Справа № 681/370/26
Провадження 2-о/681/20/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Горщара А.Г.

з участю секретаря судових засідань Салюк Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полонне в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, -

встановив:

У березні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною заявою, в якій просила суд видати ОСОБА_2 обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців та заборонити йому перебувати в місці спільного проживання разом з нею та їхнім малолітнім сином ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , та заборонити наближатись ближче 100 м до її місця проживання.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 є її чоловіком та проживає разом із нею та спільним малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вищевказаною адресою. ОСОБА_2 офіційно не працевлаштований, має інвалідність 3-ї групи з дитинства. З 2017 року по даний час чоловік своїми діями робить їх спільне проживання нестерпним, систематично в стані алкогольного сп`яніння в присутності малолітнього сина ОСОБА_3 вчиняє щодо заявниці конфлікти, сварки та домашнє насильство, на зауваження не реагує. У зв`язку з цим ОСОБА_1 змушена неодноразово звертатися до працівників поліції з метою захисту себе та малолітнього сина, який хворіє на епілепсію, та в результаті вчинення домашнього насильства має епілептичні напади, блює, не відвідує школу, що негативно впливає на його розвиток. Такі діяння чоловіка часто відбуваються перед сусідами та зустрічними людьми.

Так, 23.04.2017 приблизно о 17:00 ОСОБА_2 за місцем спільного проживання вчинив щодо заявниці психологічне домашнє насильство: ображав нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою.

07.02.2024 приблизно о 19:57 год. за місцем спільного проживання ОСОБА_2 вчинив щодо ОСОБА_1 психологічне, фізичне та економічне домашнє насильство, а саме: ображав нецензурною лайкою, словесно погрожував фізичною розправою, штовхав та ламав двері в будинку.

08.06.2025 приблизно о 17:40 год. за місцем спільного проживання ОСОБА_2 вчинив щодо заявниці психологічне та фізичне домашнє насильство: ображав нецензурною лайкою, словесно погрожував фізичною розправою та штовхав.

23.03.2026 приблизно о 17:40 год. за місцем спільного проживання ОСОБА_2 вчинив щодо дружини психологічне та фізичне домашнє насильство, а саме: ображав нецензурною лайкою, словесно погрожував фізичною розправою та штовхав.

За результатами звернень працівники поліції складали протоколи про адміністративні правопорушення, на підставі яких ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності, а також проводили профілактичні бесіди, виносили термінові заборонні приписи, ставили на облік як кривдника.

На даний час ОСОБА_2 продовжує зловживати алкоголем та вчиняти домашнє насильство. Під час його перебування в стані алкогольного сп`яніння заявниця разом з сином намагаються бути в інших кімнатах чи у дворі.

Такі дії чоловіка викликають в ОСОБА_1 побоювання за своє життя та безпеку, а також життя та безпеку малолітнього сина, оскільки вона не здатна себе захистити. Маючи потребу в захисті звернулась до суду з даною заявою.

Ухвалою судді від 26 березня 2026 року заяву прийнято до розгляду за правилами окремого провадження та призначено судове засідання.

У судове засідання заявниця ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до ч. 9 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується даними телефонограми секретаря судового засідання, не прибула, заяв, клопотань про його відкладення до суду не подала.

Заінтересована особа ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, в судове засідання не з`явився, заяв, клопотань не подав.

Зважаючи на належне повідомлення заявниці та заінтересованої особи, а також строк розгляду даної категорії справ, визначений ч. 2 ст. 350-5 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності осіб, які не з`явились.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд зазначає про таке.

Встановлено, що 11 червня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 11 червня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полонського районного управління юстиції у Хмельницькій області (а.с.30).

За час перебування в шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчать дані копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 09 серпня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полонського районного управління юстиції у Хмельницькій області (а.с.16).

Відповідно до даних довідки від 25.03.2026, виданої секретарем Полонської міської ради Нарожним С., ОСОБА_1 разом з чоловіком ОСОБА_2 , який схильний до зловживання спиртними напоями та вчинення домашнього насильства, та малолітнім сином ОСОБА_3 проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с.17).

Домоволодіння за вище вказаною адресою належить на праві приватної власності заявниці ОСОБА_1 , що підтверджується відомостями копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.05.2018, зареєстровано в реєстрі за № 989, копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 52039789 від 24.05.2018, копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 125116034 від 24.05.2018 (а.с.10-12).

Як вбачається з відомостей копії витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_2 зареєстрований за адресою місця проживання АДРЕСА_2 (а.с.14).

Відповідно до даних копії витягу з акту огляду у МСЕК № 295107 ОСОБА_2 є особою з інвалідністю третьої групи з дитинства безстроково (а.с.15).

Постановою Полонського районного суду від 28.04.2017 у справі № 681/592/17 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме, за вчинення 23 квітня 2017 року приблизно о 19.00 год. домашнього насильства щодо своєї дружини ОСОБА_1 та накладено стягнення у виді громадських робіт строком на 30 годин (а.с.19, дані Єдиного державного реєстру судових рішень).

Як вбачається з витягу з бази «ІПНП» ОСОБА_1 зверталась на лінію 102: 07.02.2024 о 19:57 - злякалась стуку в двері будинку, претензій ні до кого немає; 08.06.2025 о 17:40 з приводу вчинення чоловіком в стані алкогольного сп`яніння домашнього психологічного насильства; 23.03.2026 о 17:40 год. з приводу вчинення чоловіком словесного конфлікту з заявницею, в ході якого розмовляли на підвищених тонах та ображали один одного (а.с.20,21, 24).

08.06.2025 за фактом звернення ОСОБА_1 працівником поліції винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 терміном на 5 діб, заповнено спеціальну картку обліку № НОМЕР_3 факту вчинення домашнього насильства (а.с22 зворот, 23).

З даних спеціальної картки обліку факту домашнього насильства та форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства (а.с.25-28), складених працівниками поліції щодо скоєння домашнього насильства ОСОБА_2 23.03.2026 о 17:40 год., вбачається, що при конфлікті неповнолітніх дітей не було, особа, яка вчинила домашнє насильство, поводиться спокійно, поліцейським визначено рівень небезпеки як низький, кривднику винесено терміновий заборонний припис № 597064 від 23.03.2026.

Також до матеріалів справи додано копію форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства (а.с.22) та копію термінового заборонного припису стосовно кривдника.

Проте суд не бере вказані документи до уваги як належні та допустимі докази, оскільки зазначена форма оцінки ризиків не містить відомостей про дату її складення, є лише першою сторінкою цього документа та не містить його завершення (наступних сторінок), зокрема, визначення рівня небезпеки поліцейським уповноваженого підрозділу поліції, що унеможливлює в повному обсязі оцінити такий доказ, а терміновий заборонний припис не містить відомостей, які дають можливість встановити його дату, ідентифікувати особу, щодо якої його винесено, у зв`язку з чим неможливо встановити його належність до обставин даної справи.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України від 07.12.2017 № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон №2229-VIII). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону №2229-VIII домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону №2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Пунктом 6, 7 частини першої статті 1 Закону №2229-VIII визначено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону №2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису вчиняється щодо кривдника, є заходом впливу на нього, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року по справі №756/2072/18.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме даних бази «ІПНП» ОСОБА_1 08.06.2025 та 23.03.2026 зверталася до поліції щодо вчинення до неї домашнього насильства ОСОБА_2 , при цьому в ході словесного конфлікту 23.03.2026 образи були взаємні, однак доказів того, що поліцейські складали за даними фактами протокол про адміністративне правопорушення, та що ОСОБА_2 було притягнуто судом до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП заявницею не надано, та клопотання про їх витребування не заявлено.

Звернення ОСОБА_1 07.02.2024, відповідно до даних тієї ж бази було пов`язано з іншою подією, а саме, що заявниця злякалась стуку в двері, при цьому особа, яка вчиняла такі дії не вказана.

Сам факт звернення заявниці до органів поліції свідчить про наявність конфлікту між подружжям та не підтверджує факт вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18, від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц та від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19.

Факт притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності постановою Полонського районного суду Хмельницької області від 28.04.2017 за вчинення домашнього насильства щодо заявниці в квітні 2017 року не є достатнім доказом існування ризику вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства в майбутньому.

Щодо довідки, виданої 25.03.2026 секретарем Полонської міської ради ОТГ Нарожним С., в якій останній зазначає про схильність ОСОБА_2 до вчинення домашнього насильства, то викладені в ній дані не підтверджені іншими належними, достатніми та допустимими доказами.

Також ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів на підтвердження викладених нею обставин щодо вчинення домашнього насильства в присутності малолітнього сина ОСОБА_3 та його потерпання від такого, разом з тим дані спеціальної картки обліку домашнього насильства від 23.03.2026 спростовують присутність при конфлікті 23.06.2026 неповнолітніх дітей.

Таким чином, судом встановлено, що у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України заявниця не надала суду належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення ОСОБА_2 фізичного, економічного та психологічного насильства відносно неї, а також ризиків настання насильства у майбутньому, а тому суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_2 спеціальних заходів протидії домашньому насильству, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.259, 265, 268, 294, 350-1, 350-8 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заявниця: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя: