Справа № 645/3755/25
Провадження № 2/645/166/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Харків

Немишлянський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Лисенко О.О.,

за участі секретаря судового засідання Кузьменко Т.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу №645/3755/25 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Лехкар Оксана Василівна, до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна,

в с т а н о в и в :

У провадженні Немишлянського районного суду міста Харкова перебуває вищевказана цивільна справа.

09.03.2025 відповідачем ОСОБА_2 через електронний кабінет ЄСІТС подано клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку із його перебуванням на службі у Збройних Силах України. Відповідач зазначає, що його дії направлені на призупинення провадження по справі, виключно через обставини непереборної сили (бойові дії) та безпосередньою участю у бойових діях та здійсненню заходів, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора. До заяви додано довідку (форма 12) №1776/1/ф5/696 від 24 лютого 2026 року на 1 арк, копію посвідчення офіцера серії НОМЕР_1 на 6 арк, копію посвідчення НОМЕР_2 на 1 арк.

10.03.2026 представником позивача адвокатом Лехкар О.В. подано заперечення на клопотання про зупинення провадження. Представник позивача зазначає, що 06 березня 2026 року відповідач через свій електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС вчетверте звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження по справі. Представник зазначає, що закон встановлює ключову ознаку, при наявності якої провадження по справі може бути зупинено - перебування сторони у складі Збройних Сил України. Представник повідомляє, що у позивачки наявні неспростовні докази того, що з 07 березня 2026 року відповідач самовільно покинув свою військову частину і вже не перебуває у складі військової частини НОМЕР_3 , ні в зоні ведення бойових дій. До заяви додано копію рапорта командира штурмового спеціалізованого батальйону «ШКВАЛ» військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_3 від 07.03.2026.

Позивач у судове засідання не з`явилась, про час, дату і місце розгляду справи повідомлена належним чином, ніяких процесуальних клопотань до суду не надала.

Представник позивача у судове засідання не з`явилась, подала клопотання про проведення судового засідання без участі сторони позивача, у задоволенні клопотання відповідача просила відмовити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце розгляду справи повідомлений належним чином,про причини неявки суду не повідомив.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вирішуючи питання про доцільність зупинення провадження у справі, суд виходить з наступного.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом (пункт 10 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Зупинення провадження у справі - це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії. Тобто інститут зупинення судового провадження застосовується не просто у зв`язку із виникненням підстав, передбачених процесуальним законом, а обумовлюється наявністю обставин, які створюють об`єктивні перешкоди для здійснення судового розгляду.

Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Відповідно п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно ч. 4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

12 листопада 2025 року Велика Палата Верховного Суду у справі №754/947/22 відступила від висновків Верховного Суду щодо застосування положень пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, сформульованих у ряді постанов колегії суддів Верховного Суду, де вирішувалися питання щодо зупинення провадження у справі за участю сторони, яка була військовослужбовцем, та постановила, що під час застосування правил пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм права, визначених у пункті 3 частини першої статті 227 ГПК України та в пункті 5 частини першої статті 236 КАС України, судам потрібно виходити з такого:

1) з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан»;

2) упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації належними для застосування судом згаданих вище норм процесуального права є докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про те, що військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) перебуває на військовій службі;

3) якщо військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), права якого захищають положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагнення продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжити здійснювати судочинство у відповідному провадженні.

Також, в вищевказаній постанові Великої Палати Верховного Суду висловлено позицію, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи до їх усунення. За нинішньої редакції пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України в суду є обов`язок, а не право зупинити провадження у справі вразі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Тож норма пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, яка встановлює обов`язок суду зупинити провадження, є спеціальною захисною гарантією для військовослужбовців, які через виконання конституційного обов`язку із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України (стаття 65 Конституції України) об`єктивно позбавлені можливості брати активну участь у судовому процесі, захищати свої права, свободи та інтереси. Водночас обов`язок суду зупинити провадження не повинен тлумачитися всупереч волі та інтересам військовослужбовця як учасника цивільного процесу. Тож застосовувати пункт 2 частини першої статті 251 ЦПК України не можна тоді, коли це безпосередньо суперечить інтересам військовослужбовця, який звернувся до суду як позивач та вимагає судового захисту його прав, свобод та/або інтересів, а так само військовослужбовця як відповідача чи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, який прагне продовження розгляду справи по суті за його відсутності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Таким чином, належним письмовим доказом для зупинення провадження у зв`язку з перебуванням сторони у складі Збройних Сил України є наказ по особовому складу, виданий у порядку п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008. Інші докази (довідки, листи з військової частини) суд визнає недостатніми для встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом (постанова Верховного Суду від 29.03.2023 року по справі №756/3462/20).

Відповідачем до клопотання про зупинення провадження додано довідку (форма 12) №1776/1/ф5/696 від 24 лютого 2026 року на 1 арк, згідно якої майор ОСОБА_2 перебуває на військовій службі по мобілізації у в/ч НОМЕР_3 , копію посвідчення офіцера серії НОМЕР_1 на 6 арк, копію посвідчення НОМЕР_2 на 1 арк.

Представником позивача до заперечень на клопотання надано суду копію рапорта командира штурмового спеціалізованого батальйону «ШКВАЛ» військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_3 від 07.03.2026, згідно якого 07.03.2026 орієнтовно о 09:40 годині у розташуванні підрозділу н.п. Новомиколаївка, Новомиколаївського району Запорізької області виявлено відсутність майора ОСОБА_2 , заступника командира штурмового спеціалізованого батальйону «ШКВАЛ» з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_3 . За даним фактом просить командира в/ч НОМЕР_3 призначити службове розслідування, призупинити нарахування та виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди майору ОСОБА_2 з 07.03.2026 та зняття з продовольчого забезпечення в районі виконання бойових завдань (н.п. Покровське) зі сніданку 08.03.2026.

Європейський суд з прав людини зауважував, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Суд зауважує, що необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи в стані невизначеності, що призведе до порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Смірнова проти України» та «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ у справі «Красношапка проти України»).

Суд приходить до висновку, що відповідачем не надано суду документів, з яких би вбачалось, що станом на день розгляду судом клопотання про зупинення провадження відповідач продовжує приймати участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Зважаючи на викладене суд дійшов висновку про відсутність на даний час підстав для зупинення провадження у справі, а тому у задоволенні клопотання відповідача слід відмовити.

Керуючись ст.251,253,260,261,353 ЦПК України,

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_4 про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Лехкар Оксана Василівна, до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна.

Ухвала не підлягає оскарженню та набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Повний текст ухвали складено 30.03.2026.

Суддя О.О. Лисенко