Справа № 489/9477/25
Номер провадження 2/489/1490/26
УХВАЛА

14 квітня 2026 року місто Миколаїв

Суддя Інгульського районного суду міста Миколаєва Кокорєв В. В., розглянувши матеріали заяви за вх. № 5116 за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Миколаївської міської ради про встановлення порядку користування земельною ділянкою

встановив

Позивачем подано до суду зустрічну позовну заяву про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

В позовній заяві ОСОБА_1 , зокрема, просив суд поновити йому строк для подання зустрічного позову у зв`язку з поважністю причин його пропуску. Зазначив, що подання ним зустрічного позову у вказаний строк було неможливим через наявність відкритого провадження за заявою ОСОБА_2 про виправлення описки у рішенні суду від 24.03.2023, де вона оскаржувала його право власності на ворота № 6 та замощення № І. Остаточне рішення у вказаній справі було прийнято лише 24.02.2026 Миколаївським апеляційним судом.

Дослідивши матеріали зустрічного позову, суддя прийшов до такого висновку.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії, у встановлені законом або судом строки.

За приписами ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Статтею 123 ЦПК України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів цивільно-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження цивільного процесу у визначених ЦПК України часових рамках.

Під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ЦПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справи перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи, також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають право утворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.

Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах «Стаббігс та інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії» виходить з того, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків звернення до суду за захистом порушених прав.

Ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 28 листопада 2025 року відповідачу встановлено строк для подачі відзиву на позов та зустрічної позовної заяви протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення копії ухвали про відкриття провадження.

23.12.2025 від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву.

Як встановлено судом, 02.12.2025 ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про виправлення описки та просила суд зазначити правильно, що ворота літ.6 виділено у власність ОСОБА_3 , замість ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 29.12.2025 у цивільній справі № 489/649/22 в задоволенні заяви представника ОСОБА_4 про виправлення описки відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 24.02.2026 ухвалу Інгульського районного суду м. Миколаєва від 29.12.2024 залишено без змін. Колегією суддів зазначено, що суд першої інстанції не допустив описки, оскільки перелік об`єктів викладався судом у відповідності до обраного варіанту поділу експертизи.

Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Питання щодо поновлення процесуального строку безпосередньо пов`язана з відповідним конкретним учасником справи, його процесуальним правом і обов`язком та спрямоване на реалізацією саме його суб`єктивних процесуальних прав (обов`язків).

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

У справі № 500/1912/22 Верховний Суд зазначив, що оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Таким чином, законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному окремому випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може, встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

З цього приводу у ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої відступлення від принципу правової визначеності через відновлення строку звернення до суду виправдано лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справа «Салов проти України»), зокрема, з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи (справа «Сутяжник проти Росії», п. 38).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків, при цьому поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч. 4 ст. 127 ЦПК України одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк

Враховуючи наведене, суд вважає, що вказана причина пропуску строку подання зустрічного позову не була зумовлена непереборними обставинами, а залежало від дій відповідача, його волевиявлення, та не може бути визнана судом поважною, оскільки не перешкоджала відповідачу подати до суду зустрічний позов у імперативні строки встановлені законом. Окрім того, необхідно зазначити, що відзив до суду відповідачем ОСОБА_1 подано вчасно.

Суд зазначає, що наявність відкритого провадження щодо виправлення у судовому рішенні описки не може слугувати підставою для визначення поважності причин пропуску строку для подання зустрічного позову з цих підстав, оскільки навіть у випадку позитивно винесеного судового рішення, зміст рішення суду не може змінюватись. ОСОБА_1 у своїй зустрічній позовній заяві помилково посилається на той факт, що ОСОБА_2 оскаржувалося його право власності на ворота № 6 та замощення № І, так як розгляд заяви про виправлення описки не передбачає спору про право та не має змінювати зміст вже винесено судового рішення.

Суд вважає, що зустрічний позов подано з порушенням строків, визначених ст. 193 ЦПК України, тому з наведених підстав суд відмовляє в прийняті зустрічної позовної заяви та поновленні строку на її подання.

Європейський суд з прав людини зазначив, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 7 липня 1989 року у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії, № 11681/85, § 35).

Згідно з ч. 3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, продана з порушенням вимог частини першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

При цьому, повернення зустрічного позову не обмежує право ОСОБА_1 звернутись до суду з позовною заявою на загальних підставах.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 43, 44, 126, 127, 178, 193, 194, 260, 353 ЦПК України суддя

ухвалив

Відмовити у поновленні строку на подання зустрічного позову ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу за зустрічним позовом право звернутися з вказаним позовом у загальному порядку.

Копію зустрічної позовної заяви долучити до матеріалів справи. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, якщо її не було оскаржено, або у випадку оскарження - після залишення апеляційної скарги без задоволення.

Ухвалу може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 14.04.2026.

Суддя В. В. Кокорєв