Дата документу 31.03.2026 Справа № 519/1313/25
Єдиний унікальний № 519/1313/25
Провадження № 22-ц/807/1004/26
У Х В А Л А

31 березня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого Полякова О.З.,

суддів Кочеткової І.В.,

Кухаря С.В.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2025 року (повний текст рішення складено 10 листопада 2025 року) позов задоволено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду, 06 березня 2026 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, яку ухвалою Запорізького апеляційного суду від 17 березня 2026 року залишено без руху. Надано заявниці строк, який не може перевищувати десять днів з дня вручення копії ухвали суду для надання до Запорізького апеляційного суду: оновленої апеляційної скарги, яка оформлена відповідно до вимог ст. 356 ЦПК України із зазначенням всіх учасників справи, а також у разі подання скарги та доданих матеріалів в електронній формі через електронний кабінет - з доданням доказів надсилання її копії та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи; клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з викладенням інших поважних причин та підстав для його поновлення;документа, що підтверджує сплату судового збору в сумі 2906,88 грн на вказані реквізити або повторного клопотанням щодо відстрочки, розстрочки сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати з належними доказами для такого звільнення.

27 березня 2026 року через підсистему «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків, зокрема, з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування якого зазначено, що про існування оскаржуваного рішення від 10.11.2025 заявниця дізналася лише 25.02.2026 - у день фактичного накладення арешту на її банківські рахунки, що підтверджується доданими доказами. Про її абсолютну добросовісність та відсутність наміру затягувати розгляд справи свідчить той факт, що вона почала діяти негайно, у той самий день. 25.02.2026 ОСОБА_1 з`ясувала причини обмеження доступу до коштів і цього ж дня, 25.02.2026 підготувала та направила до суду першу заяву про перегляд рішення. Таку швидкість реагування слід вважати беззаперечним доказом того, що вона не знала про рішення раніше та не ігнорувала судовий процес Повідомлення про рішення на її електронну пошту не надходило. Враховуючи статус ВПО та догляд за дитиною ( ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ), заявниця не мала можливості здійснювати щоденний моніторинг системи без зовнішніх сповіщень. Одразу після отримання роз`яснень від 02.03.2026 про те, що рішення не є заочним, ОСОБА_1 невідкладно подала цю апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1,2, ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Також колегія суддів зазначає, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначений підхід неодноразово був застосований Верховним Судом, зокрема у постановах від 21 травня 2021 року у справі № 1.380.2019.006107, від 22 липня 2021 року у справі № 340/141/21, від 16 вересня 2021 року у справі № 240/10995/20 та від 12 вересня 2022 року у справі №120/16601/21-а.

Конституційний Суд України в Рішенні № 9-зп від 25 грудня 1997 року зазначив, що частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене. Таким чином, положення частини першої статті 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 6-зп від 25 листопада 1997 року Головним обов`язком держави, згідно зі статтею 3 Конституції України, є утвердження і забезпечення прав і свобод людини. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (стаття 8 Конституції України).

Крім того, відповідно до абзацу другого підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019, утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, частини першої статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні ефективного механізму такого захисту.

У свою чергу, в абзаці п`ятому підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012 зазначено, що гарантована Конституцією України рівність усіх людей у їхніх правах і свободах означає потребу забезпечення їм рівних юридичних можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод; у правовій державі звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 2-р(II)/2022 від 6 квітня 2022 року гарантована Конституцією України рівність усіх людей у їхніх правах і свободах означає конечність забезпечення їм рівних юридичних можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У державі, керованій правовладдям, звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, а додержання загальних принципів рівності громадян перед законом та заборони дискримінації, що їх визначено приписами частин першої, другої статті 24 Конституції України, є неодмінним складником реалізації права на судовий захист.

Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З огляду на вищевикладене, для забезпечення можливості реалізації конституційного права заявниці на апеляційне оскарження, колегія суддів вважає, що в цій справі наявні підстави для поновлення строку.

Крім того, ОСОБА_1 подала клопотання про звільнення або відстрочення від сплати судового збору, в обґрунтування якого зазначає, не має можливості сплатити судовий збір, оскільки з 25.02.2026 всі її рахунки заблоковані на суму 40051 грн, що підтверджується доданими скриншотами. У неї немає фізичного доступу до коштів для сплати збору у розмірі 2906,88 грн. Заявниця також зазначає, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною (1.3 роки), її єдиним доходом є соціальна допомога. Документальне підтвердження: Довідки ОК-5 та ОК-7 підтверджують відсутність фактичного заробітку у 2026 році. Сума 8647 грн у довідці є лише технічною базою для нарахування стажу. ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, на підтвердження чого надала копію довідки ВПО. Проживання поза межами постійного дому створює додаткове фінансове навантаження.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028 грн.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами пп.6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення суду оплачується, виходячи з 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 8 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за позовними заявами майнового характеру, а у справах, в яких предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав (крім права власності на майно), відшкодування шкоди здоров`ю (крім моральної шкоди), - не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_1 оскаржує рішення в частині стягнення з неї простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 28800 грн, що складає 80 % від заявлених позовних вимог (36000 грн), судовий збір за подання апеляційної скарги складає 2906,88 грн (3028 грн / 100 х 80 х 150% х 0,8).

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

За приписами ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Так, звертаючись до суду з клопотанням про звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 надала суду примірник довідки Пенсійного фонду України форми ОК-5, та форми ОК-7, відповідно до яких загальний дохід заявниці за 2025 рік складає 96000 грн, що складається із соціальних виплат в розмірі 8000 грн щомісяця.

Таким чином, розмір судового збору за подання цієї апеляційної скарги (2906,88 грн) не перевищує 5 відсотків розміру річного доходу скаржника за попередній (2025) календарний рік (4800 грн). Однак, до апеляційної скарги також додано копію повідомлення банку про арешт рахунків заявниці на загальну суму 40051 грн.

Європейський суд з прав людини зауважив, що "сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету" ("Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland), № 28249/95, ЄСПЛ, від 19 червня 2001 року).

У зв`язку з цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), виключно відповідно до ЦПК України, Закону України "Про судовий збір", а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

З урахуванням вищенаведеного, для забезпечення можливості реалізації конституційного права на апеляційне оскарження, враховуючи арешт банківського рахунку заявниці, наявність на її утриманні малолітньої дитини, статус ВПО, клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2025 року слід задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача Полякова О.З., беручи до уваги, що апеляційну скаргу подано з додержанням вимог, встановлених ст.ст. 354, 356 ЦПК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, колегія вважає за можливе відкрити апеляційне провадження та призначити справу до розгляду в порядку спрощеного провадження.

Згідно п. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Керуючись п. 13, ст. 7, ст.ст. 274, 354, 359, 360, 361, 369 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2025 року - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2025 року.

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2025 року задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2025 року в цій справі.

Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Надіслати учасникам справи разом з копією цієї ухвали копії апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів.

Надати учасникам справи строк до 30 квітня 2026 року для надання відзиву на апеляційну скаргу разом з доказами надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Справу призначити до розгляду без повідомлення учасників справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: