"01" квітня 2026 р. Справа № 363/2000/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Дьоміна О.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

30.03.2026 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із вказаним позовом.

Дослідивши матеріали позову, суд дійшов висновку, що дана справа не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Вишгородського районного суду Київської області з огляду на наступне:

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Згідно з ч. 8 ст. 187 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Так, згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру за №2544270 від 01.04.2026 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 з 26.09.2017 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Зі змісту відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру за №2544308 від 01.04.2026 року слідує, що відповідачка ОСОБА_2 з 10.11.2003 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді за №2544345 від 01.04.2026 року щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери вбачається, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 .

Зі змісту відповіді за №2544373 від 01.04.2026 року щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери вбачається, що інформація щодо відповідачки ОСОБА_2 відсутня.

За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 27 ЦПК України - позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Дійсно, згідно із ч. 16 ст. 28 ЦПК України - позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст. 30 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України - позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі:

- якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти;

- якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача;

- за домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з вимогою про розірвання шлюбу, позивачем обрано підсудність даного спору саме за місцем своєї реєстрації (ч. 2 ст. 28 ЦПК України).

При цьому позивач, на підтвердження того, що на його утриманні є неповнолітній син сторін по справі, того, що він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідачки, або про те, що між сторонами по справі існує домовленість щодо розгляду цього позову за зареєстрованим місцем перебування позивача не надав жодних доказів, як і не зазначив про це в позові. А відтак, розгляд вказаного позову повинен відбуватися згідно вимог ст. 27 ЦПК України - за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідачки АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 7 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 06.03.2022 року за №1/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Старобільського районного суду Луганської області на підсудність Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Таким чином, на день звернення до Вишгородського районного суду Київської області з вищевказаною позовною заявою, м. Старобільськ Луганської області не належить до територіальної підсудності Вишгородського районного суду Київської області, водночас, ця справа відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції - кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Крім цього, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Частина 9 ст. 187 ЦПК України наголошує, що якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України - суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає передачі за територіальною підсудністю до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення, випливає зі змісту ч. 3 ст. 31 ЦПК України.

У відповідності до положень ст. 32 ЦПК України - спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст. ст. 9, 27, 28, 30, 31, 187, 261, 353, 354 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу передати для розгляду за підсудністю до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області (52500, Дніпропетровська область,

Синельниківський район, м. Синельникове, вул. Троїцька, 1).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених ст. 353 ЦПК України.

Окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції зокрема і щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Суддя О.П.Дьоміна