Справа № 149/222/26
Провадження №2/149/507/26
РІШЕННЯ

Іменем України

14.04.2026 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Гончарук-Аліфанової О. Ю.,

при секретарі Зоріній О. Г.,

за участі: адвоката Ткаченко Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія"КРЕДИТ-КАПІТАЛ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

20 січня 2026 року ТОВ "ФК"КРЕДИТ-КАПІТАЛ" звернулось до Хмільницького міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 01 жовтня 2023 року між ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1031055. Оскільки термін повернення кредиту настав, а заборгованість у встановлений строк не була погашена, у відповідача станом на дату звернення до суду утворилась заборгованість в розмірі 25 189,60 грн, з яких 3 700,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 21 489,60 грн - заборгованість за процентами. За договором факторингу від 21 червня 2024 року позивач набув права вимоги до відповідача за договором № 1031055 від 01 жовтня 2023 року. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 20 753,99 грн та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою суду від 26 січня 2026 року у справі відкрито спрощене позовне провадженняз повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до судового розгляду.

Представник відповідача надала до суду відзив на позовну заяву, у якому вказала, що розмір боргу за нарахованими процентами за користування кредитом нараховано невірно, а саме встановлена денна процентна ставка за користування кредитом є завищеною та не відповідає вимогам ч. 5 ст. 8 та п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування". Оскільки, починаючи з 22 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 1,5 % , відсотки за період кредитування з 22 квітня 2024 року по 21 червня 2024 року мають становити 3 300,00 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості за спірним кредитним договором має становити 23 605,60 грн. Крім того, представник відповідача вказує, що у матеріалах справи відсутні достатні та допустимі докази на підтвердження надання кредитодавцем кредиту, наявності та розміру заборгованості. При цьому, представник відповідача просила зменшити судові витрати в частині відшкодування правничої допомоги до 1 500,00 грн.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, відповідно до якого вважає, що, оскільки спірний кредитний договір було підписано у жовтні 2023 року, то на нього поширюються умови, що діяли на момент його укладення, про що і вказано у розділі "Примітка", який розміщено на останній сторінці розрахунку заборгованості. Відповідач була в повному обсязі поінформована про вартість послуги, підписала документи і отримала кошти, таким чином, нарахування відсотків у розмірі 21 489,60 грн станом на 21 червня 2024 року є повністю правомірним, оскільки відповідає п. 1.5 та п. 3.4 укладеного Договору.

Представник відповідача надала до суду заперечення, відповідно до яких вказала, що договірні умови щодо розміру процентної ставки 2,2 % на день, зазначені у п.п. 1.5.1, 3.1, 3.4 Договору є нікчемними у відповідності до положень ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування", а відтак договірні умови про встановлення процентів - відсутні. А тому, представник відповідача вважає, що до даних відносин слід застосувати положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України, та нарахувати проценти за користування кредитом на рівні облікової ставки НБУ.

В судовому засіданні адвокат Ткаченко Т. В. підтримала позицію, викладену у запереченні на відповідь на відзив, визнавши борг у загальному розмірі 11 992 грн. 61 коп, що включає заборгованість за тілом кредиту в сумі 3 700 грн. та відсотків, нарахованих згідно положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України, в розмірі 8292 грн. 61 коп.

Інші учасники судового розгляду до суду не з`явились, при цьому представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити.

Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 01 жовтня 2023 року між позичальником ОСОБА_1 та ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" укладено договір № 1031055 про надання споживчого кредиту за продуктом "NewShort", який підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором Н074.

Згідно до п. 1.2 Договору, Товариство надає Споживачу кошти у кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Відповідно до п. 1.3 - 1.4 Договору, сума кредиту складає: 3 700,00 грн; строк кредиту: 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів: кожні 30 днів.

Із п. 1.5 Договору слідує, що за користування кредитом нараховуються проценти в наступному порядку та на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 2.2 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .

Також, під час укладення вищевказаного кредитного договору, відповідачем 01 жовтня 2023 року підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором Додаток № 1 до Договору, що є графіком платежів, інформаційне повідомлення від споживача фінансових послуг та Паспорт споживчого кредиту, в якому викладені умови надання ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" кредитних коштів відповідачу.

Відповідачу кредитні кошти були перераховані в обсязі та у строк, визначені умовами договору, що підтверджено повідомленням листом ТОВ "ПЕЙТЕК" № 56 від 20 жовтня 2025 року, листом АТ "Ощадбанк" від 03 квітня 2026 року, відповідно до якого на ім`я ОСОБА_1 відкрито банківський рахунок, який обслуговується за допомогою банківської платіжної картки № НОМЕР_2 та платіжною інструкцією від 02 жовтня 2023 року № 107 про зарахування на вищевказану кредитну карту грошового переказу в розмір 3 700,00 грн.

Таким чином, ТОВ" СЕЛФІ КРЕДИТ" умови договору виконало в повному обсязі, відповідач умов договору не виконала, коштів не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість.

21 червня 2024 року ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" та ТОВ"ФК"КРЕДИТ-КАПІТАЛ" уклали договір факторингу № 21062024, згідно умов якого останнє набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги відносно боржників ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ", зокрема до ОСОБА_1 за договором № 1031055 від 01 жовтня 2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно положень ст. ст. 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

В силу положень ст. ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

У відповідності до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Так, відповідно до наданого розрахунку заборгованості та витягу з реєстру боржників, заборгованість ОСОБА_1 за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1031055 від 01 жовтня 2023 року становить 25 189,60 грн, з яких 3 700,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 21 489,60 грн - заборгованість за процентами.

Разом з тим, як зазначалося вище, в пункті 1.5 кредитного договору процента ставка за користування грошовими коштами встановлена у розмірі 2,2 % щоденно. Позивач вказує, що саме такий розмір процентної ставки повинен застосовуватися за весь період нарахування процентів, оскільки приписи ЗУ «Про споживче кредитування», якими обмежено максимальний розмір денної процентної ставки, до кредитного договору, який укладений до набрання чинності цих змін і який не переукладався, не застосовуються.

Суд звертає увагу на те, що згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 5 мотивувальної частини Рішення КСУ від 09 лютого 1999 року по справі № 1-7/99, в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

Відповідно до частини 5 статті 8 ЗУ "Про споживче кредитування", максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (статтю 8 було доповнено частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року).

Згідно пункту 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» № 3498-IX, тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Закон набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Отже, в даному випадку законодавцем використана ультраактивна форма регулювання суспільно-правових відносин та визначений перехідний період, який передує безпосередньому застосуванню нової правової норми.

Оскільки Закон України № 3498-ІХ набув чинності 24 грудня 2023 року та застосовано визначений законодавством перехідний період до запровадження максимального розміру денної процентної ставки, в період часу з 24 грудня 2023 року до 22 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки 2,5 % (що не перевищує денну процентну ставку, визначену в кредитному договорі №1031055 від 01 жовтня 2023 року - 2,2 %), в період часу з 22 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки 1,5 %, а з 20.08.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки 1 %.

При цьому, згідно пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону (яким запроваджено максимальний розмір денної процентної ставки) поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Вказане свідчить про те, що у випадку продовження дії кредитних договорів після набрання чинності Законом України № 3498-ІХ, умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються автоматично і не вимагають внесення змін до договору, так як характер цих правових норм є імперативним і не передбачає можливості відхилення від них при укладенні чи зміні договорів про надання споживчого кредиту.

Тому, суд відхиляє доводи представника позивача щодо необхідності застосування визначеної у договорі споживчого кредитування денної процентної ставки у розмірі 2,2 % за весь період нарахування заборгованості, а також доводи відповідача щодо відсутності договірних умов про встановлення процентів внаслідок нікчемності визначеної договором процентної ставки.

Таким чином, проценти за кредитним договором №1031055 від 01 жовтня 2023 року мають нараховуватися наступним чином:

- з 01 жовтня 2023 року (дати укладення договору) по 23 грудня 2023 року включно застосовується процентна ставка, визначено договором - 2,2 % (83 дні);

- з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року включно також застосовується процентна ставка, визначено договором - 2,2 %, оскільки вона не перевищує максимальний розмір денної процентної ставки, встановленої Законом України № 3498-ІХ (120 днів);

- з 22 квітня 2024 року по 21 червня 2024 року (кінцева дата в розрахунку позивача) застосовується процентна ставка - 1,5 % (61 день).

Отже, за період з 01 жовтня 2023 року по 21 квітня 2024 року заборгованість за процентами складає 16 524,20 грн (203 дні х 2,2 % :100 х 3 700 грн); за період з 22 квітня 2024 року по 21 червня 2024 року заборгованість за процентами складає 3 385, 50 грн (61 день х 1,5 % : 100 х 3 700 грн).

Таким чином, загальний розмір заборгованості за кредитним договором №1031055 від 01 жовтня 2023 року становить 23 609,70 грн, з яких 3 700,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 19 909,70 грн - заборгованість за процентами.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які належать до договірних зобов`язань, а саме випливають з договору кредиту, встановив, що права позивача порушенні відповідачем, а тому вони підлягають захисту, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №1031055 від 01 жовтня 2023 року в загальному розмірі 23 609,70 грн.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України, зокрема розмір відшкодованих судових витрат визначається пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення судом позовних вимог із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 2 495,40 грн, яка являється пропорційною розміру задоволених позовних вимог (2 662,40*(100*23 609,70:25 189,60):100).

Щодо витрат на правничу допомогу, то суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014 у справі «East|West Aliance Limited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість та кількість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд повинен оцінити витрати сторони у справі на оплату правничої допомоги у сукупності з критеріями, на які звертає увагу Європейський суд з прав людини, ураховуючи реальні обставини їх понесення та необхідності таких трат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137та ч.8 ст.141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 в справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 в справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/ 16-ц.

Як слідує з матеріалів цієї цивільної справи, позивач в підтвердження витрат на правничу допомогу надав: договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, акт № 532 наданих послуг від 12 січня 2026 року, детальний опис наданих правових послуг до акту № 532 від 12 січня 2026 року.

Відповідно до акту № 532 наданих послуг від 12 січня 2026 року, сума наданих послуг відповідно до договору складає 8 000,00 грн.

Визначаючись з розподілом витрат на правничу допомогу та надаючи оцінку вищезазначеним доказам,суд враховує результат розгляду справи, а також зважає, що справа є незначної складності, стосувалася одного кредитного договору, та в силу вимог закону не є складною, в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг досліджених доказів є невеликим, справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2 500,00 грн витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, пропорційним до розміру задоволених позовних вимог, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній.

Керуючись ст.ст. 203, 204, 207, 512, 514, 526, 625, 629, 638, 1050, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 137, 141, 223, 247, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія"КРЕДИТ-КАПІТАЛ" заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1031055 від 01 жовтня 2023 року в розмірі 23 609 (двадцять три тисячі шістсот дев`ять) гривень 70 (сімдесят) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія"КРЕДИТ-КАПІТАЛ" 2 495 (дві тисячі чотириста дев`яносто п`ять) гривень 40 (сорок) копійок судового збору та 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок витрат на правову допомогу.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Кредит-капітал", , адреса: вул. Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус, м. Львів, 79000.

Представник позивача: АО "Апологет", адвокат Усенко Михайло Ігорович, вул. Смаль-Стоцького, 1, м. Львів, 79000.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача: адвокат Ткаченко Тамара Володимирівна, 21100, Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Соборна, 53.

Суддя: