Справа №478/104/26 Пров. №2/478/178/2026
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 квітня 2026 року с-ще Казанка
Казанківський районний суд Миколаївської області, у складі:
головуючого судді Томашевського О.О.,
секретаря судового засідання Шинкарюка М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду с-ща Казанка, в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості розмірі 61 020,00 грн за договором № 522390-КС-001 від 14.01.2025 року, яка складається з: 18 000,00 грн заборгованість по тілу кредиту; 30 420 грн заборгованості по процентам; 9 000 грн заборгованості по відсоткам згідно ст. 625 ЦКУ; 3 600 грн заборгованості за комісією, а також 2662,40 грн понесених витрат на сплату судового збору.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 14.01.2025 року між позивачем та відповідачкою було укладено електронний договір про надання кредиту № 522390-КС-001 за умовами якого, відповідачка отримала від позивача кредит в розмірі 18 000,00 грн на умовах повернення кредиту, сплати відсотків за його користування та комісії визначених договором.
Позивач виконав умови Договору надавши відповідачці грошові кошти в розмірі 18 000,00 грн шляхом перерахування коштів на рахунок відповідачки за реквізитами банківської картки № НОМЕР_1 , але відповідачка не виконала зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим виникла заборгованість на загальну суму 61 020,00 грн, в тому числі: 18 000,00 грн заборгованість по тілу кредиту; 30 420 грн заборгованості по процентам; 9 000 грн заборгованості по відсоткам згідно ст. 625 ЦКУ, 3 600 грн заборгованості за комісією.
Виходячи з наведеного, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», заборгованість за Договором про надання кредиту № 522390-КС-001 від 14.01.2025 року, що становить 61 020,00 грн, в тому числі: 18 000,00 грн заборгованість по тілу кредиту; 30 420 грн заборгованості по процентам; 9 000 грн заборгованості по відсоткам згідно ст. 625 ЦКУ, 3 600 грн заборгованості за комісією, а також судовий збір в розмірі 2 662,40 грн.
Ухвалою суду від 16.02.2026 року провадження у справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та витребувано від АТ КБ «Приватбанк» підтвердження випуску банківської картки № НОМЕР_1 на ім`я відповідачки та відомості про рух грошових коштів по ній за період з 14.01.2025 року по 01.07.2025 року.
В судове засідання сторони не прибули, повідомлялись належним чином про дату, час та місце судового засідання.
Зі змісту поданої позовної заяви, представник позивача просила розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Відповідачка, яка належним чином повідомлялася про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не прибула, про причини своєї неявки суд не повідомила. Жодних клопотань, відзиву на позов та будь-яких доказів від відповідачки на адресу суду не надходило.
З огляду на ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
14 січня 2025 року між позивачем ТОВ «Бізнес Позика» відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту № 522390-КС-001 (Споживчий кредит. Електронна форма).
Предметом укладеного договору є надання кредитодавцем (ТОВ «Бізнес Позика») позичальнику ( ОСОБА_1 ) грошових коштів в розмірі 18 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, на умовах повернення позичальником кредиту та сплати процентів за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» та Договором.
Відповідно до п.2 Договору строк, на який надається кредит складає 24 тижні. Стандартна процентна ставка за кредитом складає - в день 1%, фіксована. Загальний розмір кредиту складає 18 000,00 грн, комісія за видачу кредиту 3 600,00 грн. Орієнтовна вартість наданого кредиту складає 44 230,26 грн. Загальні витрати за кредитом складають 26 230,26 грн. Орієнтована реальна річна процентна ставка складає 6 669,18%. Денна процентна ставка складає 0,86%. Строк дії: до 01.07.2025 року.
Також, п. 4 Договору, сторони визначили графік платежів, за умовами якого відповідачка сплачує кредит 12-ма платежами у період з 28.01.2025 року по 01.07.2025 року включно на загальну суму 44 230,26 грн з яких: 18 000,00 грн розмір кредиту, 22 630,26 грн проценти за користування кредитом та 3 600,00 грн комісії.
Договір підписано відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором: UA-5897.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачкою було прийнято письмову пропозицію укласти Договір № 522390-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 14.01.2025 року, в якій було викладено попередні аналогічні умови Договору та остання ознайомилася із попередньою інформацію щодо умов споживчого кредиту (Паспортом споживчого кредиту).
З дослідженої судом візуальної форми послідовності дій клієнта б/д та б/н встановлено, що відповідачка 14.01.2025 року о 09:03:17 здійснила ідентифікацію за номером телефону в ІТС Товариства та здійснила вхід у особистий кабінет, а цього ж дня, о 09:05:19 відповідачка підписала кредитний договір одноразовим ідентифікатором: UA-5897.
Як встановлено судом із розрахунку заборгованості за кредитом, відповідачкою не було здійснено жодного платежу. Проценти нараховувались відповідачці в межах визначених Договором строку кредитування, тобто до 01.07.2025 року включно за ставкою 1%. Також з розрахунку вбачається нарахування відсотків в порядку ст. 625 ЦК України в розмірі 9 000,00 грн, комісії на суму 3 600,00 грн.
Розмір заборгованості, який залишається несплаченим станом на 07.01.2026 року складає 61 020,00 грн, в тому числі: 18 000,00 грн розмір заборгованості за кредитом; 30 420,00 грн заборгованість по відсоткам; 3 600,00 грн заборгованість по комісії та 9 000,00 грн заборгованість по відсотках, розрахованих в порядку ст. 625 ЦК України.
Аналогічний розмір заборгованості вбачається з довідки про стан заборгованості б/н та б/д, станом на 07.01.2026 року.
Встановивши наведені обставини, суд виходить з наступного.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3ст. 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6ст. 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Згідно п. 5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
У п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» закріплено визначення, згідно якого електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Пунктом 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України(п.13 ст.11Закону України «Про електронну комерцію»).
Приписами, закріпленими у ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги, за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12 січня 2021 року дійшов висновку, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет - магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
В ч. 1 ст. 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За правилами, визначеними ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом ч. 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Як встановлено судом договір №522390-КС-001 про надання кредиту від 14 січня 2025 року, укладений між його сторонами в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно із вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію», і підписаний особисто відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора.
В договорі викладено інформацію про тип кредиту, строк кредитування, спосіб та строк надання кредиту, процентну ставку, комісію, загальні витрати за кредитом, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом, реальну річну процентну ставку, а тому відповідачка була ознайомлена з умовами кредитування.
Підписавши договір про надання споживчого кредиту, відповідачка відповідно до ст.ст. 3 та 627 ЦК України добровільно погодила такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання.
За правилами, визначеними ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За приписами, закріпленими у ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно вимог, закріплених у ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
За результатами розгляду справи, суд констатує, що правочин, укладений між його сторонами, відповідно до статті 204 ЦК України є правомірним та укладеним у письмовій формі, а це у свою чергу свідчить, що сторонами дотримано вимоги щодо форми кредитного договору, закріплені у ст. 1055 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
З матеріалів справи судом встановлено факт укладення кредитного договору в електронній формі між сторонами, отримання та користування кредитом відповідачкою, а також не виконання нею зобов`язань із повернення кредиту та сплати нею відсотків та комісії. За наведених обставин, у відповідачки утворилась заборгованість за кредитом, процентами за його користування та комісією за надання кредиту, розмір яких відповідає умовам договору.
Що стосується нарахованих відсотків в порядку ст. 625 ЦК України в розмірі 9 000,00 грн, то суд враховує, що зі змісту п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який у подальшому був неодноразово продовжений Указами Президента України із затвердженням відповідними Законами України та діє безперервно до теперішнього часу.
Кредитний договір було укладено 14.01.2025 року, тобто, в період дії воєнного стану в Україні, що прямо забороняло проводити нарахування відповідачці відсотків в порядку ст. 625 ЦК України.
Виходячи з цього, суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача процентів в розмірі 9 000,00 грн за кредитним договором відсутні.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими в частині та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, суд керуючись ст. 141 ЦПК України стягує з відповідачки на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, розмір позовних вимог позивача складає 61 020,00 грн, з яких підлягають задоволенню 52 020,00 грн або 85,25 %.
Таким чином, розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача складає 2 269,70 грн (2 662,40 * 85,25%).
Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268, ч.1 ст.280 ЦПК України, суд,
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Повний текст заочного рішення складено 02.04.2026 року.

Суддя О.О. Томашевський