справа № 208/6543/25
провадження № 2/208/825/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського, Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді: Кузнєцової А.С.,

за участю секретаря судового засідання: Вікторовської О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекскредит" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій Товариство з обмеженою відповідальністю "Алекскредит" просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором надання кредиту від 04.12.2019 р. №2978057 в розмірі 62716.8 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 04.12.2019 року між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором Відповідача PS2978057. Відповідно до умов п.1.3. Договору позики ТОВ «Алекскредит» надало відповідачу у власність грошові кошти (позику) в сумі 9400 гривень, перерахувавши кошти накартковий рахунок, який надано ОСОБА_1 , а саме: № НОМЕР_1 зі сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до умов догвоору. Строк дії договору до 17.06.2020 року.

ОСОБА_2 порушила умови Договору позики та невиконувала покладені на неї зобов`язання належним чином у зв`язку з чим станом на 30.04.2025 р. сума заборгованості відповідача за Договором про надання кредиту № 2978057 від 04.12.2019 р. становить 62716,80 грн., з яких: - 9400 грн. сума кредиту; - 53316,80 грн. нараховані проценти за користування кредитом.

Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України.

07.07.2025 р. представником відповідача надано суду Відзив на позов, в якому представник відповідача, - адвокат Зачепіло Зоряна Ярославівна позовні вимоги ТОВ «Алекскредит» не визначє у повному обсягу і просить в їх задоволенні відмовити.

Свою позицію представник обгрунтовує такими посиланнями.

Звертає увагу на те, що Договір про надання позики № 2978057 від 04.10.2019 року містить ознаки Кредитного договору.

Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа(кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі таумовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулюваня ринків фінансових послуг», фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями.

Відповідно ч. 3 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа.

Відповідно ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринку фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами:

1) страхової діяльності; 2) діяльності з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення; 3) надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; 4) діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансові активів від фізичних осіб. Здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України. Ліцензія, яка надається для здійснені діяльності знадання фінансових послуг, не може передаватися третім особам.

Отже, оскільки договір від 04.12.2019 р. № 2978057 є кредитним договором, то представник відповідача ставить під сумнів правомочність ТОВ "Алекскредит" надавати кредит, що тягне за собою нікчемність такого правочину.

По-друге, представник посилається на те, що Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 62 716 грн. 80 коп.

Проте, позивачем не надано пояснення щодо суми заборгованості за Договором № 297805 від 04.12.2019 року у сумі 62 716 грн. 80 коп. а саме, не надано пояснення щодо нарахуванні заборгованості за відсотками; заявлені позивачем суми процентів до стягнення не грунгуються на умовах договору і наданому самим же позивачем розрахунку, а тому і не підлягають задоволенню.

Іншого належного розрахунку, який б узгоджувався із матеріалами справи, умовами договору, позивач не надав, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування, а тому цей конкретний позов не може бути задоволений, оскільки він є необгрунтованим, а позовні вимоги - недоведені.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлений робітниками організації, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту.

Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та іи.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці, є правильними.

Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами, такого правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 16.09.2020 року при розгляді цивільної справи№ 200/5647/18.

Проте у матеріалах даної справи виписка по картковому рахунку відсутня. Будь-яких інших первинних документів на підтвердження здійснення між сторонами господарських операцій, зокрема перерахунку банком кредитних коштів та використання цих коштів відповідачем, позивач не надав.

Вважає, що доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами розмір цієї заборгованості.

Також, представник відповідача зазначає, що умови договору позики є несправедливими і суперечать Закону України «Про споживче кредитування», зокрема в частині нарахування процентів, сума яких значно перевищує суму основного боргу.

При цьому посилається на статтю 21 цього Закону, відповідно до якої у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу.

Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Встановлений сторонами договору розмір відсотків за Лояльними (покращеними) умовами кредитування - 434,35%; за Загальиими умовами кредитування - 985,85%, що в результаті є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав спожгивачів» суперечить встановленим обмеженням ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування» та порушує принцип розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача, послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодосплати непропорційно великої суми відсотків, яка перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України та становить більше ніж п`ятнадцять відсотків простроченого платежу.

Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукає у такий спосіб Позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не могла оцінити належно.

У Відзиві на позов представник відповідача посилається на пункт 1.7.2. договору від 04.12.2019 р. № 2978057, згідно якому сторони домовились, що загальнийстрок надання кредиту може бути автоматично продовжений (пролонгований) у разі невиконання Позичальником в повному обсязі зобов`язань зі сплати процентів. У такому разі, строк надання кредиту автоматично пролонгується на строк за Загальними умовам кредитування на 196 днів, у тому числі: Базовий період на 16 днів, Спеціальний період на 180 днів.

Також вказує, що з Договору про надання коштів у позику на умові споживчого кредиту № 2978057 від 04.12.2019 вбачається, що датою повернення позики і сплати нарахованих процентів є 20.12.2019 року; сума позики, що підлягає поверненні складає 9 400 грн.; сума нарахованих процентів, що підлягає поверненню, складає 1789,76 грн. Разом до сплати: 11 189,76 грн.

Відтак, у межах строку кредитування (з 04.12.2019 по 20.12.2019 року) відповідач мав, зокрем повернути позивачеві позичені кошти і сплачувати проценти.

З урахуванням цих доводів представник відповідача робить висновок про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми відсотків розмірі 53316,80 гри., які нараховані позивачем після 20.12.2019 р. за період часу після закінчення строку кредитування є необгрунтованими і у задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі.

У Відповіді на Відзив позивач зазначив таке.

1.В матеріалах справи № 303/3433/25 відсутній названий стороною відповідача Договір про надання позики № 2978057 від 04.10.2019 року, який не має будь якого відношення по позивача, а наданий договір йменується як Договір кредиту. Усі документи, що надають позивачу право здійснювати кредитні операції, надані суду разом із позовною заявою.

2.З приводу твердження представника відповідача щодо необгрунтованості розрахунку позивач вказав, що сторона позивача спільно з позовною заявою надала суду відповідний детальний(щоденний) розрахунок заборгованості за договором про надання кредиту № 2978057 від 04.12.2019 року станом на 30.04.2025 року. У вказаному детальному (щоденному) розрахунку чітко все наведено. А саме в доданому документі наведено залишок суми кредиту на кожну дату вказаного періоду, відсоткова ставка за користування кредитом на кожну дату вказаного періоду, нараховані відсотки на кожну дату вказаного періоду, загальна сума заборгованості та інші необхідні фінансові дані.

Надає роз`яснення як проходить процес оформлення та перерахування кредитних коштів відповідачу згідно ЗУ «Про електрону комерцію». Даний процес, а саме перерахування кредитних коштів здійснюється Товариством через фінансові компанії, які надають послуги з переказу та зарахування коштів, в тому числі без відкриття рахунків (далі - платіжні системи) на підставі укладених із ними договорів. Товариством було укладено договори з платіжними системами (наприклад ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» або ТОВ «ФК «Елаєнс`та іншими) для отримання послуг, зокрема щодо переказу кредитних коштів на платіжні картки позичальників Товариства.

Оскільки платіжна система не має змоги надати підтвердження про зарахування грошових коштів на платіжну картку позичальника, а Товариство власноруч отримати з Банку-емітента таку інформацію не може, так як інформація про зарахування на платіжну картку позичальника є банківською таємницею відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність», розголошення якої можливо за рішенням суду відповідно до ст. 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Зазначена інформація підтверджує факт отримання позичальником кредитних коштів за укладеним договором про надання кредиту та наявна така інформація лише в Банку-емітенті, який є власником платіжної картки позичальника та може підтвердити зазначений факт.

Зауважує, що сторона відповідача також зазначає, що суми відсотків, зазначених в розрахунку та в довідці є неправильними. Але тоді виникає питання до відповідача, чому сторона відповідача не надає суду свій розрахунок заборгованості з чітким визначенням суми сплати грошових коштів по тілу та нарахованих відсотків?

3.Щодо оспорювання відповідачем правомірності нарахування процентів за користування кредитними коштами у невідповідних співвідношеннях, представник позивача зазначає, що стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається із матеріалів справи розмір заборгованості становить 62 716 грн. 80 коп., з яких: 9 400 грн. сума кредиту; 53 316 грн. 80 коп. нараховані проценти закористування кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з статті 1048 ЦК України проценти сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за користування кредитом (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

4.Щодо періоду нарахування процентів за користування кредитними коштами позивач вказує, що відповідно розділу 3 «СТРОК ДІЇ ДОГОВОРУ» сторони погодили наступне. Пунктом 3.1. передбачається, що Строк дії Договору (п. 2.41. Правил) встановлюється з Дати укладення Договору (п. 2.9. Правил) 04.12.2019 року до Кінцевої дати виконання Договору17.06.2020 року (включно). Закінчення Строку дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, у тому числі сплати Заборгованості, яке мало місце під час дії Договору. Якщо Позичальник виконає Зобов`язання/сплатить Заборгованість за Договором до Кінцевої дати виконання Договору, Договір припиняє дію у Дату повернення/погашення кредиту (п. 2.8. Правил).

Зазначає, що на даний час відповідач не надав рішення суду яким Договір про надання кредиту № 2978057 від 04 грудня 2019 року визнаний несправедливим або недійсним. Вказаних документів сторона відповідача не надала. Таким чином, будь які безпідставні твердження представника відповідача про порушення строків є припущеннями.

Відповідач скористався своїм правом на надання Заперечень на Відповідь, в яких послався на висновок Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, який полягає у тому, що всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Вважає, що у даному випадку, саме позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, тим що відповідачем було отримано кредитні кошти у такому-то розміру, саме позивач має довести перерахунок кредитних коштів повідачеві за кредитним договором, а перекладення цього обов`язку на відповідача нівелює просування принципу змагальності.

Знов посилається на недоведеність тих обставин, на яких грунтуються позовні вимоги.

Сторони на виклик до суду не з`явилися.

Позивач ТОВ «Алекскредит» про дату, час проведення судового засідання повідомлений належним чином відповідно до ст.ст.128,130ЦПК України, представником позивача було надано клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримано.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, від представника відповідача надійшла до суду заява про розгляд справи за її та відповідача відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків.

Матеріалами справи встановлено такі факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, і не заперечується сторонами, що 04.12.2019 р. між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання кредиту № 2978057. Кредитний договір укладено в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором Відповідача № НОМЕР_2 (а.с.13-14).

За умовами договору позичальниці на її картковий рахунок № НОМЕР_1 Товариством з обмеженоювідповідальністю Фінансова компанія «Елаєнс», яке діє на підставі договору з Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» № 41346335 від 18.10.2017 р. про надання послуг з переказу грошових коштів (Переказ на картку), про інформаційно-технологічну взаємодію та приймання платежів, у той ж день здійснено платежі кредитних коштів в сумі 9400,0 грн.

Банк картки отримувача: PRIVATBANK.

Здійснення цієї фінансової операції підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» (а.с. 17).

Факт зарахування коштів на картку позичальниці підтверджується інформацією АТ КБ «ПриватБанк» від 31.12.2025 р., наданою на запит суду від 16.12.2025 р. (а.с. 71-72).

Відповідно до Договору про надання кедиту, нарахування Процентів за користування кредитом здійснюється у порядку, визначеному пунктом 1.7. кредитного договору, а саме:

Пункт 1.7.1. договору передбачає, що у випадку використання Кредиту менше ніж 5 (п`ять) календарних днів, включаючи Дострокове виконання Зобов`язань, Позичальник сплачує фіксовану суму Процентів за користування кредитом, яка складає 5,95% від визначеної в п. 1.3. цього Договору суми кредиту.

Пунктом 1.7.2. встановлюється, що у випадку використання Позичальником Лояльних (покращених) умов кредитування, а саме при повному поверненні суми кредиту та сплати Процентів за користування кредитом протягом 16 календарних днів з 04.12.2019 року до 20.12.2019 року (включно) (Базовий період - п. 2.4. Правил) процентна ставка за один день користування кредитом складає 1,19% (Акційна ставка (п. 2.1. Правил) або Ставка за програмою лояльності (п. 2.34. Правил)). Орієнтовна загальна вартість кредиту при використанні Лояльних (покращених) умов кредитування складає 11 189,76 грн., у тому числі Основна сума кредиту 9 400,00 грн., Проценти за користування кредитом 1 789,76 грн.

Згідно п/п 1.7.3. при використанні Позичальником Загальних умов кредитування процентні ставки складають:

- в Базовий період з 04.12.2019 року до 20.12.2019 року (включно) - 1,70 % за один день користування Кредитом (Базова процентна ставка - п. 2.3. Правил);

- в Спеціальний період (п. 2.40. Правил) з 21.12.2019 року до 17.06.2020 року (включно) 3 % за один день користування Кредитом (Спеціальна процентна ставка - п. 2.34. Правил).

Пунктом 3.1. Договору Сторони погодили, що строк дії Договору встановлюється з дати укладення Договору,- 04.12.2019 року до кінцевої дати виконання Договору - 17.06.2020 року (включно).

4.7. Кредит вважається простроченим при наявності Заборгованості після закінчення Кінцевої дати виконання Договору, зазначеної в п. 3.1. цього Договору, якщо вона не була змінена шляхом укладення Додаткової угоди.

ОСОБА_2 порушила умови Договору кредиту та не виконувала покладені на неї зобов`язання належним чином у зв`язку з чим станом на 30.04.2025 р. сума заборгованості відповідача за Договором про надання кредиту № 2978057 від 04.12.2019 р. становить 62716,80 грн., з яких: - 9400 грн. сума кредиту; - 53316,80 грн. нараховані проценти за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.29-30).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно до ч.1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язанням єправовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансоваустанова (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит)позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальникзобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитнимдоговором застосовуються положення параграфа 1 («Позика»), якщо інше невстановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 76 Цивільного процесуального кодексу визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При розгляді наданих доказів суд оцінює їх як окремо, так й в їх сукупності на предмет відповідності положенням статей 77-80 ЦПК (Належність, допустимість, достовірність та достатність доказів).

Також суд виходить з припису статті 81 ЦПК, згідно з частиною першою якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням наведених вимог процесуального закону суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог і вважає, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження факту укладення кредитного договору з відповідачкою, перерахування їй кредитних коштів та отримання останньою цих коштів.

Не викликає сумніву й розрахунок позовних вимог, у тому числі процентів за користування кредитними коштами. Цей розрахунок відповідає умовам Договору про надання кредиту від 04.12.2019 р. № 2978057, зокрема пункту 1.7 цього договору, а термін такого нарахування узгоджується з пунктом 3.1. Договору.

Разом з тим, відповідачем не надано жодного доказу на обгрунтування своєї позиції, а наводяться лише суб`єктивні оцінки тієї чи іншої обставини.

Проте, суд виходить з приписів постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14. Згідно з п. п. 11 та 12 постанови у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог; встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; у мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов`язки сторін у спірних правовідносинах, посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини.

І у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього.

Тому при вирішенні цієї справи суд надає відповідь на аргументи представника відповідача, які здатні вплинути на вирішення спору.

1.Щодо твердження про те, що якщо Договір від 04.12.2019 р. № 2978057 розглядати як кредитний договір, то ставиться під сумнів правомочність ТОВ "Алекскредит" надавати кредит, що тягне за собою нікчемність такого правочину, суд розглядає таку позицію як надуману. Відповідач не наводить ніяких доводів стосвно такого свого висновку, не ставить клопотання про витребування відповідних доказів правомочності позивача з надання кредитних коштів.

2.Представник відповідача зазначає, що не надано пояснення щодо нарахуванні заборгованості за відсотками; заявлені позивачем суми процентів до стягнення не грунгуються на умовах договору і наданому самим же позивачем розрахунку, а тому і не підлягають задоволенню.

Суд критично розглядає таке твердження, оскільки, як вже підкреслювалось, умови та межі нарахування процентів відповідають змісту Договору про надання кредиту, а саме пунктам 1.7 та 3.1.

3.Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлений робітниками організації, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачів. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту.

Суд зазначає, що підставою для висунення позовних вимог є не розрахунок заборгованості, а порушення позичальницею умов договору, невиконання прийнятих на себе зобов`язань з повернення кредитних коштів.

Також суд зазначає, що відповідач не була позбавлена можливості надати докази іншому розміру свого зобов`язання за договором, виходячі з положень частини першої статті 81 ЦПК, оскільки це спрямоване на забезпечення позиції відповідача, а не позивача.

4.Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та іи.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці, є правильними.

На спростування таких висновків представника відповідача суд звертає увагу на те, що здійснення цієї фінансової операції підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» про здійснення фінансової операції з перерахування коштів на картку позичальниці в АТ КБ «ПриватБанк», а також інформацією цього банку про зарахування на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 кредитних коштів в сумі 9400 грн.

Ці обставини свідчать про завідомий намір відповідача ввести суд в оману.

5.Також безпідставним суд вважає посилання представника відповідача на статтю 21 Закону «Про споживче кредитування», відповідно до якої у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період. за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу.

У даному випадку має місце невірне розуміння правової норми, оскільки у наведеній статті Закону йдеться про максимальний розмір пені за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним.

6.Також суд не приймає посилання представника відповідача на те, що позивач скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукає у такий спосіб Позичальника па укладепня договору позики па вкрай невигідних для нього умовах, які ОСОБА_4 , не могла оцінити належно.

Суд звертає увагу на пункт 7.2. Договору про надання кредиту від 04.12.2019 р., який наголошує, що уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений з цим Договором та Правилами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись своїх обов`язків та виконувати їх.

Таким чином, наведений пункт Договору спростовує доводи представника відповідача або свідчить про безвідповідальний підхід позичальниці при укладанні кредитного договору, що звелося до машинального підписання тексту договору. Але це не звільняє її від виконання зобов`язання за цим договором. Його умови чітко визначали межі та розміри зобов`язань позичальника і не потребували спеціальних познань в сфері фінансових правовідносин.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; у разі задоволення позову на відповідача.

Виходчи з вищенаведених норм матеріального права і керуючись вимогами ст.ст. 10, 76, 141, 259, 260, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекскредит" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовільнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; код РНОКПП: НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» суму заборгованості за Договором про надання кредиту № 2978057 від 04.12.2019 р. в розмірі 62716 (шістдесят дві тисячі сімсот шістнадцять) грн. 80 коп. та суму сплаченого судового збору в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту рішення суду 25.03.2026 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Алекскредит", 02094, м. Київ, пр. Леоніда Каденюка, буд. 23; ;

представник позивача - Попов Євген Васильович, адреса АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ;

відповідач ОСОБА_1 , адреса АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ;

представник відповідача - ОСОБА_3 , адреса: 65012, м. Одеса, М. Арнаутська, 71, офіс 6.

Суддя А.С. Кузнєцова