Справа № 509/1587/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Козирський Є.С.,

при секретарі Лепешенковій В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Овідіополь заяву представника ОСОБА_1 адвоката Заліпаєва Ю.В. про ухвалення додаткового рішення суду у цивільній справі №509/1587/25 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Обслуговуючого кооперативу «АРТ ВІЛЛЬ» про розірвання договору та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 лютого 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Обслуговуючого кооперативу «АРТ ВІЛЛЬ» про розірвання Персонального меморандуму та стягнення коштів задоволено частково. Зазначеним рішенням суд постановив: Розірвати Персональний меморандум асоційованого члена кооперативу № АВ-20 06/0006а, укладений 28 грудня 2021 року між Обслуговуючим кооперативом «АРТ ВІЛЛЬ» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «АРТ ВІЛЛЬ» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частинах грошові кошти у розмірі 846 016,00 грн. Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «АРТ ВІЛЛЬ» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частинах витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 12 137,73 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

03 березня 2026 року представник ОСОБА_1 адвокат Заліпаєв Ю.В. звернувся до суду із заявою про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, в якій представник позивача просить суд поновити строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 509/1587/25 як пропущений з поважних причин, ухвалити додаткове рішення у справі № 509/1587/25 та стягнути з Обслуговуючого кооперативу «АРТ ВІЛЛЬ» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у рівних частинах 55 570 грн витрат на професійну правничу допомогу. Зазначив, що питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу судом не вирішено, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 Цивільного процесуального кодексу України є підставою для ухвалення додаткового рішення суду.

З метою належного захисту своїх прав та законних інтересів у цій справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було залучено адвоката Заліпаєва Юрія Валерійовича.

Правничу допомогу надано на підставі Договорів про надання правничої допомоги № № 10, 11 від 05.03.2025 та Додаткових угод № 1 до них. Надання правничої допомоги підтверджується фактично виконаними роботами у межах даної цивільної справи.

У межах виконання умов договорів адвокатом здійснено, зокрема: 1. Надання усних та письмових консультацій з питань захисту прав та інтересів позивачів. 2. Підготовку та направлення адвокатських запитів, досудової вимоги, аналіз і збирання доказів. 3. Підготовку процесуальних документів, а саме: позовної заяви від 28.03.2025; заяви про забезпечення позову від 16.04.2025; відповіді на відзив від 21.04.2025; апеляційної скарги від 23.04.2025. Крім того, адвокатом здійснювалося представництво інтересів позивачів у судових засіданнях, що відбулися 05.05.2025, 05.06.2025, 07.07.2025, 01.09.2025, 04.12.2025, 26.01.2026 та 16.02.2026. Загальна вартість наданої професійної правничої допомоги становить 55 570 грн, що складається з: гонорару за надання правничих послуг у розмірі 1000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ (41,57 грн за 1 долар США) становить 41 570 грн; вартості участі у семи судових засіданнях (7 ? 2 000 грн), що становить 14 000 грн.

Факт понесення позивачами витрат на професійну правничу допомогу адвоката підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема: підготовкою адвокатом процесуальних документів у справі; безпосередньою участю адвоката у всіх судових засіданнях; договорами про надання правничої допомоги №№ 10, 11 від 05.03.2025 та Додатковими угодами № 1 до них; ордерами про надання правничої допомоги; свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю; квитанціями про сплату гонорару.

Зазначає, що на підтвердження факту оплати участі адвоката у судових засіданнях до заяви додаються відповідні квитанції про сплату грошових коштів.

Водночас, основний гонорар за надання правничої допомоги у розмірі 1000 доларів США було сплачено готівкою відповідно до умов Договорів про надання правничої допомоги №№ 10, 11 від 05.03.2025 та Додаткових угод №1 до них, що прямо дозволяють форму та порядок розрахунків між сторонами та підтверджують факт здійснення оплати.

Таким чином, розмір заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу є документально підтвердженим, реальним та співмірним із обсягом наданих адвокатом послуг і складністю справи, ціною позову і розміром суми грошових коштів, які стягнуті судом на користь позивачів.

У позовній заяві зазначалося, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивачі понесли та очікують понести у зв`язку з розглядом справи, складається з: 15 140 грн судового збору за подання позовної заяви; 41 570,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката. При цьому було зазначено, що остаточний розрахунок судових витрат буде уточнено за фактом їх фактичного понесення.

Представник ОК «АРТ ВІЛЛЬ» адвокат Гаврилюк Х.С. надала суду заперечення нна заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому просила заяву представника ОСОБА_1 адвоката Заліпаєва Ю.В. про ухвалення додаткового рішення залишити без розгляду, у зв`язку із необґрунтованістю та безпідставністю. Звертаємувагу суду, що стороною позивача у жодному процесуальному документі чи усно у судовому засіданні не заявлялось про те, що позивачем докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть подані впродовж п`яти днів після ухвалення рішення суду. Вважає, що формулювання позовної заяви Остаточний розрахунок яких буде наданий до суду за фактом таких витрат не може вважатись заявою про надання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу впродовж п`яти днів після ухвалення рішення суду у розумінні частини 8 статті 141 ЦПК України. Крім того, рішення суду по суті було прийнято судом 16.02.2026, сторона позивачів була сповіщена про дату судового засідання та більше того у цей же день представник позивачів подав до суду заяву про розгляд даної справи без участі позивачів та їй представника, в яких позовні вимоги вони підтримували та просили задовольнити. Тобто, позивачі та їх представники повністю усвідомлювали, що 16.02.2026 справу №509/1587/25 буде розглянуто по суті та у цей день судом буде ухвалене остаточне рішення, проте навіть у заяві від 16.02.2026 представником позивачів не заявлено заяву, передбачену ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Заявляє, що заявлений позивачами розмір витрат на професійну правничу допомогу є недоведеним належними доказами та неспівмірним зі складністю справи, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом. Зауважує, що хоча справа розглядається за правилами загального позовного провадження та досить тривало (з огляду на надмірну завантаженість суду), спірні правовідносини не є складними та регулюються фактично Законом України Про кооперацію та Цивільним кодексом України. Кількість судових засідань також не була значною.

Дослідивши матеріали зазначеної цивільної справи та заяви про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ст. 270 ЦПК України - суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» - додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК (1618-15); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах.

Порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав - суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Суд наголошує, що рішення суду, як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі ( стаття 263 ЦПК України). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Рішення суду повинно бути повним, тобто повинно вирішувати усі позовні вимоги та усі питання, пов`язані із розглядом спору. Способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення.

Згідно з уже розробленими теоретичними підходами, зробленими на основі аналізу прецедентної практики ЄСПЛ, існують такі критерії мотивованості судового рішення: 1) у рішенні вмотивовано питання факту та права, проте обсяг умотивування може відрізнятися залежно від характеру рішення та обставин справи; 2) у рішенні містяться відповіді на головні аргументи сторін; 3) у рішенні чітко та доступно зазначені доводи і мотиви, на підставі яких обґрунтовано позицію суду, що дає змогу стороні правильно аргументувати апеляційну або касаційну скаргу; 4) рішення є підтвердженням того, що сторони були почуті судом; 5) рішення є результатом неупередженого вивчення судом зауважень, доводів та доказів, що представлені сторонами; 6) у рішенні обґрунтовано дії суду щодо вибору аргументів та прийняття доказів сторін.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Низка рішень ЄСПЛ містить та розвиває такий підхід до обґрунтованості судових рішень, зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі «Горнсбі проти Греції», Суд зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін. Крім того, невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, відшкодування судових витрат здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, а відповідні докази повинні бути надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

При цьому, перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

У зв`язку із викладеним, заява про відшкодування судових витрат має бути зроблена до закінчення проведення судового засідання в суді, а відповідні докази - надані цією стороною або до закінчення судового засідання, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в Ухвалі Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/13193/19.

Суд з`ясував, що в матеріалах справи - відсутня заява представника ОСОБА_1 адвоката Заліпаєва Ю.В. щодо його зобов`язання надати суду напротязі 5-ти днів з дня ухвалення рішення докази витрат на правову допомогу згідно ч.8 ст.141 ЦПК України.

Крім того, рішення суду по суті було прийнято судом 16.02.2026, сторона позивачів була сповіщена про дату судового засідання та більше того у цей же день представник позивачів подав до суду заяву про розгляд даної справи без участі позивачів та їй представника, в яких позовні вимоги вони підтримували та просили задовольнити. Тобто, позивачі та їх представники повністю усвідомлювали, що 16.02.2026 справу №509/1587/25 буде розглянуто по суті та у цей день судом буде ухвалене остаточне рішення, проте навіть у заяві від 16.02.2026 представником позивачів не заявлено заяву, передбачену ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Оскільки представником позивача не були подані докази на підтвердження витрат на правничу допомогу до закінчення розгляду справи, та не зроблено заяву в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України про намір подати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення, суд робить висновок, що такі докази не подані у встановлений законом строк, а тому заяву слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 270, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Заліпаєва Ю.В. подану у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України з метою вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу по справі №509/1587/25 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Обслуговуючого кооперативу «АРТ ВІЛЛЬ» про розірвання договору та стягнення коштів залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк апеляційної скарги з дня її проголошення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення в порядку ч. 6 ст. 259 ЦПК України.

Суддя Є.С. Козирський