П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2026 року м. Миколаїв

справа №487/5478/25

провадження №22-ц/812/497/26

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Серебрякової Т. В., Ямкової О. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Лагоди А. А. у приміщенні суду у м. Миколаєві, за позовом Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за спожиті послуги теплопостачання,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та заяв

В липні 2025 року Обласне комунальне підприємство «Миколаївоблтеплоенерго» (далі ОКП «Миколаївоблтеплоенерго») подало до суду зазначений позов, який обґрунтовувало наступним.

Позивач зазначав, що в опалювальні періоди 2018-2019 рр., 2019-2020 рр., 2020-2021 рр. ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» здійснювало постачання теплової енергії до будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується нарядами на підключення до централізованої системи опалення, наказами про початок та закінчення опалювального періоду.

Свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення позивач виконував в повному обсязі та належним чином, але відповідачами оплата наданих послуг своєчасно не проводилась.

Власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 була зареєстрована в ній в період нарахування заборгованості, а тому вони зобов`язані оплачувати вартість послуг з централізованого опалення.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку суму боргу за послуги з централізованого опалення за період з 01 листопада 2018 року по 31 березня 2021 року в розмірі 18 464,31 грн, суму, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 2169,47 грн, три відсотка річних у розмірі 965,70 грн та судовий збір у розмірі 3028 грн.

25 листопада 2025 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду заяву про застосування позовної давності.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2025 року позов ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення у сумі 18 464,31 грн, 965,70 грн 3% річних та 2169,47 грн інфляції.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» витрати по сплаті судового збору в розмірі по 1514,00 грн з кожного.

Ухвалюючи таке рішення, суд виходив того, що позивачем доведено заявлені позовні вимоги належними доказами. Також суд вказав, що позовні вимоги заявлені в межах строку позовної давності.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначав, що позовна заява подана неуповноваженою особою, оскільки відсутні докази що представник ОСОБА_3 , що діяв на підставі довіреності від 31 грудня 2024 року №57, уповноважений діяти від імені ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (тобто здійснювати самопредставництво юридичної особи) або є адвокатом. За такого, на думку апелянта, позов підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Крім того відповідач ОСОБА_1 звертав увагу на те, що заявлені позовні вимоги є недоведеними, оскільки всі подані позивачем письмові докази не відповідають вимогам ч. 5 ст. 95 ЦПК України, тому що позивачем не зазначено про наявність у нього або іншої особи оригіналів поданих ним письмових доказів, якими позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги.

До того ж, додана до позовної заяви як письмовий доказ копія рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 26 травня 2006 року №1078 не засвідчена за правилами засвідчення письмових доказів, передбаченими ч. 4 ст. 95 ЦПК України. Копії всіх без винятку поданих позивачем документів засвідчені без дотримання вимог п. 5.26 ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів», що суперечить вимогам ч. 4 ст. 95 ЦПК України.

Подані позивачем як письмові докази розрахунки позовних вимог за послугу постачання теплової енергії, індексації суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції за порушення термінів сплати за послугу постачання теплової енергії і 3% річних від суми простроченого платежу за порушення термінів сплати за послугу постачання теплової енергії підписані особою, службове становище і повноваження якої неможливо встановити з матеріалів позовної заяви, що позбавляє вказані документи доказової сили і юридичного значення.

Доводи інших учасників справи

ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» з 01 червня 2006 року рішенням Миколаївської міської ради №1078 від 26.05.2006 визнано виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а також проведення розрахунків із населенням та бюджетними організаціями міста за послуги теплопостачання, крім житлових будинків та об`єктів соціальної сфери, які отримують теплоносій від ВАТ «Миколаївська ТЕЦ».

В опалювальних сезонах 2018-2019 рр., 2019-2020 рр., 2020-2021 рр. позивач здійснював постачання теплової енергію до будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується нарядами на підключення опалення та наказами.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта від 16 червня 2025 року, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01 грудня 2011 року є власником квартири АДРЕСА_2 .

З витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва №6.1102- від 21.07.2025 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3 зареєстрована ОСОБА_2

ОСОБА_1 згідно з витягом з реєстру територіальної громади м. Миколаєва №13.23-52949-2025 від 05.08.2025 зареєстрований з 11 вересня 1993 року за адресою: АДРЕСА_4 .

З розрахунку послуг постачання теплової енергії за період з 01 листопада 2018 року по 31 березня 2021 року випливає, що за квартирою АДРЕСА_2 наявний борг за послуги теплопостачання у сумі 18 464,31 грн.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі статтями 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути договори або інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно з вимогами ст.19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-IV (далі Закон №1875-IV), який діяв до 01.05.2019, правовідносини у сфері надання житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

При цьому, споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

В той же час, коли споживач, який фактично споживає послуги, відмовиться від укладення такого договору, його зобов`язання щодо відшкодування виконавцю послуг витрат на їх виготовлення чи надання, виникають відповідно до положень ст.11 ЦК України.

Стаття 13 зазначеного Закону визначає, що до житлово-комунальних послуг відноситься, серед іншого, централізоване опалення.

Статтями 20, 21 Закону №1875-IV визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору.

Відповідно до вимог ст.1, 5, 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189-VІІІ, який введений у дію з 01.05.2019, житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

До житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга послуга з управління багатоквартирним будинком; 2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з вимогами ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) (з 12.03.2020 до 30.06.2023) та воєнного стану (з 24.02.2022 до 04.09.2025), строки, визначені ст.257 цього Кодексу, продовжувалися на строк дії карантину та воєнного стану.

Згідно з ст.76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13 сформулювала висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» у повному обсязі, суд першої інстанції виходив того, що позивачем доведено заявлені позовні вимоги належними доказами. Суд вважав, що позивачем не було пропущено строк позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Досліджені докази свідчать, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 . Отже, він зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Оскільки позивач надавав послугу з теплопостачання до вказаної квартири, а відповідач ОСОБА_1 , який користувався цією послугою, її не оплачував, то, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що він повинен відшкодувати позивачу отримані комунальні послуги.

Посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що позивач не довів наявність заборгованості, спростовується дослідженими доказами. Натомість відповідач доказів відсутності заборгованості не надав. Розрахунок заборгованості свідчить, що відповідач свій обов`язок щодо сплати послуги теплопостачання не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

Твердження відповідача про те, що наявні у справі письмові докази не відповідають вимогам ч.5 ст.95 ЦПК України та засвідчені без дотримання вимог п.5.26 ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки їх зміст про вказане не свідчить.

Що стосується посилань відповідача на те, що позов було подано неуповноваженою особою, що було проігноровано судом першої інстанції, то вони є хибними.

Стаття 58 ЦПК України передбачає, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Згідно з ст.62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (кваліфікованим електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Позовна заява у справі була подана представником позивача ОСОБА_4 , який є юрисконсультом ОКП «Миколаївоблтеплоенерго», на підставі довіреності №57 від 31.12.2024 р., строк дії якої до 31 грудня 2025 року, яка була видана директором ОКП «Миколаївоблтеплоенерго», а отже з дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства.

Рішення суду щодо ОСОБА_2 не переглядалося, оскільки не оскаржувалося.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції зміні або скасуванню не підлягає, бо є законним та обґрунтованим.

Висновки щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судове рішення суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, немає.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Серебрякова

О. О. Ямкова

Повне судове рішення складено 01 квітня 2026 року.