П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2026 року

м. Рівне

Справа № 761/26738/25

Провадження № 22-ц/4815/657/26

Головуючий у Сарненському районному суді

Рівненської області: суддя Ведяніна Т.О.

Рішення суду першої інстанції ухвалено

12 січня 2026 року в м. Сарни

Сарненського району Рівненської області

без фіксування судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного засобу

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кірюшина Артема Андрійовича на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 12 січня 2026 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" (далі ТОВ "Діджи Фінанс") звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 7662284 у розмірі 64 536 гривень, з яких: 16 000 гривень склали заборгованість за тілом кредиту; 40 536 гривень - за нарахованими процентами; 8 000 гривень за пенею.

Позов мотивовано тим, що за укладеним електронним кредитним договором з Товариством з обмежено відповідальністю "Авентус Україна" (далі ТОВ "Авентус Україна") у ОСОБА_1 утворилась спірна заборгованість, яка у зв`язку з отриманням ТОВ "Діджи Фінанс" прав на грошову вимогу підлягала стягненню на користь кредитора в судовому порядку.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 12 січня 2026 року позов ТОВ "Діджи Фінанс" задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Діджи Фінанс" 56 536 гривень заборгованості за кредитним договором № 7662284 від 07 березня 2024 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Діджи Фінанс" 5 256,22 гривень витрат на професійну правничу допомогу та 2 122,11 гривні судового збору.

Приходячи до такого висновку, суд урахував, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у вигляді сплати процентів за користування кредитними коштами та певні інші умови кредитування. Натомість відповідачем не виконані свої зобов`язання за угодою.

Отже, вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками на думку суду є обґрунтованими. Оскільки кредитний договір укладений в період дії воєнного стану, то відповідач звільнений від обов`язку сплати пені на підставі п. 18 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, а тому в цій частині позову суд відмовив.

На рішення суду представником ОСОБА_1 адвокатом Кірюшиним А.А. подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначалося, що встановлена у договорі процентна ставка суперечить положенням Закону України "Про споживче кредитування". Так, відповідно до п. 1.5.1 кредитного договору стандартна процентна ставка становила 2,2%, однак згідно з законодавством з 24 квітня 2024 року по 21 серпня 2024 року максимальний розмір денної ставки не міг перевищувати 1,5%, а з 22 серпня 2024 року 1%. Отже, вказаний пункт кредитного договору є нікчемним, а оскільки між сторонами не укладено додаткові угоди для приведення розміру відсотків у відповідність до законодавчих норм, тому відсотки за період з 24 квітня 2024 року по 05 липня 2024 року у сумі 24 960 гривень не можуть бути стягнуті з відповідача.

Вважає невідповідними стягнуті судом першої інстанції на користь позивача витрати на правничу допомогу до складності справи, адже сам предмет позову не є складним, не потребував вивчення великого обсягу нормативних актів, складення значної кількості процесуальних документів або витрачання багато часу на вивчення обставин. Тобто справа була типовою. Також зазначав про залишення судом без уваги того, що при визначенні суми відшкодування повинен враховуватися фінансовий стан обох сторін та дотримуватися критерію розумності розміру витрат, пропорційності до ціни позову та чи міг результат вирішення справи вплинути на репутацію сторони.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове - про часткове задоволення позовних вимог.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача звертає увагу суду на те, що заборгованість позичальника за договором про надання споживчого кредиту складає 73 980,84 гривень, з яких: за тілом кредиту 16 000 гривень; за відсотками 32 728 гривень; за пенею 8 000 гривень. При цьому пільги на період воєнного стану, які передбачають звільнення від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань, не поширюються на кредитний договір у справі через зміни в законодавстві, які обмежили термін дії таких пільг саме для нових угод.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 07 березня 2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Авентус Україна" за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи останнього укладено електронний договір № 7662284 про надання споживчого кредиту на таких умовах: сума кредиту (загальний розмір) - 16 000 гривень (пункт 1.3 кредитного договору); строк кредиту 360 днів; стандартна процентна ставка 2,20;%; знижена процентна ставка 1,65%, яка застосовується за певних умов; періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів.

Кредитодавець свої зобов`язання перед позичальником виконав.

27 листопада 2024 року між ТОВ "Авентус Україна", як клієнтом, та ТОВ "Діджи Фінанс", як фактором, укладено договір факторингу № 27.11/24-Ф, за умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за вказаним кредитним договором.

Як видно з наявної в матеріалах справи картки обліку договору, у період з 12 червня 2023 року по 26 травня 2024 року ОСОБА_1 сплачено на рахунок первинного кредитора 8624 гривень.

Пред`являючи позов, ТОВ "Діджи Фінанс" покликалося на те, що заборгованість відповідача на його користь не сплачена і становить 64 536 гривень, з яких: 16 000 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 40 536 гривень - за нарахованими процентами; 8 000 гривень за пенею.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного вкидання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Частиною першою ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Статтею 10561 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Разом з тим Законом України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (далі Закон № 675-VIII) на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Частиною третьою ст. 5 Закону № 675-VIII установлено, що правочин не може бути визнано недійсним у зв`язку з його вчиненням в електронній формі, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

З дослідженого договору про надання кредиту видно, що він відповідає законодавчому визначенню кредитного договору, передбаченому ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Тому колегія суддів враховує, що позичальником не заперечується факт отримання ним кредиту та права грошової вимоги за ним позивачем, а оскаржуване рішення підлягає перегляду апеляційним судом лише в частині розміру заборгованості за відсотками.

Між тим, переглядаючи оскаржуване рішення в частині оспорюваних сум, апеляційний суд не може погодитися з правомірністю нарахування заборгованості за відсотками за ставкою спочатку в 1,65%, а згодом в розмірі 2,20% на день.

На переконання колегії суддів, нарахування відсотків за ставкою в розмірі 2,20% є несправедливим при вирішенні спірних правовідносин, де позичальник є слабшою стороною та встановлювалося як міра відповідальності за неповернення кредитних коштів і нездійснення певних дій, а тому не підлягає застосуванню.

Так, відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

У постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.

Висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, зробленому у постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Відсутність позову про оспорювання кредитного договору чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Однак нарахування відсотків за кредитом спочатку за однією ставкою, а згодом - за іншою істотно ускладнює для пересічного споживача розуміння реальних умов користування кредитом. Очевидно, що зміст кредитного договору є перенавантаженим спеціальною інформацією, фінансовими формулами тощо, а це об`єктивно позбавило споживача можливості належним чином оцінити фінансові наслідки зміни відсоткових ставок. У таких умовах споживач лишився незахищеним від потенційних зловживань з боку кредитора, який має інформаційну та професійну перевагу. З огляду на це обґрунтованим та справедливим є підхід, за яким відсотки повинні нараховуватися за однією стабільною та нижчою ставкою. Такий спосіб розрахунку забезпечує передбачуваність зобов`язання для споживача, унеможливлює приховане збільшення фінансового навантаження та відповідає принципам добросовісності, прозорості та справедливості у сфері споживчого кредитування.

Поготів, як правильно на це покликається автор апеляційної скарги, 24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг".

Цим Законом розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" доповнено пунктом 17, згідно з яким тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Оскільки закон набрав чинності 24 грудня 2023 року, а 2024 рік був високосним (у лютому 29 днів), вказані періоди розподіляються так: перший період за максимальною денною ставкою 2,5% з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року (включно); другий період за максимальною ставкою 1,5 % з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року (включно). З 20 серпня 2024 року почала діяти базова ставка не більше 1 % на день.

Тому обчислення заборгованості слід здійснювати, зважаючи на правомірність нарахування процентів за користування кредитними коштами лише за однією відсотковою ставкою (1,6%) та на вказане положення законодавства.

Отже, за період з 07 березня 2024 року по 08 квітня 2024 року (33 дні) розмір відсотків за ставкою 1,65% на день складає 8 712 гривень (16000*1,65%*33).

При цьому 08 квітня 2024 року була здійснена часткова сплата боргу в розмірі 8 624 гривень, а тому вказана сума повинна бути спрямована на погашення відсотків і залишок непогашених відсотків склав 88 гривень (8712-8624).

За період з 09 квітня 2024 року по 21 квітня 2024 року (13 днів) нарахування відсотків продовжується за ставкою 1,65% на день, а їхня сума в цей період склала 3 432 гривень (16000*1,65%*13).

Із 22 квітня 2024 року по 04 серпня 2024 року (105 днів) відсотки нараховувалися на тіло кредиту за максимально можливою законодавчо ставкою в розмірі 1,5% на день, а їхня сума склала 25 200 гривень (16000*1,5%*105).

Тому загальна сума заборгованості станом на 04 серпня 2024 року склала 44 720 гривень, з яких: тіло кредиту 16 000 гривень; нараховані відсотки 28 720 гривень.

Щодо доводів автора апеляційної скарги, які зводяться до необхідності відмови в стягненні відсотків саме в розмірі 24960 гривень, то вони колегією суддів відхиляються з огляду на встановлені обставини та застосовані норми матеріального права.

Підставою для зміни оскаржуваного рішення відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 адвоката Кірюшина Артема Андрійовича задовольнити частково.

Змінити рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 12 січня 2026 року, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" суму заборгованості за кредитним договором №7662284 від 07 березня 2024 року з 56 536 (п`ятдесят шість тисяч п`ятсот тридцять шість) гривень до 44 720 (сорок чотири тисячі сімсот двадцять) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків