У х в а л а

26 березня 2026 року

м. Київ

Справа № 461/4113/25

Провадження № 61-3363ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржниця)

на рішення Галицького районного суду міста Львова від 13 червня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонаті» (далі - позивач) до скаржниці за участю Акціонерного товариства «Ідея Банк» як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про стягнення боргу за кредитним договором і

в с т а н о в и в:

1. У травні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути 105 901,39 грн боргу за кредитним договором.

2. 13 червня 2025 року Галицький районний суд міста Львова ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив позов частково: стягнув зі скаржниці на користь позивача 52 770,14 грн такого боргу.

3. 27 лютого 2026 року Львівський апеляційний суд ухвалив рішення, згідно з яким залишив рішення суду першої інстанції без змін.

4. 10 березня 2026 року скаржниця подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просила скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

5. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

5.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

5.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

5.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт

5.4. Предметом спору є стягнення боргу за кредитним договором. Ціна позову становить 105 901,39 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (832 000 грн = 250 х 3 328,00 грн такого мінімуму, встановленого у статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік»).

5.5. Скаржниця зазначила, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Мотивувала тим, що «справа має виняткове, фундаментальне значення», питання про застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо зобов`язань, які мають періодичний характер у ракурсі застосування норм, що зупиняли перебіг таких строків на час дії карантинних обмежень та правового режиму воєнного стану, Верховний Суд не досліджував.

5.6. Верховний Суд вважає, що скаржниця не обґрунтувала фундаментальність питання права у цій справі для формування єдиної правозастосовчої практики. Можливий вплив на самого скаржника бажаного для нього висновку не підтверджує таку фундаментальність. Верховний Суд уже формулював висновки щодо застосування приписів про позовну давність до вимог за періодичними платежами, про її продовження (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а також про зупинення на строк дії воєнного стану з 30 січня 2024 року до 3 вересня 2025 року включно (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2025 року у справі № 903/602/24 (пункти 82-96, 154), від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 59-64) тощо). Скаржниця не погодилася з оскарженими судовими рішеннями. Однак це не означає, що її скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

5.7. У касаційній скарзі скаржниця не зазначила інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких можливо оскаржити у касаційному порядку судове рішення, яке за загальним правилом оскаржити до Верховного Суду не можна. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

6. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

6.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

6.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

6.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

6.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує правомірну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

6.5. Скаржниця отримала доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мала можливість навести аргументи та докази проти позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є правомірною.

6.6. Скаржниця подала касаційну скаргу на судові рішення, які за загальним правилом не можна переглянути у касаційному порядку. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За таких умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній правомірній меті та не порушують сутність права скаржниці на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 13 червня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонаті» до ОСОБА_1 за участю Акціонерного товариства «Ідея Банк» як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про стягнення боргу за кредитним договором.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

СуддіД. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко