Справа № 193/208/26
Провадження № 2/193/300/26
У Х В А Л А

іменем України

про закриття провадження

30 березня 2026 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

в складі: головуючого судді Томинця О.В.

з участі секретаря судового засідання Оселедець О. І.,

розглянувши у судовому засіданні в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

11.02.2026 до Софіївського районного суду надійшов цивільний позов ТОВ «ФК "ЄАПБ" до відповідача ОСОБА_1 , згідно вимог якого просить ухвалити судове рішення про стягнення з відповідача заборгованість за договором №8893210 від 25.03.2025 у розмірі 16842,00 грн., та судовий збір у розмірі 3328,00 грн..

Ухвалою судді від 02.03.2026 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи здійснювати у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін.

09.03.2026 від представника позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» Стеценко В. І. надійшла заява про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки було проведено врегулювання спору у позасудовому порядку, шляхом погашення відповідачем 05.03.2026 заборгованості за кредитним договором № 8893210 від 25.03.2025. Судовий розгляд просить провести без участі представника позивача.

Учасники судового розгляду справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились, інших заяв до суду не надавали.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, клопотання позивача про закриття провадження у справі, а також обставини справи, вважає, що таке клопотання підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Поряд з цим за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року (справа № 456/647/18, провадження №61-2018св19), від 31 липня 2023 року (справа № 335/8285/22).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Як вбачається із заяви про закриття провадження у справі, виконання договірних зобов`язань відповідачем відбулося вже в процесі розгляду справи, адже цивільний позов надійшов до суду 11.02.2026, а погашення заборгованості за кредитним договором відповідачем відбулось 05.03.2026, тобто вже після відкриття провадження.

З огляду на викладене, вказані обставини вказують на відстуність підстав для закриття провадження у справі через відсутність предмета спору. При цьому, суд вважає, що заява представника позивача про закриття провадження у справі фактично є заявою про відмову позивача від позову в зв`язку з погашенням боргу відповідачем.

З практики ЄСПЛ випливає, що у цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).

Обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, встановлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia. Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 08.06.2021 року по справі №662/397/15-ц.

Вивчивши матеріали справи, враховуючи те, що заборгованість відповідача перед позивачем була сплачена в процесі розгляду справи, що унеможливлює закриття провадження у справі через відсутність предмета спору, а заява представника позивача від 09.03.2026 фактично є заявою про відмову від позову у зв`язку з погашенням боргу відповідачем, суд вважає за можливе задовольнити заяву позивача про закриття провадження у справі, проте із застосуванням положень п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Окрім того, представником позивача заявлено вимогу про повернення судового збору сплаченого ними згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 150985 від 13.01.2026 у розмірі 3328,00 грн посилаючись на положення п. 5 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні суду вирішує питання про повернення позивачеві з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову.

Одночасно згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З урахуванням того, що провадження у справі закрито підстав передбачені п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України, тобто відмова від позову позивачем, суд вважає за необхідне повернути позивачу сплачений судовий збір у розмірі 50 %, тобто у сумі 1664,00 грн..

Керуючись ст.13, 182, 142, 255, 259, 260 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», про закриття провадження у справі, - задовольнити частково.

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, - закрити з підстав предбачених п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області () повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () на р/р НОМЕР_1 , 50 % сплаченого судового збору в розмірі 1664 (одна тисяча шістсот шістдесят чотири) гривні 00 коп. за платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 150985 від 13.01.2026.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Роз`яснити сторонам, що у разі закриття провадження у справі, повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений та підписаний 30.03.2026.

Суддя О. В. Томинець