У х в а л а

30 березня 2026 року

м. Київ

Справа № 163/396/22

Провадження № 61-14145ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржниця), інтереси якої представляє адвокат Чабан Руслан Леонідович (далі - адвокат),

на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 2 червня 2025 року та Волинського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року

у справі за позовом скаржниці до Рівненської сільської ради Любомльського району Волинської області за участю ОСОБА_2 (далі - третя особа) як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про визнання незаконним і скасування рішення про затвердження проєкту землеустрою та передання земельної ділянки у власність, скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію прав та їх обтяжень і

в с т а н о в и в :

1. У квітні 2022 року скаржниця звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- визнати незаконним і скасувати рішення Рівненської сільської ради Любомльського району Волинської області від 6 травня 2021 року № 7/168;

- скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію за третьою особою прав та їх обтяжень на земельну ділянку площею 0,386 га з кадастровим номером :01:003:0239.

2. 2 червня 2025 року Любомльський районний суд Волинської області, ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову.

3. 16 жовтня 2025 року Волинський апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.

4. 11 листопада 2025 року адвокат в інтересах скаржниці сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 34255/0/220-25 від 12 листопада 2025 року), у якій просив скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення позову.

5. 30 січня 2026 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив без руху касаційну скаргу та встановив для усунення її недоліків десятиденний строк з дня вручення тієї ухвали. Скаржниця мала додати до касаційної скарги докази надсилання копії останньої з доданими до неї матеріалами іншим учасникам справи та доплатити 753,18 грн судового збору.

6. 13 лютого 2026 року адвокат в інтересах скаржниці сформував у системі «Електронний суд» заяву про усунення недоліків касаційної скарги (вх. № 4577/0/220-26 від 16 лютого 2026 року), згідно з якою усунув зазначені в ухвалі Верховного Суду від 30 січня 2026 року недоліки.

7. Верховний Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

7.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

7.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: (а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; (б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; (в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; (г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

7.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

7.4. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 2 частини шостої статті 19 ЦПК України).

7.5. Скаржниця захищає її право власності на земельну ділянку, на яку накладається земельні ділянка третьої особи. Предметом позову є визнання незаконним і скасування рішення ради про затвердження проєкту землеустрою та передання земельної ділянки у власність, а також скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію прав та їх обтяжень. Суди першої й апеляційної інстанцій з огляду на висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19, вказали, що належним способом захисту права власності скаржниці є звернення до суду з віндикаційним позовом до володільця тієї ділянки, що накладається на земельну ділянку скаржниці.

7.6. З огляду на вказаний предмет, а також беручи до уваги характер спірних правовідносин, складність справи та встановлені судами попередніх інстанцій обставини, Верховний Суд вважає, що вона має незначну складність і не належить до винятків, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19, частиною четвертою статті 274 ЦПК України. Тому визнає цю справу малозначною.

7.7. Скаржниця не обґрунтувала ні те, що її касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, ні те, що вона позбавлена можливості спростувати під час розгляду якоїсь іншої справи обставини, встановлені в оскаржених судових рішеннях у справі № 163/396/22, ні те, що остання становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для самої скаржниці. Інакше кажучи, відсутнє обґрунтування випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

8. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

8.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

8.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

8.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

8.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує правомірну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

8.5. Скаржниця отримала доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мала можливість навести аргументи та докази на користь її позову. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є правомірною.

8.6. Скаржниця подала касаційну скаргу на судові рішення у справі незначної складності, судові рішення в якій за загальним правилом не можна оскаржити у касаційному порядку. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За наведених умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній правомірній меті та не порушують сутність права скаржниці на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 2 червня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 9 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненської сільської ради Любомльського району Волинської області за участю ОСОБА_2 як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про визнання незаконним і скасування рішення про затвердження проєкту землеустрою та передання земельної ділянки у власність, скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію прав та їх обтяжень.

2. Копію ухвали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко