Справа № 752/7663/26
Провадження № 2/752/9324/26
У Х В А Л А

про направлення справи за підсудністю

30 березня 2026 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Кирильчук І.А., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКЕТ І КО», треті особи: приватний нотаріус Мамай Ірина Володимирівна, Орган опіки та піклування Козинської селищної ради Обухівського району Київської області про витребування майна із чужого незаконного володіння,

встановив:

Адвокат Овсяннікова К.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , через систему "Електронний суд" звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКЕТ І КО», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мамай Ірина Володимирівна, Орган опіки та піклування Козинської селищної ради Обухівського району Київської області про витребування майна із чужого незаконного володіння, у якому просить суд:

«- свідоцтво про право власності від 26.01.2024 № 143 на ? частки статутного капіталу ТОВ «УКРПОЛ» (ідентифікаційний код 14299497), видане Приватним нотаріусом ОСОБА_4 визнати недійсним;

- свідоцтво про право власності від 26.01.2024 № 144 на ? частки статутного капіталу ТКП «ШАРМОН-95» у формі ТОВ (ідентифікаційний код 22957023), видане Приватним нотаріусом Мамай Іриною Володимирівною визнати недійсним;

- витребувати з незаконного володіння ТОВ «МАРКЕР І КО» (ідентифікаційний код 45230505) частку у статутному капіталі ТКП «ШАРМОН-95» у формі ТОВ (ідентифікаційний код 22957023) в розмірі 57 802(п`ятдесят сім тисяч вісімсот дві гривні) 50 коп., що становить 25 % статутного капіталу ТКП «ШАРМОН-95» у формі ТОВ (ідентифікаційний код 22957023) на користь ОСОБА_5 .

- витребувати з незаконного володіння ТОВ «МАРКЕР І КО» (ідентифікаційний код 45230505) частку у статутному капіталі ТОВ «УКРПОЛ» (ідентифікаційний код 14299497) в розмірі 6 000 (шість тисяч гривень) 00коп., що становить 0,75 % статутного капіталу ТОВ «УКРПОЛ» (ідентифікаційний код 14299497) на користь ОСОБА_5 ».

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 березня 2026 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Кирильчук І.А.

Суд перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що справа не підсудна Голосіївському районному суду міста Києва, виходячи з наступного.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені у частини першої статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами підсудності є, зокрема, загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом підсудності.

Відповідно до положень ЦПК України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що згідно частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Вказане правило загальної підсудності (за місцем знаходження відповідача) діє у всіх випадках, коли закон не обумовлює інше стосовно конкретного виду справ.

Коли відповідачем є громадянин фізична особа, то позови пред`являються до суду за місцем його проживання «actor seguitur forum rei». Такий принцип організації підсудності отримав назву принципу інтересу: особа, зацікавлена у захисті свого права, звертається до того суду, на території юрисдикції якого знаходиться відповідач. Але відповідає цей принцип не стільки інтересам заявника, скільки інтересам відповідача. Пред`явлення позову не тотожно його правомірності, а отже, невиправдане утруднення прав та свобод відповідача неприпустимо. Пред`явлення позову за місцем проживання відповідача створює сприятливі умови для захисту його прав та інтересів у спірних правовідносинах з позивачем, оскільки самим пред`явленням позову він поставлений у скрутніше становище за позивача.

Згідно з частини шостої статті 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статті 30 цього Кодексу.

Приписами частини першої статті 30 ЦПК України визначено, зокрема, що позови, які виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

За змістом частини першої статті 181 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Як роз`яснено в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності. До нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це - позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статте 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Суд враховує частину четверту статті 263 ЦПК України якою передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20) правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

З аналізу логічної послідовності змін до формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Подібні правові висновки щодо застосування правила виключної підсудності спорів з приводу нерухомого майна викладено у постанові Верховного Суду № 404/3167/18 від 19 січня 2022 року, у постанові Верховного Суду у справі № 910/6644/18 від 09.09.2020 року та у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/10647/18 від 07.07.2020 року.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, позивач просить витребувати з незаконного володіння ТОВ «МАРКЕР І КО» (ідентифікаційний код 45230505) частку у статутному капіталі ТКП «ШАРМОН-95» у формі ТОВ (ідентифікаційний код 22957023) в розмірі 57 802 (п`ятдесят сім тисяч вісімсот дві) гривні 50 коп., що становить 25 % статутного капіталу ТКП «ШАРМОН-95» у формі ТОВ, на користь ОСОБА_5 , вказуючи, зокрема, на те, що у власності ТКП «ШАРМОН-95» у формі ТОВ перебуває об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення загальною площею 831,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , яке територіально відноситься до Подільського району міста Києва.

Так, позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що у власності ТКП «ШАРМОН-95» у формі ТОВ перебуває зазначений об`єкт нерухомого майна, а відтак набуття чи втрата права на частку у статутному капіталі цього товариства прямо впливає на обсяг прав особи щодо такого майна, у тому числі на можливість здійснення правомочностей володіння, користування та розпорядження ним через механізми корпоративного управління.

Крім того, позивачем також заявлено вимогу про витребування з незаконного володіння ТОВ «МАРКЕР І КО» частки у статутному капіталі ТОВ «УКРПОЛ» (ідентифікаційний код 14299497) в розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень 00 коп., що становить 0,75 % статутного капіталу зазначеного товариства.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги, хоча стосуються витребування часток у статутному капіталі юридичних осіб, однак за своєю правовою природою пов`язані з правами на нерухоме майно.

Враховуючи, що за змістом частини першої статті 30 ЦПК України, якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою, суд бере до уваги, що відповідно до позовних вимог позивач, зокрема, просить витребувати з незаконного володіння ТОВ «МАРКЕР І КО» (ідентифікаційний код 45230505) частку у статутному капіталі ТКП «ШАРМОН-95» у формі ТОВ (ідентифікаційний код 22957023) в розмірі 57 802 (п`ятдесят сім тисяч вісімсот дві) гривні 50 коп., що становить 25 % статутного капіталу цього товариства, на користь ОСОБА_5 .

При цьому у порівнянні з іншою заявленою вимогою про витребування частки у статутному капіталі ТОВ «УКРПОЛ» (ідентифікаційний код 14299497) в розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень 00 коп., що становить 0,75 % статутного капіталу цього товариства, вказана вимога є більшою за своїм розміром.

Оскільки із матеріалів позовної заяви вбачається, що нерухоме майно, з яким опосередковано пов`язані спірні правовідносини, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься до Подільського району міста Києва, місцезнаходження такого майна не відноситься до територіальної підсудності Голосіївського районного суду міста Києва.

Так, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (пункт перший частини першої статті 31 ЦПК України).

Стаття 32 ЦПК України передбачає, що спори між судами про підсудність не допускаються.

Приймаючи до уваги викладене, дослідивши і оцінивши юридичну природу спірних правовідносин, з метою дотримання правил підсудності та додержання як вимог національного процесуального законодавства, так і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на «суд, встановлений законом», суд дійшов висновку про необхідність направлення даної цивільної справи за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва.

На підставі наведеного та керуючись ст. 4, 27, 28, 30, 31, 32, 258-261, 352-355 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Овсяннікова Ксенія Володимирівна, до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКЕТ І КО» за участі третіх осіб: приватний нотаріус Мамай Ірина Володимирівна, Орган опіки та піклування Козинської селищної ради Обухівського району Київської області про витребування майна із чужого незаконного володіння передати за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва (04071, м. Київ, вул.Хорива 21).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала складена 30 березня 2026 року

Суддя І. А. Кирильчук