ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

30 березня 2026 року м. Чернівці Справа № 716/59/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Лисака І.Н., Височанської Н.К., Перепелюк І.Б., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 27 січня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 27 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 30.07.2010 року, виконавчим комітетом Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, за актовим записом №31. Малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено проживати разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на його самостійному вихованні та утриманні.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду Військова частина НОМЕР_1 як особа, яка не брала участі у справі, оскаржила його в апеляційному порядку, в якій, крім іншого, просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Заяву обґрунтовує тим, що 28.02.2026 року ОСОБА_1 подав ВЧ НОМЕР_1 рапорт на звільнення з військової служби №26/16741/26-Вн на підставі пп.г) п.2 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» разом із рішенням суду від 27.01.2025 року, а оскільки апелянта не було залучено до участі у справі, то ВЧ не могла знати й про існування такого рішення суду.

Що стосується поновлення строку, суд апеляційної інстанції вказує наступне.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст.129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

У п.8 ч.2 ст.129 Конституції України визначено, що основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Провадження №22-ц/822/730/26

«Право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним непрямим шляхом, особливо коли йдеться про умови прийнятності апеляції (п.33 рішення ЄСПЛ у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії» від 19.12.1997, заява №155/1996/774/975). У багатьох випадках ЄСПЛ вирішував, що перш за все національні органи влади, зокрема суди, повинні вирішувати проблеми тлумачення національного законодавства. Це стосується, зокрема, тлумачення судами норм процесуального характеру, таких як строки, що регулюють подання документів або подання скарг. Підхід ЄСПЛ стосовно цього полягає в тому, що процесуальні обмеження не будуть сумісні з п. 1 ст. 6, якщо вони не переслідують законну мету або якщо немає розумного співвідношення пропорційності між використаними засобами та метою, яку прагнуть досягти. Загалом, процесуальні норми не повинні обмежувати або зменшувати доступ особи таким чином або до такої міри, щоб порушити саму суть права (п.44 рішення ЄСПЛ у справі «Каракуця проти України» від 16.02.2017 року, заява №18986/06).

ЄСПЛ визнав, що норми, які регулюють умови прийнятності апеляцій, спрямовані на забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, і що зацікавлені особи повинні очікувати, що ці правила будуть застосовані (п.52 рішення ЄСПЛ у справі «Мікулова проти Словаччини» від 06.12.2005 року, заява №64001/00).

При цьому, подання апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має відбуватись з дотриманням певних умов.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (ч.1 ст.352 ЦПК України).

Згідно зі ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

За правилами ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Так, при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

Із доданих до апеляційної скарги письмових доказів вбачається, що ОСОБА_1 подано рапорт начальнику третього відділу прикордонної служби другої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 прикордонного загону з додатками, в т.ч. й оскаржуваним рішенням суду 28.02.2026 року, апеляційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 направлено до суду апеляційної інстанції через підсистему «Електронний суд» 26.03.2026 року.

Інші відомості, які б спростовували наведені доводи заяви, відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наведені в обґрунтування заяви причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення у цій справі слід визнати поважними та такими, що не спростовані матеріалами справи, і не залежали від волі ВЧ НОМЕР_1 , а тому слід поновити апелянту вказаний процесуальний строк.

Проте, колегія суддів зазначає, що апеляційне провадження у цій справі неможливо відкрити, оскільки апеляційна скарга не відповідає вимогам п.3 ч.4 ст.356 ЦПК України, згідно якого до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

До апеляційної скарги не додано доказів про оплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи та оскаржуваного рішення, таке постановлене на підставі позовної заяви, яка містила дві вимоги немайнового характеру.

З вимог та прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що апелянт оскаржує рішення суду в частині залишення дитини проживати з батьком на його самостійному вихованні та утриманні.

Так, згідно п.21 Постанови №10 від 17.10.2014 року Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» законом передбачено сплату судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги на рішення суду в певному розмірі виходячи зі ставки судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги незалежно від оспорюваної суми (п.п.6, 7 п.1 ч.2 ст.4 Закону №3674-VI).

Частиною 1 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 2 пункту 1 частини 2 статті 4 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпунктом 3 пункту 1 частини 2 статті 4 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви про розірвання шлюбу становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто, при поданні позову позивач повинен був сплатити по 1211,20 грн за кожну вимогу.

Відповідно до п.п.6 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду має складати 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

За подання апеляційної скарги сторона апелянта повинна була сплатити судовий збір в розмірі 1211,20 х 150% = 1816,80 грн.

Однак, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч.3 ст.4 ЗУ «Про судовий збір»).

Апеляційну скаргу подано через підсистему «Електронний суд».

Таким чином, за подання апеляційної скарги апелянт повинен був сплатити судовий збір в розмірі (1816,80 х 0,8) 1 453,44 грн.

За наведеного, оплаті підлягає судовий збір в розмірі 1 453,44 грн за наступними реквізитами: рахунок: UA0024405; отримувач коштів Чернівецьке ГУК/Чернівецька ТГ/22030101, код отримувача (ЄДРПОУ) 37836095, банк отримувача коштів Казначейство України (ЕАП), код банку (МФО) 899998, код класифікації доходів бюджету 22030101 призначення платежу судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду, назва суду Чернівецький апеляційний суд.

Згідно ч.2 ст.357 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

За наведених обставин, апеляційна скарга ВЧ НОМЕР_1 підлягає залишенню без руху з наданням строку 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для виправлення зазначеного вище недоліку, а саме подати до апеляційного суду документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Керуючись ст.ст.185, 357 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Військової частини НОМЕР_1 задовольнити та поновити їй строк на апеляційне оскарження рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 27 січня 2025 року.

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 27 січня 2025 року залишити без руху.

Для усунення недоліків надати Військовій частині НОМЕР_1 десять днів з дня отримання копії ухвали, про що повідомити апелянта.

Роз`яснити, що в разі невиконання зазначених вимог апеляційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.Н. Лисак

Н.К. Височанська

І.Б. Перепелюк