У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2026 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Бедьо В.І., за участю секретаря судового засідання Малиновської І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі № 308/17585/23 за клопотанням АТ «євробус а.с.» (eurobus a.s.) про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про заміну стягувача АТ «євробус а.с.» на себе як правонаступника у виконавчому провадженні.

В обґрунтування заяви зазначила, що є дружиною боржника ОСОБА_2 , а грошові кошти, що підлягають стягненню за судовим рішенням, є спільною сумісною власністю подружжя відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, у зв`язку з чим вважає, що має право на половину зазначених коштів.

Також просила зупинити стягнення за виконавчим листом.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Аналіз наведеної норми свідчить, що процесуальне правонаступництво можливе виключно за наявності матеріального правонаступництва, тобто переходу прав та обов`язків сторони у спірних правовідносинах до іншої особи.

Правова позиція щодо необхідності наявності саме матеріального правонаступництва неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постановах, в яких зазначено, що заміна сторони виконавчого провадження можлива лише у випадку переходу права вимоги (відступлення, спадкування, реорганізація тощо), а не внаслідок виникнення у третьої особи окремого майнового інтересу.

Як вбачається із матеріалів справи, стягувачем є АТ «євробус а.с.», на користь якого рішенням іноземного суду, визнаним та допущеним до виконання на території України, стягнуто заборгованість з ОСОБА_2 .

Заявником не надано жодного доказу переходу до неї прав вимоги первісного стягувача, зокрема договору відступлення права вимоги, правонаступництва у зв`язку з реорганізацією юридичної особи чи спадкування.

Посилання заявника на положення ст. 60 Сімейного кодексу України є безпідставними, оскільки норми сімейного законодавства регулюють правовий режим майна подружжя, однак не породжують переходу права вимоги від кредитора до іншої особи.

Сам по собі факт перебування у шлюбі з боржником та можливий спір щодо правового режиму майна не змінює суб`єктного складу зобов`язання та не створює для заявника статусу стягувача.

Верховний Суд у своїй практиці також виходить із того, що заміна сторони виконавчого провадження не може використовуватись як спосіб вирішення спору про право, зокрема щодо належності майна чи визначення часток у спільній власності, оскільки такі спори підлягають вирішенню виключно в позовному провадженні.

Таким чином, доводи заявника фактично зводяться до наявності у неї майнового інтересу у зв`язку із можливим поділом спільного майна подружжя, що не є підставою для процесуального правонаступництва у розумінні ст. 442 ЦПК України.

Отже, заявником не доведено факту вибуття стягувача та переходу до неї його прав і обов`язків, що виключає можливість заміни сторони виконавчого провадження.

З огляду на відмову у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, відсутні правові підстави для зупинення виконавчих дій відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Керуючись ст. 442 ЦПК України, ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну стягувача у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа у справі № 308/17585/23 відмовити.

У задоволенні заяви про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпаської області Бедьо В.І.