КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/8410/23 Головуючий у суді І інстанції Романишена І.П.
Провадження № 22-ц/824/5534/2026 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Борисової О.В., Таргоній Д.О.

за участю секретаря судового засідання - Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - державний нотаріус П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Демяносова Валентина Федорівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості одержання права на спадкування,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила: встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з лютого 2018 року до дня відкриття спадщини; визнати за нею право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з лютого 2018 року вона проживала спільно з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, їхні відносини мали ознаки сім`ї, вони вели спільний побут, мали спільний бюджет, здійснювали спільні витрати на придбання майна в інтересах сім`ї, разом проводили дозвілля та відпочинок, мали взаємні права та обов`язки.

Позивачка разом із своїми неповнолітніми дітьми була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , співвласником якої був ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. На день смерті йому належала 1/2 частина вказаної квартири. Після смерті чоловіка позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

07 червня 2023 року державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Демяносовою В.Ф. відкрито спадкову справу щодо померлого ОСОБА_3 . Водночас, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_3 через відсутність доказів проживання однією сім`єю з померлим та рекомендовано звернутись до суду. На випадок смерті ОСОБА_3 особистого розпорядження щодо майна не здійснив.

Співвласниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 та його мати ОСОБА_2 .

Позивачка зазначала, що встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно їй для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , про якого вона піклувалася, доглядала, забезпечувала матеріально, оскільки він самостійно працювати не міг через хворобу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження підстав для зміни черговості одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_3 .

При цьому Київська міська рада є неналежним відповідачем у справі, враховуючи прийняття спадщини матір`ю померлого - ОСОБА_2 , а тому у задоволенні позову до Київської міської ради слід відмовити саме з цих підстав.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Дуня В.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачкою було надано всі належні докази на підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу до дня його смерті, що також підтвердили допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і з чим суд першої інстанції погодився. Однак, суд не врахував норми статті 1259 ЦК України та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для зміни черговості спадкування. За життя ОСОБА_3 мав проблеми зі здоров`ям, оскільки був наркозалежним. Він перебував у безпорадному стані внаслідок захворювання на хронічний вірусний гепатит С, а вони ним опікувалася та надавала необхідну допомогу,тому вказана обставина, на думку позивачки, є обов`язковою умовою для зміни черговості одержання права на спадкування.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Відповідачі та третя особа правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Проте представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Серга С.Ф. подав письмові пояснення на апеляційну скаргу.

Короткий зміст пояснень, наданих сторонами в судовому засіданні

Представник позивачки - адвокат Дунь В.В. в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав аргументи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідачки - адвокат Серга С.Ф. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення.

Київська міська рада надіслала клопотання про розгляд справи за відсутності її представника.

Державний нотаріус Демяносова В.Ф. в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомляла, тому колегія суддів дійшла висновку, що її неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Позиція Київського апеляційного суду

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції,колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим відкрилася спадщина.

Причиною смерті ОСОБА_3 є хронічний гепатит, що підтверджується довідкою про причину смерті від 15 травня 2023 року.

Згідно копій карт виїзду швидкої медичної допомоги 10 та 11 травня 2023 року карета швидкої медичної допомоги приїздила за викликом до ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання його матері - ОСОБА_2 .

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується актом від 31 травня 2023 року за підписом мешканців будинку за вказаною адресою: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 .

Під час спільного проживання позивачка та ОСОБА_3 не перебували у зареєстрованому шлюбі.

На час смерті ОСОБА_3 позивачка разом зі своїми дітьми були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 13 серпня 2007 року зазначена квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних долях.

На підтвердження спільних витрат, пов`язаних з утриманням майна ОСОБА_3 , а саме квартири АДРЕСА_1 , позивачкою надані квитанції про оплату комунальних послуг.

ОСОБА_1 здійснила поховання ОСОБА_3 , зробила всі необхідні організаційні заходи та понесла фінансові витрати на поховання, що підтверджується товарними чеками на загальну суму 17 153,88 грн.

24 травня 2023 року позивачка звернулась із заявою до Управління соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації з проханням надати допомогу на поховання ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також позивачка звернулася до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Листом державної нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Демяносової В.Ф. № 2408/02-14 від 07 червня 2023 року позивачку повідомлено про те, що померлий не залишав заповіту на її ім`я, а інші підстави, які б надавали право на спадкування, відсутні, тому для вирішення питань оформлення спадкових справ рекомендували звернутись до суду.

За відомостями спадкової справи № 695/2023, яка заведена після смерті ОСОБА_3 , із заявою після смерті останнього, окрім позивачки, 27 вересня 2023 року також звернулась відповідачка, яка являється матір`ю померлого та відповідно до статті 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги.

З копії трудової книжки на ім`я ОСОБА_3 вбачається, що останній був працевлаштований та 03 березня 2021 року прийнятий на посаду монтувальника шин до ТОВ «Анвіт Транс» згідно наказу № 10 від 03 березня 2021 року. Згідно запису у трудовій книжці наказом № 2 від 05 січня 2023 року ОСОБА_3 був звільнений за згодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України.

Згідно наданої суду медичної документації на ім`я ОСОБА_3 судом встановлено, що останній з 2018 року хворів на хронічний гепатит С.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення відповідає в повній мірі.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із положеннями статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частини перша, друга статті 1220 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частини перша, друга статті 1223 ЦК України).

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

Стаття 1259 ЦК України регулює черговість спадкування за законом, зокрема, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі № 569/18047/17-ц, від 01 березня 2021 року у справі № 233/5990/18, від 17 березня 2021 року у справі № 200/12980/14, від 22 квітня 2021 року у справі №331/6453/18 від 30 жовтня 2023 року у справі № 753/16113/20.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 вересня 2022 року у справі № 372/3988/20, від 22 березня 2023 року у справі № 753/10668/19

Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів (постанови Верховного Суду від 01 червня 2020 року у справі № 431/5445/19, від 21 жовтня 2021 року у справі № 401/2614/17, від 28 червня 2023 року у справі № 691/1559/18).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачка ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позовну вимогу про зміну черговості спадкування, зазначила, що спадкодавець перебував у безпорадному стані внаслідок захворювання на хронічний гепатит, у зв`язку з чим потребував стороннього догляду.

Факт перебування спадкодавця у безпорадному стані вона доводила в тому числі і показаннями свідків у судовому засіданні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 помер у віці 36 років.

З 2018 року йому був встановлений діагноз хронічний вірусний гепатит С.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи своє рішення про відмову у задоволенні позову про зміну черговості у спадкуванні виходив з того, що надана медична документація ОСОБА_3 не підтверджує того, що останній перебував у безпорадному стані.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що в день смерті карета швидкої медичної допомоги приїздила до ОСОБА_3 за місцем фактичного проживання його матері - ОСОБА_2 , що підтверджує той факт, що останній міг самостійно пересуватись.

При цьому судом першої інстанції встановлено, що незважаючи на хронічне захворювання, ОСОБА_3 був працездатним, а отже був здатен забезпечувати себе матеріально самостійно та лише за чотири місяці до смерті не був офіційно працевлаштований.

Судом також був досліджений наданий представником відповідачки ОСОБА_2 висновок № 13.12./23 в галузі судово-медичної експертизи від 12 лютого 2024 року, складений відповідно до письмового замовлення адвоката Серги В.Ф.

Лікар судово-медичний експерт ОСОБА_10 склав висновок по наданих матеріалах за фактом смерті громадянина ОСОБА_3 1987 року народження, в якому вказав: «Вивчивши надані матеріали по факту смерті гр. ОСОБА_3 1987 року народження, з урахуванням відомостей спеціальної літератури та у відповідності до поставлених питань, прихожу до таких підсумків.

Згідно наявної медичної документації гр. ОСОБА_3 , починаючи з 2018 року і до настання смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , або майже 5 років, мав захворювання печінки: Хронічний вірусний гепатит С. На початкових стадіях спостерігалась помірна активність хвороби, при загальному задовільному стані пацієнта. Хвороби можуть мати різний перебіг, як легкий так і тяжкий. Тяжкий перебіг захворювання у ОСОБА_3 , міг бути у кінцевій стадії хвороби, незадовго до настання смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . В цей період він потребував стаціонарного лікування навіть у відділеннях інтенсивної терапії, або в реанімації. Вочевидь початок ускладненого тяжкого перебігу хвороби зумовив госпіталізацію ОСОБА_3 до лікарні. Відсутність копії останньої медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 , не дозволяє вказати тривалість тяжкого перебігу хвороби. Втім з літературних джерел відомо, що вірусний гепатит може стати причиною швидкоплинної, майже раптової смерті [2,3].

В кінцевій стадії захворювання незадовго до смерті, з явними показами до стаціонарного лікування у відділеннях інтенсивної терапії, або в реанімації, стан ОСОБА_3 , міг наближатись до безпорадного.

За умови легкого, або помірної важкості перебігу хвороби ОСОБА_3 міг самостійно забезпечувати умови свого життя. Будь яких медичних відомостей про потребу у сторонньому догляді та потреб у піклуванні в наданих матеріалах не міститься. При знаходженні стаціонарному лікуванні догляд за хворим здійснюється медичним персоналом.

4. Відповідь на питання відносно наявності періодів можливої тимчасової непрацездатності гр. ОСОБА_3 в період з 2018 до 2023 років, потребує інформації про видачу (відкриття та закриття) лікарняних листів, у наданих матеріалах така інформація відсутня. В період стаціонарного лікування такі пацієнти є непрацездатні.

5,6. У наданих матеріалах відсутня інформація, що до підготовки медичних документів для подачі у МСЕК (медико-соціальна експертна комісія) на предмет встановлення групи інвалідності у ОСОБА_3 . За умови встановлення групи інвалідності, питання, що до потреб у сторонньому догляді та піклуванні вирішуються МСЕК окремо поряд з іншими питаннями».

Інших доказів, які б свідчили про те, що позивачка протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані, суду надано не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд на дав належної оцінки показанням свідків, які підтверджували факт знаходження ОСОБА_11 у безпорадному стані внаслідок захворювання, оцінюються колегією суддів критично. Жоден із свідків не підтвердив безпорадного стану спадкодавця. Та обставина, що він себе погано почував і погано виглядав не підтверджує стан його безпорадності.

Також позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона особисто протягом тривалого часу здійснювала опіку над спадкоємцем, надавала матеріальну або іншу допомогу.

Оцінивши наявні у справі докази в сукупності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 не надала доказів того, що ОСОБА_11 перебував у безпорадному стані в зв`язку з тяжкою хворобою або каліцтвом та потребував стороннього догляду, допомоги та піклування.

З огляду на викладене, ураховуючи, що позивачкою не доведено перебування спадкодавця у безпорадному стані, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для застосування положень частини другої статті 1259 ЦК України та задоволення вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування.

Разом із цим, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 також просила встановити факт її проживання ОСОБА_11 однією сім`єю з лютого 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно із частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спадкування майна.

Виходячи зі змісту частини другої статті 3 СК України, для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки.

Тобто і для «фактичного подружжя» повинні бути характерними усі ознаки сім`ї, передбачені 3 СК України, а саме: спільне проживання, спільний побут та наявність взаємних прав та обов`язків.

Юридичні факти - це обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю, як і низка інших юридичних фактів, належать до предмета доказування і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення, якщо відповідні факти пов`язані з будь-якими іншими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), якими учасники справи обґрунтовують вимоги та заперечення, у мотивувальній частині судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16-ц (пункт 32)).

З огляду на предмет спору, зміст та обґрунтування позовних вимог у справі, встановлення факту проживання однією сім`єю спрямовано на отримання можливості позивачкою заявити вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування.

Проте, оскільки позивачкою не доведено наявності підстав для зміни черговості одержання права на спадкування, суд першої інстанції правильно виходив з того, що задоволення вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю в межах цієї конкретної справи не призведе до захисту спадкових прав ОСОБА_1 .

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 10 квітня 2019 у справі № 534/1894/15, від 30 травня 2019 року у справі № 346/1178/17, від 05 вересня 2022 року у справі № 766/5815/16-ц, від 30 червня 2023 року у справі № 686/19661/20, від 25 червня 2025 року у справі № 203/676/21.

Водночас, колегія суддів бере до уваги те, що задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідно до статті 1264 ЦК України, надавало б можливість позивачці набути право на спадкування за законом четвертої черги, тоді як, з матеріалів справи вбачається, що спадкодавець ОСОБА_3 мав спадкоємців за законом першої черги спадкування.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим на їх підставі обставинам, дійшов правильного висновку про те, що позивачка не надала доказів, які підтверджують наявність підстав для зміни черговості одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , а тому не підлягають до задоволення і вимоги позову про встановлення факту проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Встановлення факту проживання позивачки з померлим ОСОБА_3 однією сім`єю на час відкриття спадщини, без підстав для зміни черговості у спадкуванні, не має для ОСОБА_1 правового значення та не тягне за собою виникнення права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , оскільки спадщину після смерті останнього прийняв спадкоємець першої черги спадкування, усунувши від спадкування спадкоємців наступних черг. Тобто, у даному випадку встановлення факту проживання однією сім`єю позивачки ОСОБА_1 із ОСОБА_3 не є фактом, що має юридичне значення, який може бути встановлений судом.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують вказаних вище висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів і обставин, яким суд надав належну правову оцінку відповідно до вимог статей 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну правову оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, які відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2025 рокуу даній справі - без змін.

У такому разі новий розподіл судових витрат позивачки у справі не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2026 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: О.В. Борисова

Д.О. Таргоній