.2022 р. з додатками). Крім того, не було вирішено питання про судові витрати Позивача по сплаті судового збору, пов`язані із забезпеченням позову у розмірі 454,00 грн. і 454,00 грн., підтвердження чому мають міститися в матеріалах справи. Порядок та підстави ухвалення додаткового рішення визначені ст.270 ЦПК України. Згідно п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до вимог ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Тобто для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у строк, визначений ч.8 ст.141 ЦПК України. Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, керуючись положеннями ст.ст.124, 129 ГПК України (аналогічні положення закріплені й у ст.ст.134, 141 ЦПК України), кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі №910/16803/19). У постанові від 31 липня 2024 року у справі №916/2929/22 Верховний Суд наголосив на різниці між заявою про стягнення судових витрат та заявою про намір подати докази понесення судових витрат, про яку йдеться у ч.8 ст.129 ГПК України (аналогічна норма міститься у ч.8 ст.141 ЦПК України). У вказаній нормі йдеться не про заяву про стягнення витрат, а саме про те, що розмір цих витрат встановлюється на підставі доказів, поданих або до закінчення судових дебатів у справі, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Тому, ключовим є те, коли саме особа, яка має намір стягнути судові витрати, подала до суду докази та які дії для цього вчинила. Таким чином, наведені процесуальні норми вказують на те, що, при поданні доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають бути дотримані наступні дві умови: - докази повинні бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду; - до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі №921/221/21, від 31 травня 2022 року у справі №917/304/21, від 24 січня 2023 року у справі №922/4022/20). З урахуванням принципу правової визначеності заявою про розподіл витрат на правову допомогу в розумінні ч.8 ст.141 та ч.1 ст.246 ЦПК України є усне чи письмове клопотання сторони до закінчення судових дебатів у справі про розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу з доказами на їх підтвердження або із заявою про намір подати докази на підтвердження цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Протилежне тлумачення розуміння ч.8 ст.141 та ч.1 ст.246 ЦПК України суперечить принципу правової визначеності та посягає на гарантоване державою верховенство права. Відповідне тлумачення надано у постанові Верховного Суду від 19 червня 2024 року у справі №401/1086/23, провадження №61-4103св24. Не заявлення до ухвалення судового рішення про необхідність розподілу витрат на правничу допомогу та про подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі №910/216/23. Суд констатує, що при зверненні до суду з позовною заявою позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шаповалов Антон Романович, на виконання вимог ст.175 ЦПК України зазначав, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складають із витрат на оплату судового збору, в сумі 908 грн 00 коп., та витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 20000 грн. Рішення Херсонського міського суду Херсонської області ухвалене 13.01.2025 року. 27.01.2026 через систему «Електронний суд» надійшла заява представника позивача адвоката Шаповалова Антона Романовича про ухвалення додаткового рішення, яка мотивована тим, що під час винесення судового рішення не було вирішено питання щодо стягнення судових витрат. Зазначаючи, що суд першої інстанції вирішив лише питання витрат по сплаті частини судового збору, сплаченого Позивачем, однак по іншим понесеним судовим витратам, а саме, щодо витрат Позивача на правову допомогу у розмірі 20000 грн. та частину збору у сумі 908 грн., питання в повному обсязі не вирішено. Відтак, заява представника позивача адвоката Шаповалова Антона Романовича -який діє в інтересах ОСОБА_1 , у визначений законом строк та не порушено порядок визначений ст.141 ЦПК України. Частина 3 ст.141 ЦПК України встановлює, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. У постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі №362/3912/18 (провадження №61-15005св19) та від 30 вересня 2020 року в справі №201/14495/16-ц (провадження №61-22962св19) викладено правовий висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява №58442/00, зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року в справі №757/29103/20 (провадження №61-11792св21) зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи. На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем Кудь Александром Александровичем надано: копію Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДН №5531 від 13.06.2019, копію Договору про надання правничої допомоги №б/н від 27 січня 2021 року, укладеного між адвокатом Шаповаловим Антоном Романовичем та ОСОБА_1 , копію Акту здачі-прийняття наданих послуг №1 від 14 січня 2022 року. Пунктом 1.1. зазначається, адвокат зобов`язується надавати Клієнту комплексну правову допомогу (різні віди юридичних послуг, а Клієнт в свою чергу зобов`язується приймати та оплачувати Адвокату надану правову допомогу (юридичні послуги). 1.2. Правовою допомогою за Договором є незалежна професійна діяльність Адвоката щодо зділенных захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги Клієнту 1.3. До правової допомоги за Договором також встановлюються такі види юридичних послуг 1.3.1 Захист прав і свобод Клієнта та представництво його інтересів без будь-яких обмежень перед фізикими та юридишними особами, у всіх державних та недержавних органах, підприємствах, установах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм властості та галузевої належності, в тому числі у всіх органах державної влади, у виконавчих комітетах та органах виконваної влади, в органах місцевої влади та самоврядувания, в податкових та контролюючих органах, а органах державної ресстрації, нотаріату та у приватних нотаріусів, в оргалах виконичої служби та у приватних виконавців, в правоохоронних органах, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органах досудового розслідування, поліції, прокуратури та судах будь-якої юридикції, що діють на території України, без виключення. 1.3.2 Надания правової інформації, пропозицій, рекомендацій, консультація та роз`яснень з буль яких правових питань, що виниказать у Клієнта. 1.3.3 Підготовка, складки та юридите оформлення звернешь, заев, скарг, позовів, процесуальних та інших документів правового характеру, які є необкідними Клієнту 1.3.4 Здійснення правового аналізу вивчення та перевірка будь-яких документіві матеріалів, що надаються клієнтом. 1.3.5 Правовий супровід, приваяття участі в необхідних заходах та воденти будь-яких справ Клієнта за ного дорученням. 4.1 За надання правової допомоги (юридичних послуг) згідно із цим Договором, Клієнт сплачує Адвокату винагороду (гонорар), яка розраховується за погодиною та фіксованою стаками. 4.2 Вартість юридичних послуг (гонорар) визначається за домовленістю Сторін та розраховується за певною ставкою (погодишно во фіксованою), виходити з виду та обсягу юридичних послуг, які необхідно надати Клієнту, в також кількості затраченого часу Адвокатом. При розрахунку винагороди (гонорару) також можуть враховуватися складність справи та завдання, пріоритетність та термін виконания, інтенсивність та ступінь черговості, рівень завантаження та інші обствании. 4.3 Узгоджений Сторонами розмір погодинной ставки становить 500,00 (п`ятсот) гривень за одну годину роботи Адвоката. За погодженням Сторін розмір погодиної стваки може бути збільшено або зменшено в залежності від конкретних обставин та інших об`єктивнох факторів. Погодина стака застосовується до усіх видів юридичних послуг, окрім тих до яких застосовується фіксована ставна. Відповідно до Акту здачі-прийняття наданих послуг №1, складеного між адвокатом Шаповаловим Антоном Романовичем та ОСОБА_1 від 14 січня 2022 року вбачається, що Адвокат надав, а Клієнт прийняв правничу допомогу згідно Договору про надання правничої допомоги №б/н від 27 січня 2021 року. Вартість послуг Адвоката становить фіксований розмір - 20000 грн. Суд погоджується з тим, що загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20000 грн підтверджений належними та допустимими доказами.

Разом з тим, розподіляючи витрати, які позивач ОСОБА_1 поніс на професійну правничу допомогу, суд зауважує на те, що наявний в матеріалах справи Акт здачі-прийняття наданих послуг №1 від 14 січня 2022 року, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у визначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №211/3113/16-ц та від 06 листопада 2020 року у справі №760/11145/18 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Аналогічні висновки викладені й у постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі №456/456/20, від 01 листопада 2022 року у справі №757/24445/21-ц. У запереннях на заяву про ухвалення додаткового рішення представник відповідача та відповідач заперечували щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 20000 грн. З урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, суд вважає, що зазначені представником позивача адвокатом Шаповалов Антоном Романовичем витрати на професійну правничу допомогу є завищеними, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Таким чином, оцінивши подані представником позивача адвокатом Шаповалов Антоном Романовичем докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, виходячи із принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, суд вважає за можливе стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції у розмірі 5000 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 908 грн 00 коп. за подання позову, суд зазначає наступне. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати за сплачений позивачем судовий збір у розмірі 908,00 грн., який позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України). Як вбачається з наданої квитанції № 0.0..1 від 12.03.2021 за подання заяви про забезпечення позову до суду, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 454,00 грн., отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 454,00 грн. Керуючись ст.ст.2, 12, 13, 81, 133, 137, 141, 247, 258-259, 263-265, 270 ЦПК України, суд

У х в а л и в:

Заяву адвоката Шаповалова Антона Романовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики та інфляційних витрат - задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі №766/1538/21 (провадження №2/766/4769/25) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики та інфляційних витрат. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 5000 грн. та судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову у сумі 454,00 грн. В останній частині заявлених вимог відмовити. Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому додаткове рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного додаткового рішення суду.

СуддяЛ. А. Скрипнік