ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2026 року м. Чернівці Справа № 727/7771/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Лисака І.Н.,

суддів: Одинака О.О., Перепелюк І.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Сарган Ю.В.,

заявник: Чернівецька міська рада,

заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестмент юніон»,

особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 вересня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Одовічен Я.В., дата складання повного тексту рішення не зазначена,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року Чернівецька міська рада (далі по тексту «ЧМР») звернулася до суду із заявою, в якій просила визнати спадщину, яка складається з квартири по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відумерлою та передати відумерлу спадщину після смерті ОСОБА_2 у вигляді квартири по АДРЕСА_1 у комунальну власність Чернівецької міської територіальної громади в особі Чернівецької міської ради.

Свої вимоги ЧМР мотивувала тим, що після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, що складається з квартири по АДРЕСА_1 , оскільки після смерті спадкодавця пройшло понад один рік, а спадкове майно ніким не прийняте, просила з посиланням на норми права, які регулюють спірні правовідносини, заяву задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 вересня 2025 року заяву Чернівецької міської ради задоволено.

Визнано відумерлою спадщину ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з квартири АДРЕСА_2 .

Провадження №22-ц/822/555/26

Передано майно померлого ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з квартири АДРЕСА_2 , у власність Чернівецької міської територіальної громади в особі Чернівецької міської ради.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 як особа, яка не брала участі у справі, оскаржила його, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що після смерті ОСОБА_2 спадкоємцями є вона, як його дружина, та його син від іншого шлюбу ОСОБА_3 .

Стверджує, що до та після смерті спадкодавця вона проживала у спірній квартирі й вважала, що вчинила необхідні дії для прийняття спадщини за законом, а тому, на її думку, суд першої інстанції в порушення норм законодавства не встановив наявність спору про право.

На підставі наведеного просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу ЧМР заперечує стосовно наведених апелянтом доводів, просить рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які прийняли участь у справі, обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи в межах їх обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, приходить до наступних висновків.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви суд першої інстанції виходив з того, що після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємці не звертались із заявами про прийняття спадщини після його смерті, як до, так і після закінчення встановленого Законом строку для прийняття спадщини, при цьому спадкова справа заведена нотаріусом на підставі претензії ТОВ «Інвестмерт Юніон» щодо виконання зобов`язань згідно договору іпотеки з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балан Р.Б., 09.02.2007 року за реєстровим №1206, що забезпечував вимоги іпотекодержателя за кредитним договором №271 від 09.02.2007 року.

Проте, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону як такий, що ухвалено при неповно з`ясованих обставинах, які мають значення для справи, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 09.02.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №271 на суму 30 000 дол.США, який було забезпечено іпотекою, що підтверджується договором іпотеки, укладеним 09.02.2007 року між банком та ОСОБА_2 , а предметом іпотеки була квартира по АДРЕСА_1 (а.с.10-18, 79-81).

Згідно договору відступлення прав від 04.03.2025 року за договором іпотеки з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченим 09.02.2007 року приватним нотаріусом ЧМНО Балан Р.Б. за реєстровим номером 1206 право вимоги набуло ТОВ «Інвестмент Юніон» (а.с.23-24).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.25).

За адресою АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 , що підтверджується копією довідки Департаменту надання адміністративних послуг ЧМР №б/н від 16.04.2025 року (а.с.25/зворот).

Відповідно до довідки Відділу ведення реєстру територіальної громади ДНАП ЧМР про реєстрацію/останнє місце проживання від 18.08.2025 року, за адресою АДРЕСА_1 станом на день смерті ОСОБА_2 жодних осіб зареєстровано не було (а.с.53).

15.04.2025 року ТОВ «Інвестмент Юніон» звернулося до органів нотаріату із заявою, в якій заявлено вимогу щодо повернення боргового зобов`язання спадкоємцями померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с.64-65).

15.04.2025 року приватним нотаріусом Душинською Н.В. проведено реєстрацію спадкової справи №73948864, що також підтверджується інформаційною довідкою №81/02-14/с/с 24/2025 від 13.05.2025 року (а.с.75, 85).

ТОВ «Інвестмент Юніон» як іпотекодержатель звернулося 03.06.2025 року до ЧМР із заявою, в якій повідомило останню про те, що за їх заявою відкрито спадкову справу стосовно майна ОСОБА_5 , а в межах спадкової справи наявність будь-яких спадкоємців не виявлено (а.с.26).

З доданої до апеляційної скарги копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 вбачається, що 08 серпня 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_6 » (а.с.114).

Щодо розгляду заяви по суті.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Відповідно до частини 1 статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Як вже встановлено, заяву про визнання спадщини відумерлою Чернівецька міська рада пред`явила до суду в порядку її розгляду за правилами окремого провадження.

Згідно з частиною другою статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження зокрема справи про визнання спадщини відумерлою (частина 1 статті 293 ЦПК України).

Порядок розгляду справ окремого провадження визначено статтею 294 ЦПК України.

Згідно з частинами 1, 3, 4 статті 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи; справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №636/1324/16-ц, у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №202/6418/18 та від 23 грудня 2019 року у справі №175/423/18.

Частиною 1 статті 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Частинами 2 та 3 статті 1277 ЦК України визначено, що заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною 1 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Відумерлою є спадщина, визнана такою на підставі встановлення судом існування (чи не існування) кількох юридичних фактів: факту смерті спадкодавця, відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від спадщини, неприйняття спадкоємцями спадщини чи відмови від її прийняття, дотримання органом місцевого самоврядування відповідної процедури.

За правилами частини 1 статті 338 ЦПК України визначено, що суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Системний аналіз зазначених норм матеріального і процесуального права дає підстави для висновку, що відумерлою є спадщина, визнана як така, яка на підставі встановлення судом існування (чи не існування) кількох юридичних фактів: факт смерті спадкодавця, відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від спадщини, не прийняття спадкоємцями спадщини чи відмова від її прийняття, дотримання органом місцевого самоврядування відповідної процедури.

Заявник у справі про визнання спадщини відумерлою це особа, в інтересах якої в суді порушується справа про підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваного права на спадщину, необхідних для реалізації нею майнових прав, без судового підтвердження яких вона позбавлена можливості здійснити ці права.

Отже, набуття права власності на відумерлу спадщину територіальною громадою можна розглядати як правовий засіб, що слугує досягненню визначеності у відносинах власності на засадах справедливості.

Згідно зі статтею 335 ЦПК України у заяві про визнання спадщини відумерлою мають бути зазначені відомості про час і місце відкриття спадщини, про майно, що становить спадщину, а також докази, які свідчать про належність цього майна спадкодавцю, про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття.

Відповідно до статті 337 ЦПК України справа про визнання спадщини відумерлою розглядається судом з обов`язковою участю заявника та з обов`язковим повідомленням усіх заінтересованих осіб. Справа про визнання спадщини відумерлою розглядається судом з обов`язковим залученням до участі у справі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та (або) за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Колегія суддів зауважує, що однією із передумов набуття територіальною громадою права власності на спадкове майно є відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття (ч.1 ст.1277 ЦК України).

Зазначена норма матеріального права має застосовуватися судом при вирішенні питання, чи порушені рішенням суду про визнання спадщини відумерлою, поставленого в окремому провадженні, права особи, яка подала апеляційну скаргу, на таке рішення у справі.

Такі висновки щодо застосування норм права викладено в постановах Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі№2-о-36/08, від 28 вересня 2022 року у справі №139/122/14-ц.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За приписами частини 1 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина 1 статті 1222 ЦК України).

Частина 2 статті 1223 ЦК України вказує на те, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (частина 1 статті 1261 ЦК України).

За статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права обов`язковому з`ясуванню підлягала обставина з приводу відсутності спадкоємців за заповітом і за законом у власника майна після відкриття спадщини.

Під час апеляційного перегляду справи встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємицею після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і якому на праві власності належала спірна квартира.

У постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі №641/2666/19 зазначено, що особливістю розгляду справи про визнання спадщини відумерлою, яка розглядається в окремому провадженні, як і інших справ окремого провадження, зокрема, є таке: заявлені вимоги у порядку окремого провадження повинні бути безспірними (відсутній спір про право); справи окремого провадження порушуються за заявою і розглядаються за участю заявника, заінтересованих осіб (відсутність спору про право зумовлює відсутність сторін з протилежними інтересами, відсутність позову); немає інститутів і категорій, властивих позовному провадженню (пред`явлення зустрічного позову, заміна сторін, співучасть, мирова угода, треті особи, звернення до третейського суду тощо); справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Наявність спору про право повинна встановлюватись за ознакою можливого заперечення суб`єктивного права особи, щодо якого виникає спір. За умови наявності спору про право питання про визнання спадщини відумерлою не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження.

Під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний лише з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, у спорі існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. За відсутності цих елементів немає спору про право.

Згідно з частиною шостою статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є передчасним та підлягає скасуванню, а заява залишенню без розгляду через наявність спору зі спадкоємців першої черги щодо прийняття/неприйняття нею спадщини, що не позбавляє ЧМР права звернутися до суду з відповідним позовом на загальних підставах.

Доводи апеляційної скарги з приводу наявності ще одного спадкоємця, сина ОСОБА_2 ОСОБА_3 судом до уваги не приймаються, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази зазначеного.

Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України)

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 вказаної статті).

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення скасовано, заява залишена без розгляду, апелянту за подання апеляційної скарги підлягає компенсації судовий збір у розмірі 2 271 грн за рахунок ЧМР.

Керуючись ст.ст.368, 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 вересня 2025 року скасувати.

Заяву Чернівецької міської ради, заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестмент юніон», про визнання спадщини відумерлою, залишити без розгляду.

Стягнути з Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2271 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Суддя-доповідач І.Н. Лисак

Судді: О.О. Одинак

І.Б. Перепелюк