ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/3213/25Головуючий у 1-й інстанції Білосевич Г.С.
Провадження № 22-ц/817/409/26 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2026 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін справу №601/3213/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 січня 2026 року, постановлену суддею Білосевич Г.С., у справі за позовом ТОВ «Західна агровиробнича компанія» до ОСОБА_1 , ТОВ «ПрофАгроТрейд» про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі та визнання відсутнім права оренди в нового орендаря,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року ТОВ «Західна агровиробнича компанія» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 , ТОВ «ПрофАгроТрейд» про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди та визнання відсутнім права оренди в нового орендаря.

Представник позивача - адвокат Русин Ю.Ю. подав до суду першої інстанції клопотання про зупинення провадження, оскільки на розгляд Великої Палати Верховного Суду передано справу № 456/252/22 щодо висновків про застосування норм права у подібних правовідносинах.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 січня 2026 року провадження у справі зупинено до вирішення Великою Палатою Верховного Суду справи №456/252/22.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 січня 2026 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для зупинення провадження на підставі п.10 ч.1 ст.252 ЦПК України, оскільки на розгляд Великої Палати Верховного Суду передано справу №456/252/22 щодо висновків про застосування норм права у подібних правовідносинах, які були викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі №513/879/19, постановах об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі №567/3/22 та від 02 червня 2025 року у справі №144/1440/22, постанові Касаційного господарського суду від 15 жовтня 2024 року у справі №910/14543/23, в частині того, що єдиним належним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди про визнання відсутнім права оренди.

Зазначає, що правовідносини у вказаних справах відрізняються між собою та не можуть вважатися подібними, оскільки предмет позову у справі, що перебуває на перегляді в суді касаційної інстанції, є визнання недійсними договорів оренди землі та усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання відповідача повернути позивачу спірні земельні ділянки, а в даній справі позивач ставить вимогу про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди, визнання відсутнім права оренди в нового орендаря.

Основною позовною вимогою позивача є визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі. Вимога про визнання відсутнім у ТОВ «ПрофАгроТрейд» права оренди земельної ділянки є похідною.

Зазначає, що у випадку відступу Великою Палатою Верховного Суду від раніше сформованого ними ж висновку щодо застосування такого способу захисту як визнання відсутнім права оренди, це не вплине на вирішення основної позовної вимоги про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі та правильність вирішення справи в цілому.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Задовольняючи клопотання позивача про зупинення провадження, суд першої інстанції дійшов висновку, що правовідносини у справі №456/252/22, яка перебуває на розгляді Великої Палати Верховного Суду, та правовідносини у даній справі є подібними.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 252 ЦПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Отже, підставою для зупинення провадження у справі може бути прийняття палатою, об`єднаною палатою або Великою Палатою Верховного Суду до свого розгляду іншої справи у подібних правовідносинах (стаття 403 ЦПК України).

Зупинення провадження у таких випадках ґрунтується на необхідності забезпечити єдність судової практики та правову визначеність у аналогічних спірних правовідносинах, що також забезпечується за рахунок правового механізму, передбаченому ч.4 ст.263 ЦПК України, де визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі №504/2453/15-ц (провадження №61-17850св18), визначаючи наявність передбачених статтею 252 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 10 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли у інших справах, які переглядаються у касаційному порядку, вирішуються питання у подібних правовідносинах та від результату їх розгляду залежить можливість розгляду справи, що переглядається.

Надаючи тлумачення терміну «подібні правовідносини» Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, провадження № 14-166цс20 вказала, що цей термін може означати як ті відносини, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші.

Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин, тобто суб`єкту, об`єкту та юридичного змісту, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

Подібність спірних правовідносин, виявлена одночасно за трьома критеріями, означатиме тотожність цих відносин (однакового виду суб`єкти, однаковий вид об`єкта й однакові права та обов`язки щодо нього). Але процесуальний закон не вимагає встановлювати тотожність. У визначених випадках, зокрема, пункт 10 частини 1 статті 252, необхідно встановити подібність правовідносин (відносин), що з огляду на значення слова «подібний» не завжди означає тотожність.

Самі по собі предмети позовів і сторони справ можуть не допомогти встановити подібність правовідносин ні за змістовим, ні за суб`єктним, ні за об`єктним критеріями.

Отже, у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

У справі, яка переглядається апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції в ухвалі про зупинення провадження зіслався на справу №456/252/22, яку 29 жовтня 2025 прийнято до провадження Великою Палатою Верховного Суду. Однак, правовідносини у даній цивільній справі та правовідносини, які виникли при розгляді справи № 456/252/22, не є подібними. Предметом спору у справі №456/252/22 є визнання недійсними договорів оренди та зобов`язання повернення земельних ділянок з підстав непідписання та неукладення власником земельних ділянок договорів оренди земельних ділянок з орендодавцем.

Натомість у даній справі за позовом ТОВ «Західна агровиробнича компанія» до ОСОБА_2 , ТОВ «ПрофАгроТрейд» предметом спору є недотримання відповідачкою переважного права орендодавця на продовження договору оренди землі у відповідності до ст.33 ЗУ «Про оренду землі».

Як вбачається з ухвали від 29 жовтня 2025 року у справі № 456/252/22 Велика Палата Верховного Суду переглядатиме належність та ефективність захисту прав позивача, як власника земельних ділянок. В даній справі позивач є не власником земельної ділянки, а орендарем, який оспорює дотримання процедури щодо переважного права орендаря на укладення договору оренди земельної ділянки.

Відтак правовідносини у даній справі та у справі №456/252/22 не є подібними за предметом та підставами позову, умовами застосування правових норм та за суб`єктним складом, їх матеріально-правове регулювання є різним, а тому підстав для зупинення провадження у даному випадку не вбачається.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції на зазначене та вимоги закону уваги не звернув, не проаналізував предмети та підстави спорів у справах, свої висновки щодо подібності справ належним чином не мотивував та необґрунтовано задовольнив клопотання позивача, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про наявність підстав щодо зупинення провадження у справі.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що розумність строків розгляду справи згідно ст.2 ЦПК України належить до основних засад (принципів) цивільного судочинства і є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування у стані невизначеності учасників процесу, а нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Проте, суд першої інстанції наведеного не врахував, помилково зупинив провадження у справі із порушенням положень процесуального закону та всупереч засадам розумності строків розгляду і ефективності судового процесу.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З врахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись, ст.ст.367, 369, 374, 379, 381-389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 січня 2026 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: О. З. Костів

Судді: М. В. Хома

Н. М. Храпак