РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2026 рокуСправа № 495/916/26
Номер провадження 2/495/1523/2026

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Мишка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Федоровій Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Білгород-Дністровський в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» 09.02.2026 року звернулось в суд з позовною заявою в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за Кредитним договором №1891916 від 12.11.2024 в розмірі 17 8500 грн., 2662,40 грн. судового збору та 25 000 грн. витрат на правову допомогу.

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1.1. В обґрунтування позову зазначив, що 12.11.2024 між Товариство з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» (далі ТОВ «Селфі Кредит») та ОСОБА_1 укладено договір №1891916, згідно з умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 35 000 грн строком на 360 днів. Кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах та в розмірі, передбачених договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит в строк, передбачений договором.

21.07.2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» (далі ТОВ «Факторинг Партнерс») укладено Договір факторингу №21-07/25, відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №1891916 від 12.11.2024. Відповідач свої зобов`язання за кредитними договором належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 178 500 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 35 000 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги 87 850 грн, заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості 38 150 грн, заборгованість за пенею та/або штрафами 17 500 грн.

Враховуючи вищенаведене, просить суд стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 500 грн та судові витрати по справі, а саме понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 662,40 грн та 25 000 грн понесених витрат на правову допомогу.

1.2. Відповідач ОСОБА_1 18.02.2026 подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив зменшити розмір заявлених до стягнення процентів та штрафних санкцій, зменшити витрати на правничу допомогу, прийняти рішення з урахуванням принципу співмірності відповідальності з наступних підстав. Неспівмірність заявлених вимог, сума кредиту становила 35 000 грн., позивач просить стягнути 178 500 грн, що більш ніж у 5 разів перевищує суму основного боргу. Такий розмір відповідальності порушує принципи справедливості, розумності та добросовісності, передбачені ст. 3, 13 ЦК України. Просив суд застосувати принцип співмірності та зменшити розмір заявлених до стягнення сум. Обмеження строку нарахування процентів. Відповідно до п. 1.5.1 договору процентна ставка 1% на день застосовується у межах строку кредиту, який становить 360 днів. Максимальний розмір процентів за умовами договору: 35 000 грн х 1% х 360 днів = 126 000 грн. Просив суд перевірити: період нарахування процентів; чи не здійснено нарахування поза межами строку кредитування; відповідність розрахунку умовам договору. Надмірність штрафних санкцій. Штрафні санкції мають компенсаційний характер та не можуть бути способом безпідставного збагачення кредитора. Просив суд зменшити штрафні санкції до співмірного розміру. Відповідач зазначив, що перебуває на території Німеччини, не має офіційного працевлаштування та стабільного доходу, перебуває на соціальному забезпеченні, яке спрямовано виключно на забезпечення мінімальних життєвих потреб. Проходить інтеграційні курси (6 модуль), що підтверджується довідкою навчального закладу. Таким чином, вказав, що його фінансовий стан є складним та нестабільним. Щодо витрат на правничу допомогу. Позивач просить стягнути 25 000 грн витрат на правничу допомогу, справу не можна вважати складною, позов має типовий (шаблонний) характер. Позовна заява містить стандартні посилання на норми ЦК України; побудована за типовою структурою для справ про стягнення заборгованості; не містить складних правових питань; не потребує складного доказування; не передбачає проведення експертиз чи значної кількості судових засідань. Фактично позов ґрунтується на: кредитному договорі; розрахунку заборгованості; договорі факторингу. Зазначені документи є стандартними для масових спорів фінансових компаній. Просив суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу до розумного та співмірного рівня.

1.3. Представник позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» Сердійчук Я.Я. подав до суду відповідь на відзив з якого вбачається наступне. Щодо нарахування відсотків. У розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Кредитором нараховано заборгованість відповідно до умову кладеного договору в межах строку кредитування, погодженого сторонами договору. Щодо умов та порядку укладання Договору №1891916 від 12.11.2024. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, а саме до ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СЕЛФІ КРЕДИТ", отримавши від останнього всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору. Кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав Позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах та в розмірі, передбачених договором. У справі, що розглядається, заборгованість складається із заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками, а розмір пені не перевищує 50% суми кредиту. Позивач не нараховував пеню, неустойку та/або інші штрафні санкції поза межами дозволеного розміру таких нарахувань. Враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено. Щодо матеріального становища Відповідача. Скрутне матеріальне становище, втрата роботи, виїзд за кордон, тощо, жодним чином не звільняє сторону боржника від виконання взятих на себе зобов`язань. Таким чином, посилання відповідача на скрутне матеріальне становище, тощо не є підставою для звільнення від відповідальності виходячи з ст. 625 ЦК України. Щодо витрат на правничу допомогу. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката які підлягають розподілу між сторонами. Проте, Відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Не заслуговують на увагу посилання відповідача на досвід адвоката та обсяг складеного документу, оскільки сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги. Заперечення Відповідача підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та особистою думкою Відповідача. Отже, такі твердження є припущеними. На підставі викладеного, просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

1.4. Відповідач ОСОБА_1 27.02.2026 подав до суду заперечення (відповідь на відзив) у якому зазначив. Щодо обов`язку доказування. Позивач посилається на відсутність його контррозрахунку як на підставу для задоволення позову в повному обсязі. Разом з тим відповідно до ст. 81 ЦІК України саме сторона, яка заявляє вимогу, зобов`язана довести обставини, на які вона посилається. Неподання відповідачем альтернативного розрахунку не звільняє позивача від обов`язку довести: правомірність кожного нарахування, відповідність розрахунку умовам договору, періоди нарахування, правову природу кожної складової заборгованості. Формально зазначення загальної суми без детального та зрозумілого розрахунку не може вважатися належним доказом обґрунтованості заявлених вимог. Щодо співмірності нарахувань. Позивач стверджує, що проценти не підлягають зменшенню, оскільки не є пенею. Водночас відповідно до загальних засад цивільного законодавства (ст. 3, 13 ЦК України) зобов`язання мають виконуватись добросовісно та справедливо. Суд при вирішенні спору має право оцінювати: співмірність нарахувань, баланс інтересів сторін, недопущення очевидного дисбалансу договірних прав та обов`язків. У випадку, коли розмір нарахувань фактично призводить до непропорційного фінансового навантаження на споживача, суд вправі врахувати принцип розумності та справедливості при визначенні остаточного розміру стягнення. Щодо матеріального становища. Відповідач вказує, що він не посилається на скрутне матеріальне становище як на підставу звільнення від виконання зобов`язання. Разом з тим суд при визначенні розміру відповідальності має право враховувати обставини справи в їх сукупності, зокрема: характер правовідносин (споживче кредитування), поведінку сторін, добросовісність відповідача,намагання врегулювати спір мирним шляхом. Щодо витрат на правничу допомогу. Відповідач зазначив, що він не втручається у договірні відносини між Позивачем та його представником. Однак відповідно до процесуального законодавства суд при розподілі судових витрат має право оцінити їх співмірність, складність справи та обсяг виконаної роботи. Тому, клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу є законним процесуальним правом відповідача. Зазначив, що не заперечує факт отримання кредитних коштів. Водночас просить суд: критично оцінити розмір заявлених нарахувань, перевірити обґрунтованість розрахунку, застосувати принцип співмірності, вирішити питання про зменшення витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного просить врахувати подані додаткові пояснення, надати оцінку співмірності заявлених до стягнення сум. У разі встановлення їх непропорційності - визначити розмір стягнення з урахуванням принципів справедливості та розумності.

2. Рух справи у суді.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільна справа №495/916/26 передана на розгляд судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Мишка В.В.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.02.2026 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

3. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив прийняти рішення на підставі поданих пояснень у відзиві та додаткових письмових пояснень.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

4. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що 12.11.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 1891916, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 35 000 грн строком на 360 днів з періодичністю сплат процентів кожні 30 днів. Стандартна процентна ставка становить 1% в день. Відповідач підписав кредитний договір електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором с727.

У паспорті споживчого кредиту визначені основні умови кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредитку, порядок повернення кредиту та інша додаткова інформація.

Відповідно до листа ТОВ «Пейтек» №3 від 22.07.2025, між ТОВ «Пейтек» та ТОВ «Селфі кредит» було укладено договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку №01042024-2 від 01.04.2024. Відповідно до зазначено договору, було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Селфі кредит» на суму 35 000 грн, призначення платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 .

Згідно з розрахунком заборгованості, наданого ТОВ «Селфі Кредит», заборгованість відповідача за кредитним договором № 1891916 від 12.11.2024 станом на 21.07.2025 становить 178 500 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 35 000 грн, заборгованість за нарахованими процентами за користування 87 850 грн, заборгованість за штрафними санкціями 17 500 грн.

21.07.2025 року між ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено Договір факторингу №21-07/25, відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1891916 від 12.11.2024.

З платіжної інструкції №539770001 від 21.07.2025 вбачається, що ТОВ «Факторинг Партнерс» здійснило переказ коштів ТОВ «Селфі кредит» в сумі 2 400 344 грн, призначення платежу: оплата згідно договору факторингу №21-07/25 від 21.07.2025.

Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу №21-07/25 від 21.07.2025, ТОВ «Факторинг Партнерс» прийняло право грошової вимоги до 1 526 боржників.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №21-07/25 від 21.07.2025, ТОВ «Факторинг Партнерс» прийняло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1891916 від 12.11.2024 у розмірі 140 350 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 35 000 грн, заборгованість за нарахованими процентами 87 850 грн, заборгованість за штрафними санкціями 17 500 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості, наданого ТОВ «Факторинг Партнерс», заборгованість відповідача за кредитним договором № 1891916 від 12.11.2024 станом на 27.01.2026 становить 178 500 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 35 000 грн, заборгованість за відсотками 126 000 грн, заборгованості за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості 38 150 грн., заборгованість за пенею 17 500 грн.

Норми права, які застосував суд

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, у відповідачки виник обов`язок повернути позивачу грошові кошти отримані за кредитним договором у розмірі та на умовах встановлених договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти.

Відповідно до ч.1,3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову.

Судом встановлено сторонами не спростовано, що 12.11.2024 між ТОВ «Селфі кредит» та відповідачем укладено договір № 1891916, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 35 000 грн строком на 360 днів зі стандартною (базовою) процентною ставкою 1% на день.

ТОВ «Селфі кредит» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на суму 35 000 грн.

21.07.2025 року між ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено Договір факторингу №21-07/25, відповідно до якого до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1891916 від 12.11.2024.

Разом з тим, відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 1891916 від 12.11.2024 належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 178 500 грн.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 35 000 грн, заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги 87 850 грн, заборгованості за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості 38 150,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором за пенею та/або штрафом в розмірі 17 500 грн задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

У пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та здійснено розрахунок неустойки у розмірі 17500 грн за період з 22.07.2025 по 27.01.2026 (під час дії в Україні воєнного стану), а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи наявні докази у матеріалах справи у своїй сукупності та зважаючи на те, що майнове право позивача порушене відповідачем, а відтак підлягає захисту, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Факторинг партнерс» заборгованість у сумі 161 000 грн.

5. Розподіл судових витрат.

5.1 Щодо судового збору

Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позову ТОВ «Факторинг Партнерс» сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн.

Оскільки, позовні вимоги підлягають до задоволення на 90,2% (161 000: (178 500:100%)), то за розгляд справи в суді з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2 401,48 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

5.2. Щодо витрат на правничу допомогу

Так, згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду по справі №922/445/19 від 03.10.2019 року.

Судом встановлено, що 02 липня 2024 року між АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» був укладений договір про надання правової допомоги №02-07/2024.

Відповідно до витягу з акту №25 про надання правничої допомоги від 31.12.2025 року вбачається, що АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» було надано позивачу ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» послуги з правничої допомоги по даній цивільній справі на загальну суму в 25000,00 грн.

Разом з цим, відповідач у відзиві на позовну заву, просив зменшити витрати на правничу допомогу.

Присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Європейський суд з прав людини застосовує такі критерії - заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим та мають розумний розмір.

Верховний Суд неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд зазначає, що предмет спору у цій справі не є складним, відсутня потреба у вивченні великого обсягу фактичних даних, процесуальні документи, які містяться у ній не є складними та не можуть займати значної витрати часу на їх виготовлення і відпрацювання правової позиції в спірних правовідносинах.

Також суд вважає, що складення позовної заяви не потребувало додаткових зусиль та знань, великої тривалості часу адвоката, як і відсутня необхідність у додатковому аналізі обставин справи та вивченні нормативно-правової бази.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Верховний Суд в додатковій постанові від 12.09.2018 (справа № 810/4749/15) вказав, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Також Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 (справа № 826/856/18) зазначив, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відтак, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Також суд зауважує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії", заява №34884/97, п.30).

У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Досліджуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу на предмет їх обґрунтованості та пропорційності, суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.09.2020 у справі №360/3764/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄРСР - 91919350), за якою при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Суд зазначає, що згідно пункту 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (далі Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Отже, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Так, за приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Верховний Суд у постанові від 10.06.2021 по справі №820/479/18, аналізуючи відповідні положення Кодексу адміністративного судочинства України в частині відшкодування витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги у зв`язку з розглядом справи, зробив висновок, що суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Згідно з висновками Верховного Суду викладених у постанові №753/23491/16 від 20.03.2019 витрати на правову допомогу стягуються й у разі вчинення інших дій, безпосередньо пов`язаних з наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови в задоволенні вимог про їх відшкодування.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

За практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п.49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11).

Як наслідок, підсумовуючи викладене у сукупності при визначенні суми відшкодування, суд також виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Суд враховує, що адвокат до суду не прибував, справа не представляє великої складності, тому неминучість витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі викликає сумнів. Тому, справедливим і співмірним буде розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді - 5 000 гривень.

Керуючись ст.ст.3-7, 10-13, 18, 11, 76-83, 95, 133, 141, 174, 213, 228, 229, 241-246, 258, 259, 263-268, 272, 273, 280-283 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором №1891916 від 12.11.2024 у розмірі 161 000 (сто шістдесят одна тисяча) гривень.

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» судові витрати у сумі 2 401 (дві тисячі чотириста одна) гривня 48 коп. витрат зі сплати судового збору та 5 000 (п`ять тисяч) гривень витрат на правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 14.04.2026 року.

Повне найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» місцезнаходження: м.Київ, вул. Гедройця Єжи, 6, офіс 521, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Віталій МИШКО