КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/3184/24 Головуючий у 1 інстанції Кулик С.В.
Провадження №22-ц/824/306/2026 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Борисової О.В., Голуб С.А.,

за участі секретаря Кононової Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просив стягнути з відповідачки в порядку компенсації 12 276 доларів США та 2 380 грн, вирішити питання судових витрат.

Позов обґрунтовано тим, що сторони в період з 04 листопада 2011 року по 16 лютого 2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Дарницького районного суду м. Києва 16 лютого 2021 року. Від шлюбу мають двох дітей.

14 червня 2005 року між АКБ «Укрсоцбанк» та відповідачкою було укладено кредитний договір, за умовами якого, остання отримала кредит в розмірі 27 000 доларів США. Кредитні кошти надавались цільовим призначенням на придбання однокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 . Після реєстрації шлюбу та народження дітей відповідачка не працювала, а кредитні платежі фактично сплачував позивач від імені відповідача. В період шлюбу сторони виплатили на користь банківської установи 24 552 доларів США та 4 760 грн, що слід вважати спільним сумісним майном подружжя.

Оскільки кв. АДРЕСА_2 була визнана судом особистою приватною власністю відповідача, то поділу підлягають кошти, сплачені відповідачем по кредиту, які виплачувались сторонами разом в період їх шлюбу. Так як шлюб між сторонами розірваний, то позивач має право на компенсацію половини внесеної сторонами суми.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку компенсації грошові кошти у розмірі 181 983 грн 19 коп та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 819 грн 83 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідачки в порядку компенсації 11 081 доларів США, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції помилково застосована ст. 533 ЦК України і зроблений висновок, що сума компенсації за сплачені кредитні кошти повинна бути визначена в національній валюті.

Скаржник посилається на те, що судом встановлений факт виконання сторонами зобов`язання за кредитним договором у валюті (доларах США), тому позивач має право на компенсацію половини суми саме у доларах США.

Скаржник звертає увагу, що підстав для виникнення грошового зобов`язання відповідачки перед позивачем в період їх шлюбу не виникло, а тому ст. 533 ЦК України, яка регулює виконання грошового зобов`язання, застосуванню в спірних правовідносинах не підлягає.

Позивач погодився із висновком суду про те, що 74 544,32 грн перераховані Державним фондом як цільова компенсація відсоткової ставки по кредиту на ім'я відповідача повинна рахуватись власними коштами ОСОБА_2 та не підлягає поділу.

Разом із тим, позивач вказує, що сплата комісії банку є невід`ємною умовою кредитного договору, без сплати якої кредитний договір не буде вважатись виконаним.

Таким чином, позивач вважає правильним стягнення з відповідача на його користь в порядку компенсації половину сплачених у шлюбі кредитних коштів, згідно такого розрахунку:

24 582 дол. США - 2724,1 дол. США + 178,7 дол. США: 2 = 11018 дол. США.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надійшло.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сцухомлінов С.М. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Терещенко О.М. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді- доповідача по справі, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.11.2023 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено частково. В порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності визнано за ОСОБА_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_3 . У задоволенні решти позовних вимог, як і зустрічного позову було відмовлено. Зі з місту вказаного рішення вбачається, що право власності на однокімнатну квартиру, загальною площею 35 квадратних метрів, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 набула до укладання шлюбу із ОСОБА_1 .. Вказана обставина, а також, що квартира була придбана нею за рахунок кредитних коштів, які частково погашались ОСОБА_1 під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі , не змінює правового режиму права особистої приватної власності ОСОБА_2 на квартиру, що виключає можливість її поділу між сторонами.

Відповідно до заяви позивача голові правління АТ «Сенс Банк» від 29.11.2023 року, останній просить надати квитанції на оплату ОСОБА_3 зобов`язань по кредитному договору від 14.06.2005 року. На вказаний запит було надано роздруківку про графік платежів відповідача ОСОБА_3 по кредитному договору за період з 01.01.2011 року по 11.06.2020 року.

Зі змісту кредитного договору №038/209-к08 від 14.06.2005 року, вбачається, що він був укладений між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 . Предметом вказаного договору є надання позичальнику кредитних коштів в сумі 27000 доларів США, що еквівалентно відповідно до курсу НБУ 135485 грн., на умовах строковості, платності та цільового характеру. Кошти надавались зі сплатою 13% річних та погашення основної суми заборгованості здійснюється до 15 числа кожного місяця згідно графіку. Кредитні кошти надавались на придбання нерухомого майна, яким є однокімнатна квартира загальною площею 35 квадратних метра, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення зобов`язань за кредитним договором надавалось в іпотеку нерухоме майно.

Згідно довідки ПАТ «Укрсоцбанк» станом на 01.04.2015 року ОСОБА_2 на виконання кредитних зобов`язань сплачено в рахунок погашення кредиту 136600,67 грн., відсотків 164760,87 грн. Залишок заборгованості у валюті кредиту складає 9080,31 долар США.

Відповідно до акту про виконання зобов`язань за кредитним договором від 17.01.2018 року, укладеного між Іпотечним центром в м. Києві та Київської області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву та ОСОБА_4 , було погоджено надання часткової компенсації відсоткової ставки за кредитним договором від 14.06.2005 року, укладеному з ПАТ «Укрсоцбанк» по якому здійснюється часткова компенсація відсоткової ставки.

Зі змісту довідки з відділення Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжного житлового будівництва виданої на адвокатський запит, розмір перерахованої цільової компенсації відсоткової ставки згідно Договору №26-274 про визначення часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків від 25.06.2005 року , загальна сума з листопада 2011 року по травень 2020 року складає 72544,32 грн. Кредит був погашений у травні 2020 року.

Згідно відповіді на ухвалу суду з АТ «Сенс Банк» від 28.01.2025 року, до міграції на балансі АТ «Укрсоцбанк» сума отриманої часткової компенсації відсотків від ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» за період з 04.11.2011 року по 04.10.2019 року складає 74927,11 грн. Сума сплачених клієнтом коштів на погашення заборгованості за кредитом за період з 04.11.2011 року по 14.10.2019 року складає 23022,93 доларів США, в гривневому еквіваленті 398092 грн. Після міграції на балансі «Сенс Банку» сума отриманої часткової компенсації відсотків від ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» за період з 15.10.2019 року по 25.06.2020 року складає 1259,75 грн. Сума сплачених клієнтом коштів на погашення заборгованості за кредитом за період з 15.10.2019 року 11.06.2020 року складає 1459 доларів США , що становить у гривневому еквіваленті 37022,35 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги тим, що за період проживання в шлюбі сторони виплатили на погашення кредитного договору, укладеного з ПАТ «Укрсоцбанк» 24 552 долари США та 4760 грн комісії. Оскільки за рішенням суду право власності на квартиру визнано за відповідачкою, просив стягнути з останньої компенсацію частки вказаної суми.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що виконання зобов?язання за кредитним договором від 14.06.2005 року здійснювалось у валюті кредиту - доларах США, але витрачались кошти у гривні за курсом, який діяв на день кожного платежу, тому заявлені позовні вимоги про стягнення в порядку компенсації сплачених коштів з розрахунку курсу НБУ 37,52 гривень за 1 долар не є належно обґрунтованими. Враховуючи наведене, суд вважав, що сума компенсації за сплачених кредитних коштів повинна бути визначена у національній валюті. Стосовно заявлених вимог про стягнення грошових коштів у сумі 2380 грн, що складає половину від сплаченої комісії за послуги банка у сумі 4760 грн, суд дійшов висновку, що вказані кошти не входять до суми боргового зобов`язання відповідача, які вносились не виконання кредитних зобов`язань, а тому вказані позовні вимоги не є належними та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, оскільки вони не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

За змістом положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України).

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Отже, об`єктом права спільної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї.

У разі укладення кредитного договору та отримання грошей на придбання нерухомості одним із подружжя до укладення шлюбу, за умови подальшого виконання кредитного зобов`язання подружжям під час шлюбу, той з подружжя, який не укладав кредитний договір, після розірвання шлюбу має право на компенсацію половини сум що вносилися на виконання кредитного зобов`язання.

До аналогічних висновків дійшов і Верховий Суд у постанові від 12 червня 2023 року у справі №712/8602/19.

У даній справі встановлено, що сума сплачених під час проживання сторін у шлюбі коштів на погашення заборгованості за кредитним договором№038/209-к08 від 14.06.2005 року, укладеним між АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «СЕНС БАНК», та ОСОБА_2 за період з 04.11.2011 року по 11.06.2020 року (дата повного погашення кредиту) складає 24 481,93 доларів США, що підтверджується довідкою АТ «СЕНС БАНК» від 28.01.2025 року (а.с. 210 том 2)

Із деталізованої довідки, наданої АТ «СЕНС БАНК» щодо погашення по кредиту також вбачається, що за період з 04.11.2011 року по 11.06.2020 року на виконання умов кредитного договору внесено також 4760,00 гривень комісії.

Апеляційний суд враховує, що компенсаційне зобов`язання між сторонами виникло після припинення шлюбу та складається з загального обсягу витрат, понесених за рахунок спільного майна як в валюті, так і в гривні. Відповідно, розмір компенсації підлягає визначенню виходячи з загальної суми таких витрат, а не шляхом перерахунку еквіваленту кожного платежу відносно гривні.

Тому колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що сума компенсації сплачених кредитних коштів повинна бути визначена у національній валюті за курсом, який діяв на день кожного платежу.

Розрахунок компенсації загального обсягу грошових коштів, сплачених в період шлюбу, має бути здійснено за офіційним курсом НБУ в гривневому еквіваленті на дату виконання відповідачем такого зобов`язання.

Крім того, із довідки АТ «СЕНС БАНК» від 28.01.2025 року вбачається, що кошти, які надійшли як компенсація відсоткової ставки від ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» в розмірі 74 927,11 грн, не входять до суми 24 481,93 доларів США, сплаченої за період з 04.11.2011 року по 11.06.2020 року, та обліковані банком окремо від валютного зобов`язання.

Наводячи в апеляційній скарзі розрахунок розміру компенсації, позивач ОСОБА_1 цієї обставини не врахував, тому колегія суддів вважає такий розрахунок помилковим та не приймає до уваги.

З огляду на вказане, частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, є заявлені у позовній заяві ОСОБА_1 вимоги про стягнення з відповідача на його користь в порядку компенсації 50% вартості внесених в період шлюбу грошових коштів за кредитним договором №038/209-к08 від 14.06.2005 року в сумі 12 240 доларів США 96 центів та 2 380,00 гривень.

У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак, розподіл судових витрат, понесених стороною у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Аналогічної позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду (див. постанови від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19)).

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, шостої статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на те, що апеляційний суд прийняв по справі нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог (12 240, 96 дол. США з заявлених 12 276,00 дол. США), з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (3283,57 гривень та 4925,35 гривень відповідно).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_4 ) в порядку компенсації 50% вартості внесених в період шлюбу грошових коштів за кредитним договором №038/209-к08 від 14.06.2005 року в сумі 12 240 доларів США 96 центів та 2 380,00 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви 3283,57 гривень, а також за подання апеляційної скарги в розмірі 4925,35 гривень.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 30.03.2026 р.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді : О.В. Борисова

С.А. Голуб