Справа № 175/6279/26
Провадження № 2/175/1750/26
У Х В А Л А

14 квітня 2026 року суддя Дніпровського районного суду Дніпропетровської області Озерянська Ж.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, прийшов до наступного.

Згідно ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Обґрунтовуючи свої доводи щодо підсудності справи сторона позивача посилалася на те, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, згідно відповіді №2597257 від 13 квітня 2026 року з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери ОСОБА_2 є внутрішньо-переміщеною особою та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом із тим, з позовної заяви встановлено, що позивач ОСОБА_1 також проживає у АДРЕСА_2 .

Суд зазначає, що для цілей визначення територіальної підсудності даної справи до уваги слід брати відомості щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (перебування, знаходження) особи-відповідача, як того вимагає частина перша статті 27 ЦПК України.

Стаття 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», де визначено, що:

місце перебування житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги.

місце проживання житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги;

Частина 1 стаття 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»: факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року №1706-VІІ (надалі - Закон №1706-VІІ), внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №1706-VІІ факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Отже, виходячи з норм чинного законодавства, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є документом, що підтверджує зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача у розумінні загального правила підсудності, визначеного нормою ст. 27 ЦПК України.

Суд вважає, що підстав для розгляду справи саме у Дніпровському районному суді Дніпропетровської області- відсутні.

Таким чином, ураховуючи, що предмет спору становлять вимоги позивача про розірвання шлюбу, місцем проживання відповідача та позивача є місто Черкаси, а тому розгляд даної справи підлягає визначенню правилами підсудності, встановленими ч. 1 ст. 27 ЦПК України за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

У зв`язку з наведеним вище, вищевказаний позов не підсудний Дніпровському районному суду Дніпропетровської області, оскільки є підсудним, як суду за місцем проживання відповідача Придніпровському районному суду м. Черкаси.

Суд вважає, що встановлені обставини перешкоджають подальшому провадженню у справі, а продовження розгляду вказаної цивільної справи у Дніпровському районному суді Дніпропетровської області призведе до порушення ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, рішення, ухвалене у справі, яка розглянута з порушенням правил підсудності, підлягає безумовному скасуванню за змістом ст. 374 ЦПК України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Тому, враховуючи наведені обставини, суддя вважає, що дана позовна заява не підсудна Дніпровському районному суду Дніпропетровської області, а підсудна Придніпровському районному суду м. Черкаси, а тому вважає за необхідне відповідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передати справу на розгляд до Придніпровського районного суду м. Черкаси за місцем проживання відповідача.

Спори між судами про підсудність, згідно ст. 32 ЦПК України, не допускаються.

Керуючись ст. ст. 28, 31, 32 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

Цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу передати до Придніпровського районного суду м. Черкаси, - для розгляду за підсудністю.

Спір про підсудність справи між судами не допускається.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Озерянська Ж.М.