Провадження № 2/752/2121/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2026 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді - Машкевич К.В., за участю секретаря - Ковальської К.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом і просить стягнути з відповідача 30 798, 00 грн заборгованості за кредитним договором.

Посилається в позові на те, що 24 січня 2021 рку між ТОВ`Займер» та відповідачем у електронній формі був укладений кредитний договір № 173482, за умовами якого йому був наданий кредит у розмірі 5 900, 00 грн строком на 30 днів під 2% на день або 730% річних.

Грошові кошти були перераховані на зазначену відповідачем банківську картку № НОМЕР_1 .

24 січня 2021 року між ТОВ`Займер» та ТОВ « ФК КЕШ ТУ ГОУ» був укладений Договір факторингу № 01-28/10/2021, за яким право вимоги за даним кредитним договором перейшло до товариства.

Станом на 16 квітня 2025 року заборгованість відповідачка складається з суми кредиту та процентів у розмірі 24 898, 00 грн.

Виходячи з цього, невиконання відповідачем умов кредитного договору, просить задовольнити позов.

Позов був зареєстрований судом 16 липня 2025 року та відповідно до статті 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 17 липня 2025 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Відповідно до статті 178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для подання відзиву.

13 вересня 2025 року представник відповідача подав відзив, яким проти позову заперечує.

Зазначає, що у розрахунку заборгованості, наданому позивачем, не вказано про отримання коштів у розмірі 10 908, 36 грн.

З розрахунку не вбачається, за який період виникла заборгованість, коли здійснювалося нарахування відсотків та в яких розмірах здійснювалися внески на оплату боргу.

Вважає приведений позивачем розмір процентів несправедливим з огляду на норми статті 18 Закону України Про захист парв споживачів».

З урахуванням цього вважає, що підстави для стягнення процентів у такому розмірі відсутні.

Крім того, договором встановлена комісія в розмірі 15%, що становить 885, 00 грн, що також суперечить статтям 11 та 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначив також, що 17 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. був вчинений Виконавчий напис, яким стягнуто з відповідача на користь позивача 32 883. 00 грн заборгованості за кредитним договором, укладеним з ТОВ «Займер».

17 грудня 2024 року було відкрито виконавче провадження, з відповідача стягнуто на користь позивача 10 908, 36 грн.

14 листопада 2024 року виконавче провадження було закінчено у зв`язку з визнанням Виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, на підставі рішення суду.

З позовом до суду про стягнення заборгованості позивач звернувся за тим же кредитним договором.

Відповідно до Додатку №1 до договору орієнтовна сукупна вартість кредиту становить 10 325, 00 грн.

Таким чином, стягнута сума заборгованості по Виконавчому напису покрила суму боргу за кредитним договором.

Заперечив також співмірність витрат на правничу допомогу з приведенням відповідних обґрунтувань.

17 вересня 2025 року позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідно до пункту 1.3 договору він діє до його повного виконання.

Відповідно до пункту 2.3 договору проценти нараховуються за фактичну кількість календарних днів користування кредитом.

На запит товариства первісним кредитором надано детальний розрахунок заборгованості за кредитом.

Вважає, що сторони кредитного договору узгодили всі його істотні умови, в тому числі в частині нарахування процентів.

20 вересня 2025 року представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Судом встановлено, що 24 січня 2021 року між ТОВ «Займер» та відповідачем у електронній формі був укладений кредитний договір № 173482.

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2 та 1.3 договору відповідачу був наданий кредит у розмірі 5 900, 00 грн строком на 30 днів під 2% на день або 730% річних.

Згідно з пунктом 1.5 договору за використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту клієнт зобов`язаний сплатити товариству комісію в розмірі 15% від суми кредиту.

З Додатку №1 до договору вбачається, що сума кредиту становить 5 900, 00 грн, сума комісії 885, 00 грн, сума нарахованих процентів 3 540, 00 грн.

Тобто, орієнтовна сукупна вартість кредиту становить 10 325, 00 грн.

З інформації ТОВ`ПрофіГід» вбачається, що грошові кошти були перераховані на зазначену відповідачем банківську картку № НОМЕР_1 24 січня 2021 року о 13:00:07.

Дані обставини відповідачем не спростовуються.

24 січня 2021 року між ТОВ`Займер» та ТОВ « ФК КЕШ ТУ ГОУ`був укладений Договір факторингу № 01-28/10/2021, за яким право вимоги за даним кредитним договором перейшло до позивача.

( а.с. 15 - 28 )

Встановлено також, що 17 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. був вчинений Виконавчий напис, яким стягнуто з відповідача на користь позивача 32 883. 00 грн заборгованості за кредитним договором, укладеним з ТОВ «Займер», у тому числі: 5 900, 00 грн заборгованості, 24 898, 00 грн процентів, 885, 00 грн комісії.

17 грудня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва було відкрито виконавче провадження № 68007778.

Постановою приватного виконавця від 14 листопада 2024 року виконавче провадження було закінчено в зав`язку з визнанням виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, на підставі рішення Подільського районного суду м.Києва від 07 листопада 2024 року.

З листа приватного виконавця Кудрановського Ю.В. від 21 листопада 2024 року вбачається, що з відповідача за виконавчим написом було стягнуто 14 999, 19 грн, з яких стягувачу перераховано 10 908, 36 грн.

( а.с. 115 - 125 )

Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 3 Закону України "Про електрону комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

З матеріалів справи вбачається, що укладений з відповідачем кредитний договір відповідає вимогам закону, умови договору з боку кредитодавця виконані, грошові кошти відповідачу надані.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частини 1 статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'7 язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Частиною 1 статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати розмір процентів, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові Великої Палати в справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Відповідно до частини 2 статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи викладене,істотними умовами кредитного договору відповідно до закону є умови про предмет, ціну, строк його дії, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові Великої Палати в справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року, відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З розрахунку первинного кредитора, наданого позивачем до відповіді на відзив, вбачається, що проценти за договором нараховувалися з січня 2021 року до серпня 2021 року.

( а.с. 138 - 143 )

З урахуванням цього, досягнутої сторонами ціни договору при його укладенні та строку дії договору, стягнення з відповідача заборгованої суми на підставі Виконавчого напису нотаріуса, яка перевищує суму заборгованості за кредитним договором, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача суми боргу та процентів.

Щодо стягнення комісії, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 13 липня 2022 року в справі №363/1834/17 та від 01 червня 2021 року в справі № 910/12876/19 зазначала, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності.

Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення.

Банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

За змістом абзацу 2 частини 2 статті Закону України « Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

На виконання вимог Закону України « Про споживче кредитування» 08 червня 2017 року Постановою Правління Національного банку України №49 затверджено Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Згідно з Додатком №1 до Правил загальними витратами споживчого кредиту є, в тому числі, витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (включаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі).

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України « Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною 5 статті 12 Закону умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постановах Великої Палати від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19 та від 10 січня 2024 року в справі № 727/5461/23, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць.

Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України « Про споживче кредитування».

З договору вбачається, що в ньому зазначено лише сам обов`язок відповідача сплатити комісію, яка Додаткоам №1 до договору встановлена в сумі в розмірі 885, 00 грн за користування системою.

( а.с. 15 - 17 )

Вимагаючи стягнення з відповідача комісії, в позові не зазначено, які саме послуги після надання кредиту надавалися відповідачу в межах укладення договору та не надано доказів їх надання.

Позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору.

З урахуванням цього, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача і в цій частині.

Керуючись статтями 3, 6, 11,15, 16, 205, 207,512, 513, 514, 517,525-526, 536, 610, 611, 626- 629, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, Законом України « Про електронну комерцію», статтями 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю « ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Машкевич