ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 645/4397/25
Номер провадження 22-ц/818/3086/26
УХВАЛА

про зупинення провадження у справі

30 березня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на заочне рішення Немишлянського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2025 року в складі судді Шевченко Г.С. по справі № 645/4397/25 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа- Салтівський відділ державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Немишлянського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

На вказане судове рішення через систему «Електронний суд» 27 лютого 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження.

24 березня 2026 року від ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 надійшла заява про зупинення провадження у справі, мотивована тим, що він перебуває у складі Національної Гвардії України, що унеможливлює його участь у розгляді даної справи.

Обговоривши доводи заяви судова колегія вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

У зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Надалі неодноразово строк дії воєнного часу продовжувався.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб, визначені нормами Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12 травня 2015 року № 389-VIII (далі -Закон N 389-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону N 389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 16 Закону №389-VIII визначено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку Указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

За приписами статей 1 та 3 Закону України "Про Збройні Сили України" від 06 грудня 1991 року №1934-XII (далі - Закон № 1934-XII) Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Структура Збройних Сил України визначається статтею 3 Закону N 1934-XII, відповідно до частини третьої якої Збройні Сили України організаційно складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі -Закон N 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Конструкція пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України дає підстави для висновку, що визначена ним підстава зупинення провадження пов`язана з фактом перебування сторони у справі у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в ухвалі Верховного Суду від 29 серпня 2022 року в справі № 461/5209/19 (провадження № 61-5782св22), за змістом якої перебування сторони у справі складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, є підставою для зупинення провадження у справі до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22 тлумачила термін «переведені на воєнний стан» та дійшла висновку, що з моменту оголошення загальної мобілізації та введення воєнного стану Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування переводяться в спеціальний правовий режим функціонування в цілому. Це виключає необхідність у додатковому з`ясуванні питання щодо переведення певної військової частини (чи іншого формування) «на воєнний стан».

Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що юридичний статус з`єднань, військових частин, підрозділів та інших складових структури Збройних Сил України та інших військових формувань, що функціонують в умовах воєнного стану, не залежить від місця їх дислокації чи характеру виконуваних ними завдань, як-то перебування в районі воєнних (бойових) дій та участь в них. Тому з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому [усі] потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан» для цілей застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм.

До того ж, приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України не пов`язують можливість застосування цієї норми права з умовою перебування військовослужбовця у військовій частині, що залучена до ведення безпосередніх бойових дій, адже військовослужбовець упродовж особливого періоду може в будь-який момент бути відрядженим до військової частини, задіяної до таких дій. До того ж сучасні форми та способи ведення війни, виконання бойових завдань вимагають участі у бойових діях та захисті суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України не тільки по умовній лінії фронту.

Під час застосування правил пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України судам потрібно виходити з такого:

1) з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан»;

2) упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації належними для застосування судом згаданих вище норм процесуального права є докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про те, що військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) перебуває на військовій службі;

3) якщо військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), права якого захищають положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагнення продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжити здійснювати судочинство у відповідному провадженні. Тобто єдиним винятком, коли суд може не зупиняти провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, воля самого військовослужбовця як учасника справи на продовження провадження у справі.

Відповідні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 12 листопада 2025 року в справі № 754/947/22 (провадження № 14-74цс25).

У справі, яка переглядається, на підтвердження факту перебування в складі Національної гвардії України відповідач ОСОБА_1 надав суду копію посвідчення, та у матеріалах справи міститься витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, відповідно до якої ОСОБА_1 зараховано в списки особового складу частини (а.с. 103).

Надані відповідачем докази є належними, достовірними і достатніми в розумінні положень ст. ст. 77, 79, 80 ЦПК України для підтвердження зазначеної ним обставини, що, у свою чергу, є передбаченою п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України обов`язковою та безальтернативною підставою для зупинення провадження у справі.

З огляду на викладене, оскільки ОСОБА_1 входить до складу Національної гвардії України та проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка (як і всі інші військові підрозділи чи формування) переведена на воєнний стан, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зупинення провадження у цій справі.

Аналогічного висновку щодо правомірності зупинення провадження у справі № 344/20331/21 дійшов Верховний Суд в ухвалі від 09 грудня 2025 року.

Провадження у даній справі необхідно зупинити до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Національної гвардії України.

Керуючись ст. ст. 222, 251, 253 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі задовольнити.

Апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на заочне рішення Немишлянського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2025 року в складі судді Шевченко Г.С. по справі № 645/4397/25 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа- Салтівський відділ державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментівзупинити до припинення перебування ОСОБА_1 на військовій службі у складі Національній гвардії України.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст ухвали складено 30 березня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук