ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року

м. Київ

справа № 537/883/25

провадження № 61-5242св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Ігнатенка В. М.

суддів: Карпенко С. О., Сердюка В. В., Ситнік О. М., Фаловської І. М.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року у складі колегії суддів Пікуля В. П., Одринської Т. В.,

Панченка О. О.,

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

10 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в якій просила: встановити той факт, що вона отримує пенсію за віком, яка є соціальною допомогою, а не доходом, а також факт, що вона не є підприємцем із 2009 року по 2015 рік та за станом здоров`я отримує пенсію за віком у розмірі 2970 грн, яка є соціальною допомогою і є меншою за встановлений прожитковий мінімум.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області

від 12 лютого 2025 року у складі судді Мартишева Т. О., у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області

від 13 лютого 2025 року у складі судді Мартишева Т. О. виправлено описку в ухвалі Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 лютого 2025 року про залишення заяви без руху.

Перший абзац резолютивної частини ухвали викладено у такій редакції:

«У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити».

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яка містила в собі, зокрема й клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання скарги.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 18 березня 2025 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору у передбаченому законодавством порядку та розмірі, а також з метою правильного зазначення найменування суду, до якого подається вказана апеляційна скарга та подання копій апеляційної скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Вищевказана ухвала мотивована тим, що скаржником не було сплачено судовий збір, а заявлене клопотання про звільнення від сплати судового збору не підлягало задоволенню у зв`язку з відсутністю доказів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

31 березня 2025 року до Полтавського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції від 18 березня 2025 року, в якій остання, зокрема просить звільнити її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції.

Повторно заявлене клопотання про звільнення від сплати судового збору мотивовано тим, що заявник отримує мінімальний щомісячний дохід у вигляді пенсії за віком, належить до вразливої категорії осіб, є малозабезпеченою особою, яка щомісячно здійснює витрати на своє утримання та на оплату житлово-комунальних послуг, а тому отриманого нею доходу недостатньо для сплати судового збору, який підлягає сплаті за поданою апеляційною скаргою на ухвалу місцевого суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні повторного клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору та повернуто апеляційну скаргу особі, яка її подала.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

17 квітня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направила до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року.

У касаційній скарзі, з урахуванням уточнень, заявник просить скасувати ухвалу Полтавського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року і направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2025 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме заявнику необхідно уточнити судові рішення, які вона оскаржує та прохальну частину, відповідно до вимог статті 409 ЦПК України.

На виконання вимог вказаної ухвали заявник направила уточнену касаційну скаргу, в якій просить суд касаційної інстанції скасувати ухвалу Полтавського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року та направити справу до апеляційного суду для продовження розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

08 липня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Ігнатенка В. М., Ситнік О. М., Фаловської І. М. від участі у розгляді касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 03 травня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнано необґрунтованою.

Заяву про відвід колегії суддів Верховного Суду Ігнатенка В. М., Ситнік О. М., Фаловської І. М. передано судді, який не входить до складу суду, визначеному у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

Дундар І. О., у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Верховного Суду у складі: Ігнатенка В. М., Ситнік О. М., Фаловської І. М. відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована порушенням апеляційним судом норм процесуального права. Відмовивши у задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору, апеляційний суд порушив право позивача на доступ до правосуддя.

Доводи інших учасників справи

Заінтересована особа не скористалась правом на подання відзиву на касаційну скаргу у строк, встановлений Верховним Судом в ухвалі про відкриття касаційного провадження.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті З ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких' випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої, третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Закон України «Про судовий збір» містить визначений перелік осіб, які безумовно звільнені від сплати судового збору у всіх судових інстанціях за законом, який наділяє їх певним статусом, або виходячи із чітко визначеного предмета спору. Цей перелік наведений у статті 5 зазначеного Закону та є вичерпним.

Питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5 Закону України «Про судовий збір», або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Близьких за змістом висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду

у постанові від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18 (провадження

№ 11-336апп20).

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Аналізуючи приписи пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», Велика Палата Верховного Суду зазначала, що умови, визначені у цих пунктах, можуть застосовуватися лише до фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до фізичних осіб, що мають певний соціальний статус, підтверджений державою: є військовослужбовцями, батьками, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокими матерями (батьками), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; особами, які діють в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена. Встановлений статтею 8 Закону України «Про судовий збір» перелік умов, за яких особа може бути звільнена від сплати судового збору, також є вичерпним (пункти 39, 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18).

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, комплексний аналіз викладених законодавчих положень дає підстави для висновків, що звільнення від сплати судового збору (відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру) з підстав, передбачених статтею 8 Закону України «Про судовий збір», є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо). Зазначені норми права є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а право суду за наявності викладених в законі умов, на власний розсуд оцінивши їх, звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду

від 27 березня 2018 року у справі № 806/2720/17, від 07 серпня 2018 року у справі № 389/2858/16-а.

Сторона, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з статтею 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Закон України «Про судовий збір» не містить визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Наведення доводів, обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору, а також подання доказів на підтвердження того, що майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановлених законодавством порядку, розмірі і в строки покладається на особу, яка подає скаргу.

ОСОБА_1 звернулась до апеляційного суду із апеляційною скаргою на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 лютого 2025 року. В апеляційній скарзі заявила клопотання про звільнення її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу місцевого суду, що мотивовано скрутним майновим становищем заявника.

На підтвердження свого скрутного матеріального становища заявник долучила: довідку про доходи № 226208 про те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Кременчуцькому об`єднаному управлінні Пенсійному фонді України в Полтавській області і отримує пенсію за віком, яка за період з 01 лютого 2024 року по 31 січня 2025 року склала 35 063,55 грн; відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 07 лютого 2025 року, згідно яких інформація щодо джерел/сум нарахованого (виплаченого) доходу, нарахованого (виплаченого) податку та військового збору щодо ОСОБА_1 в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків за період І-ІІІ квартали 2024 року відсутня.

Відмовляючи у задоволенні заяви про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що позивачем не надано доказів, що визначений до сплати судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 605,60 грн становить для неї надмірний тягар

Інших доказів на підтвердження того, що її майновий стан на день звернення з апеляційною скаргою перешкоджає сплаті судового збору у встановлених законодавством порядку і розмірі, ОСОБА_1 суду не надала.

Також Верховний Суд звертає увагу, що окрім несплати судового збору, підставою для залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без руху було те, що заявник не вказала правильне найменування суду, до якого подається вказана апеляційна скарга, та не надала копій апеляційної скарги з доданими до неї доказами відповідно до кількості учасників справи. Як свідчать матеріали справи, в цій частині позивачем також не було усунуто недоліки.

Отже, підставою для повернення апеляційної скарги заявнику апеляційним судом на підставі оскаржуваної ухвали було те, що ОСОБА_1 не усунула недоліки відповідно до ухвали Полтавського апеляційного суду про залишення без руху апеляційної скарги від 18 березня 2025 року.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (стаття 44 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Наведені у касаційній скарзі доводи про порушення судом апеляційної інстанції приписів процесуального законодавства не знайшли підтвердження у матеріалах справи, а тому підстав для скасування ухвали Полтавського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року немає.

Висновки Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд, переглянувши ухвалу апеляційного суду в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про відсутність підстав для її скасування.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. М. Ігнатенко

Судді С. О. Карпенко

В. В. Сердюк

О. М. Ситнік

І. М. Фаловська