САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Провадження №2/726/208/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2026 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Мілінчук С. В., при секретарі Колісник Ю.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Споживчий центр до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ :

Представник позивача звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що 22.05.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 року було укладено кредитний договір № 22.05.2025-100002244.

На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 10000,00 гривень строком на 189 днів, до 26.11.2025 року зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Позивач вказує, що відповідачем умови договору виконувались не належним чином, у зв`язку із чим виникла заборгованість в сумі 21800,00 гривень, яка включає тіло кредиту, відсотки за користування кредитом, додаткову комісію та неустойку.

У зв`язку із викладеним, просять суд стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість за договором кредиту в сумі 21800,00 гривень.

Представник відповідача надіслала до суду відзив на позов, у якому вказує, що відповідачка не заперечує факту укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів та додаткових траншів, а також часткового погашення заборгованості, однак не погоджується з нарахуванням процентів за користування кредитом, процентів, заявлених на підставі статті 625 ЦК України, штрафних санкцій та комісії.

У відзиві зазначено, що відповідачка є дружиною військовослужбовця Збройних Сил України, який з 03.11.2022 року проходить військову службу та бере безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, довідками військової частини, військовим квитком та іншими письмовими доказами, наданими суду. З огляду на це, на спірні правовідносини поширюється дія частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якої дружина військовослужбовця звільняється від сплати процентів за користування кредитом, пені та штрафних санкцій на час проходження ним військової служби в особливий період.

Також представник відповідача посилається на те, що 16.06.2025 року відповідачка зверталась до позивача із заявою про застосування передбачених законом пільг та надала всі необхідні підтверджуючі документи, однак позивач під час формування розрахунку заборгованості безпідставно не врахував ці обставини.

Крім того, у відзиві звернуто увагу на безпідставність вимог у частині стягнення комісії, оскільки така комісія фактично встановлена за дії, що є обов`язком кредитодавця при наданні кредиту, а тому не може вважатися окремою самостійною послугою, замовленою споживачем. На думку представника відповідача, умови договору щодо сплати 15 % комісії за надання кредиту суперечать положенням Закону України «Про споживче кредитування», принципам добросовісності та справедливості, а відтак є нікчемними.

З урахуванням наведеного представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У відповіді на відзив представник позивача надав пояснення аналогічні викладеним у позові, твердження представника відповідача фактично не спростовував.

Представник позивача у судове засідання не зявився, однак надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач та його представник у судове засідання не зявились, надіслали до суду заяву з проханням справу розглянути без їхньої участі, та відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши письмові докази у справі вважає, що заперечення представника відповідача є слушними, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 22.05.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 року було укладено кредитний договір № 22.05.2025-100002244, відповідно до умов якого, остання отримала кредит у розмірі 10000 гривень строком на 189 днів, тобто до 26.11.2025 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1 % в день за користування кредитом протягом перших 5 чергових періодів користування кредитом. Крім того, відповідач зобов`язався сплатити комісію (плату за надання кредиту) у розмірі 7% від суми кредиту, що складає 700,00 гривень та комісію за обслуговування у розмірі 7 % від суми кредиту, що складає 700,00 за кожний із чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Крім того, згідно з умовами договору, у випадку неналежного виконання договору, нараховується неустойка у розмірі 150,00 гривень за кожен день невиконаного зобов`язання.

Як вбачається із розрахунку, сформованого ТОВ «Споживчий кредит» за договором № 22.05.2025-100002244, від 22.05.2025 року, ОСОБА_1 дійсно порушила умови договору, кредитні кошти у встановлені строки не повернула, внаслідок чого, станом на 23.12.2025 року, наявна заборгованість заборгованість у розмірі 21 800,00 гривень, яка складається з:

- 10 000,00 гривень заборгованість за тілом кредиту;

- 9 100,00 гривень заборгованість зі сплати відсотків;

- 700,00 залишок комісії;

- 2 000,00 гривень залишок штрафів.

Таким чином, загальний розмір заборгованості, на переконання позивача становить 21 800,00 гривень.

Разом із тим, як це встановлено із вищевказаного розрахунку, відповідачкою були здійснені заходи, спрямовані на виконання зобов`язання за договором, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму 2800,00 грн від 11.06.2025 року, 1200,00 грн від 04.07.2025 року, 4600,00 грн від 22.07.2025 року та 1400,00 від 22.11.2025 року, а загалом на суму 10 000,00 гривень, що відповідає розміру тіла кредиту. Такі платежі були проведені до закінчення строку дії кредитного договору, тобто до 26.11.2025 року.

Згідно ст.ст. 509, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зобов`язання має виконуватися належним чином до умов договору та вимог кодексу.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Водночас судом встановлено, що до вказаних правовідносин слід застосувати положення, передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» «Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави».

Відповідно правової позиції Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеного у п. 74 його постанови від 04.09.2024 р. у справі № 426/4264/19: "У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.

Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , 08 листопада 2019 року було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до Довідки №1505/337 від 31.05.2025 року, молодший сержант ОСОБА_3 з 03.11.2022 року по теперішній час перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 .

З військового квитка серії НОМЕР_3 , ОСОБА_3 розділ 17 «Проходження військової служби» - з 03.11.2022 зарахований в списки в/ч НОМЕР_4 , в подальшому з 03.11.2022 року до військової частини НОМЕР_2 , на посаду стрільця відділення, а з 02.05.2024 року на посаду кулеметника, наказ №124.

Окрім того Довідкою №870 від 24.08.2023 року та Довідкою №1505/483 від 22.07.2025 року підтверджується що ОСОБА_3 дійсно брав та бере і на даний час участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони та захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією рф.

Окрім цього встановлено, що такі документи відповідачем було направлено на електронну поштову скриньку позивача 05.11.2025 року, тобто до закінчення строку дії договору.

Таким чином, щодо ОСОБА_1 , як дружини військовослужбовця, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, поширюються пільги передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому позивач не повинен був нараховувати штрафні санкції, пеню та проценти за користування кредитом на весь час його призову, а у випадку коли така інформація стала відома пізніше здійснити відповідний перерахунок.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі №642/548/21, за наявності позову банку про стягнення боргу за кредитним договором, суди повинні самостійно здійснювати перерахунок кредитної заборгованості з огляду на поширення на позичальника пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зменшити визначений банком обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми зарахованих платежів на погашення штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом).

За встановлених судом обставин, з урахуванням наданих відповідачем доказів щодо статусу дружини військовослужбовця та поширення на неї пільг, передбачених частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд доходить висновку, що нарахування позивачем процентів за користування кредитом, штрафних санкцій та інших похідних платежів за спірним договором є неправомірним.

Оскільки матеріалами справи підтверджено, що відповідачкою до закінчення строку кредитування фактично сплачено 10 000,00 грн, тобто суму, яка відповідає розміру отриманого тіла кредиту, підстав для додаткового стягнення будь-яких сум суд не вбачає. Відтак заявлений позивачем розрахунок не відповідає вимогам закону, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Крім того, окремо суд вважає за необхідне вказати, що згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно- правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту - позичальнику.

Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним Фактично не замовлялись і які банком Фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.

Оскільки сплата позичальником винагороди за надання Фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, шо супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є безпідставними, а вказані кошти не підлягають сплаті позичальником.

Такі висновки викладені Верховним Судом в постанові від 07 червня 2023 року у справі № 686/14530/15 (провадження № 61-13299св22).

З поданої до суду позовної заяви вбачається, що комісію у розмірі 7% було визначено як плату за надання кредиту та плату за обслуговування. Водночас, в долучених до позовної заяви документах відсутній перелік банківських послуг, які пов`язані з наданням кредиту та його обслуговуванням, які повинні надаватись банком, відтак не може бути встановлена правомірність стягнення таких сум.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про необхідність відмовити у задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 257, 509, 526, 551, 626, 625, 628, 1046, 1048, 1054, 1077 ЦК України, ст.ст. 141, 274, 279, 280-282, 265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Споживчий центр до ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя С. В. Мілінчук