АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року

м. Чернівці

Справа № 727/2674/23

провадження № 822/562/26-ц

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Височанської Н.К., Одинака О.О.,

за участю секретаря судових засідань Скулеби А.І,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

треті особи: Департамент урбаністики та архітектури, Державна інспекція архітектури та містобудування України, Головне управління ДСНС України у Чернівецькій області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро Нафта КМ»,

апеляційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівці від 16 лютого 2026 року,

головуючий у суді першої інстанції суддя Калмикова Ю.О.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , третіх осіб: Чернівецької міської ради Департаменту урбаністики та архітектури, Державної інспекції архітектури та містобудування України, Головного управління ДСНС України у Чернівецькій області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Нафта КМ» про припинення дії, яка порушує права, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що відповідачем ОСОБА_3 об`єкт нерухомості на АДРЕСА_1 збудовано без належних документів та без затвердження проекту, а тому вказаний об`єкт є самочинним і підлягає знесенню.

ОСОБА_2 також звернулася до суду із заявою про забезпечення позову.

Просила суд заборонити ОСОБА_3 , Чернівецькій міській раді, її виконавчим органам, посадовим особам, комунальним підприємствам, а також будь-яким фізичним та юридичним особам вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки, кадастровий номер :25:003:0068 (та/або новоутворені земельні ділянки), на якій розміщена самочинно збудована автозаправна станція за адресою: АДРЕСА_2 , зокрема, здійснювати поділ, об`єднання, відчуження, передачу у власність чи користування, зміну цільового призначення, державну реєстрацію речових прав, внесення будь-яких змін до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав, до набрання законної сили рішенням суду у даній цивільній справі.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 16 лютого 2026 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції прийшов до висновку, що при обраному позивачем способі захисту прав та інтересів перш за все підлягає встановленню сам факт того, що будівництво є самочинним. Тобто зазначені позивачем у заяві про забезпечення позову обставини щодо земельної ділянки, підлягають дослідженню під час розгляду позовних вимог у цій справі. Крім того, заявником не надано підтвердження і обґрунтування взаємозв`язку такого виду забезпечення із впливом на виконання рішення суду щодо предмету спору про визнання і знесення самочинно збудованої АЗС, оскільки спорудження і земельна ділянки є двома різними об`єктами права власності і з приводу земельної ділянки між сторонами спору не виникало.

Також суд зазначив, що заходи забезпечення позову не можуть стосуватися невизначеного кола осіб, встановлення заборони щодо яких унеможливить виконання судового рішення про вжиття заходів забезпечення позову, водночас заявник просить встановити заборону на вчинення певних дій, крім відповідача, будь-яким іншим особам, а також Чернівецькою міською радою, яка не є учасником справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити заяву про забезпечення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції, при ухваленні рішення, допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Обраний апелянтом вид забезпечення позову є адекватним, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги- безпідставними.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі фактично розглянув заяву про забезпечення доказів замість заяви про забезпечення позову, поданої заявниками, відповідно до статей 149151 ЦПК України, і у резолютивній частині відмовив саме у задоволенні цієї заяви про забезпечення доказів, при цьому, обґрунтовуючи своє рішення посиланням на положення статей 116117 Цивільного процесуального кодексу України, які регулюють інший процесуальний інститут - забезпечення доказів, а тому вказана ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20)).

У заяві про забезпечення позову заявник посилається на те, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду у справі №600/7573/23-а встановлено, що на земельній ділянці на АДРЕСА_1 , розташована самочинно збудована автозаправна станція, земельна ділянка використовуєтся не за цільовим призначенням, фактично збудований об`єкт не відповідає заявленому проекту будівництва, а правових підстав для його зведення в експлуатацію не існує.

Заявником не було обґрунтовано та не надано жодного доказу того, що до ухвалення рішення у справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди її правам та інтересам, з метою захисту яких вона звернулася до суду, або захист цих прав та інтересів стане неможливим після набрання законної сили рішенням в даній справі або для їх поновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, з огляду на те, що спір стосується будівель та споруд, а не земельної ділянки, яка перебуває у власності Чернівецької міської ради та перебуває в оренді у відповідача.

Предметом позову, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої позивачі просили ухвалити судове рішення, є знесення будівель та споруд. Будь-якого спору стосовно земельної ділянки на якій розташовані спірні будівлі та споруди та яка належить на праві власності Чернівецькій міській раді між сторонами не має.

За таких обставин, обраний заявником вид забезпечення позову, який вона просить застосувати не відповідає позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20.

Суд у разі ухвалення рішення, яке обмежує процесуальні права учасника справи (вирішуючи питання про забезпечення позову), має врахувати, що таке обмеження повинно бути дійсно необхідним та ефективним для забезпечення виконання рішення в майбутньому, з одного боку, але не повинно тягнути за собою невиправданих обтяжень для осіб, процесуальні права яких обмежуються, з іншого боку.

Недотримання справедливого балансу (співмірності) при втручанні в право власності є порушенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів вважає, що в разі задоволення заяви про забезпечення позову буде порушено статтю 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки це призведе до несправедливого обмеження права власності Чернівецької міської ради на земельну ділянку.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення, або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (абзац другий частини другої статті 376 ЦПК України).

За встановлених обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржувану ухвалу скасувати та в задоволення заяви про забезпечення позову відмовити.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівці від 16 лютого 2026 року скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Дата складання повної постанови 31 березня 2026 року.

Головуючий М. І. Кулянда

Судді: О. О. Одинак

Н.К. Височанська