Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
243/9260/25: Цивільні справи (з 01.01.2019); Справи позовного провадження; Справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на нерухоме майно (крім землі), з них:; про приватну власність, з них:; визнання права власності.
Надіслано судом: 08.04.2026. Зареєстровано: 09.04.2026. Забезпечено надання загального доступу: 10.04.2026.
Дата набрання законної сили: 07.04.2026
Номер судового провадження: 22-ц/803/2821/26
ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2821/26 Справа № 243/9260/25 Суддя у 1-й інстанції - Дюміна Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Макарова М.О., Свистунової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Шаповалової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2025 року у складі судді Дюміної Н.О. по цивільній справі №243/9260/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом, пред`явленим до ГУ ПФУ в Донецькій області, на предмет стягнення з відповідача на користь позивача 79 613,16 грн недоотриманої пенсії померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_2 за період з 01 серпня 2022 року по 30 червня 2023 року, що увійшла до складу спадщини в порядку спадкування за законом. 16 грудня 2024 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на нараховану, але неотриману пенсію в сумі 79 613,16 грн. 18 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до ПФУ з метою отримання спадщини, проте, відповіді як і виплати успадкованої суми не отримала, що вважає порушенням з боку відповідача її майнових спадкових прав, захисту яких відшукує по суду.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Донецькій області, про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом, - задоволено.

Стягнуто з ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом недоотриману пенсію, яка була нарахована ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 79 613,16 грн, що входить до складу її спадщини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №6099 від 16 грудня 2024, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєлінською К.В.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 968,96 грн (а.с. 118-121).

Рішення суду мотивовано тим, що позивачеві не виплачено недоотриману пенсію спадкодавця у розмірі 79 613,16 грн, враховуючи, що свідоцтвом про спадщину, отриманим позивачем, передбачена в успадкування після батька саме така сума недоотриманої його пенсії, що є власністю позивача. Однак, відповідач, в порушення ст. 316,317,321,1216,1217,1218,1219,1227 ЦК України, не виконав вимог діючого законодавства, не встановив належного переходу права власності на зазначену суму від спадкодавця до спадкоємця, при цьому наполягаючи на застосуванні до спірних правовідносин ст. 46,52 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що суд першої інстанції вважав неправомірним та помилковим при переході права власності на грошові кошти в даному випадку, чим порушив майнових спадкових прав позивача.

Не погодившись з рішення суду першої інстанції, у грудні 2025 року ГУ ПФУ в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні вимог позивача, посилаючись на те, що виплата пенсії проведена по 31 липня 2022 ркоу, а з 01 липня 2023 року пенсійна справа знята з обліку у зв`язку зі смертю пенсіонера ОСОБА_2 . У період з 01 серпня 2022 року по 31 січня 2023 року нарахування пенсійних виплат ОСОБА_2 проводилось шляхом включення до сформованої відомості через поштове відділення у м. Дружківка, яка передавалась для виплати до виплатних об`єктів АТ Укрпошта, але кошти не було отримало пенсіонером. З 01 лютого 2023 року виплату пенсії ОСОБА_2 автоматично припинено, в силу ст. 49 Закону України №1058, а із заявою про поновлення виплат пенсіонер не звертався за життя, тому за період з 01 лютого 2023 року по 30 червня 2023 року пенсія нарахуванню та виплаті не підлягає. За таких обставин скаржник вважає, що спадкоємець померлого ОСОБА_2 не має права на отримання пенсії за весь заявлений період. При цьому скаржник наголосив, що за ст. 46,52 Закону України №1058 виплата недоотриманої пенсії ОСОБА_2 його спадкоємцями здійснюється не більше ніж за три роки, які передували зверненню з відповідною заявою про такі виплати, а позивач через свого представника звернулась лише 18 вересня 2025 року до відповідача, тому скаржник вважає, що сума недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за життя склала 40 898,40 грн за період з 01 серпня 2022 року по 31 січня 2023 року, а за період з 01 лютого 2023 року по 30 червня 2023 року відсутня (а.с. 128-131).

Позивач ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, у лютому 2026 року подала в системі Електронний суд через свого представника адвоката Кутового Г.І. відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи скаржника не ґрунтуються на нормах Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, ЗУ Про пенсійне забезпечення та ЦК України. Також зазначила, що скаржник не надав будь-яких доказів на спростування встановлених судом першої інстанції фактичних обставин та висновків суду у справі, що унеможливлює скасування судового рішення. Просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін (а.с.153-157).

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Женева, Швейцарія, що вбачається з витягу з реєстру актів цивільного стану Швейцарської Конфедерації (з апостилем).

16 грудня 2024 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу видане свідоцтво про право на спадщину за законом № 6099, за змістом якого спадкоємцем майна ОСОБА_2 , 1936 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з грошових коштів у виді недоотриманої пенсії в сумі 79 613,16 грн.

18 вересня 2025 року ГУ ПФУ в Донецькій області була надіслана заява ОСОБА_3 , подана в інтересах ОСОБА_1 , про виплату недоотриманої пенсії на підставі свідоцтва про право на спадщину. Вказана заява була отримана відповідачем 23 вересня 2025 року.

За відомостями ППВП, наданими відповідачем, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримував пенсію за віком з 20 жовтня 1996 року, розмір пенсії у період з 01 серпня 2022 року по 30 листопада 2022 року складав 6812,66 грн, з 01 грудня 2022 року по 31 січня 2023 року складав 6823,88 грн. Суми пенсії за вказаний період були виплачені, але не отримані пенсіонером. З лютого 2023 по червень 2023 розмір пенсії вказаний «0» у графах «призначена» та «нарахована».

20 жовтня 2025 року відповідачем надано відповідь на заяву ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_1 , за змістом якої для визначення права на виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 рекомендують ОСОБА_1 подати відповідну заяву про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера затвердженого зразку та зручним способом, визначеним Порядком №22-1.

Задовольняючи вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на її користь, як спадкоємиці померлого батька, який перебував на обліку у ГУ ПФУ у Донецькій області, як пенсіонер, недоотриманої ним пенсії, про що зазначено у свідоцтві про спадщину, суд першої інстанції вважав доведеним, що позивачеві належить вся сума, визначена свідоцтвом про право на спадщину за законом, тому саме 79 613,16 грн недоотриманої пенсії спадкодавця має бути виплачена позивачеві як спадкоємцеві, адже ця сума увійшла до складу спадщини та є власністю позивача. Право позивача на вищевказану суму недоотриманої пенсії посвідчене свідоцтвом про право на спадщину, яке в контексті положень ст.66 Закону України "Про нотаріат" є процесуальним нотаріальним актом, що засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємця та є для спадкоємця основним правовстановлюючим документом. Суд першої інстанції вважав, що на час розгляду справи свідоцтво про право на спадщину за законом недійсним не визнано, неоспорене та є чинним, доказів визнання його недійсним чи внесення до нього змін відповідачем не надано.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та встановленими фактичними обставинами справи.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин 3,4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України).

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав є визнання права.

У відповідності до положень ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно норм ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно частин першої та третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Відповідно до норм ст. 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Під час визначення обсягу спадщини необхідно виходити з того, що права та обов`язки, суб`єктом яких був спадкодавець на час відкриття спадщини, переходять до його спадкоємців. Спростування цієї презумпції можливе лише у випадках, коли права та обов`язки є нерозривно пов`язаними з особою спадкодавця. Отже, закон вказує, що до складу спадщини не включаються особисті немайнові права. Безпосередньою ознакою немайнових прав є невіддільність останніх від особи їхнього носія.

Пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Таким чином, право на аліменти, пенсії та інші соціальні виплати, як на періодичні платежі, не входить до складу спадщини, оскільки мають на меті матеріальне забезпечення конкретної особи, а передумовою виникнення зазначених прав у спадкодавця була його участь у сімейних, соціальних та трудових відносинах. Однак наведене правило не застосовується до випадків, коли зазначені суми були нараховані, але не одержані спадкодавцем і за умови відсутності членів його сім`ї, бажаючих їх отримати. В такому випадку належить застосовувати ст. 1227 ЦК України.

Згідно зі ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Отже, з аналізу наведених правових норм вбачається, що до складу спадщини входить сума пенсії, яка була нарахована, але не отримана спадкодавцем за життя з незалежних від нього причин.

Зміст ч. 3 ст. 52 Закону України №1058-ІУ також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодування у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Окрім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що загальна сума невиплаченої пенсії померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , яка зазначена у свідоцтві про спадщину за законом, виданому на ім`я позивача, складає 79 613,16 грн, що скаржником не спростовано.

Доводи скаржника про те, що ОСОБА_2 за період, вказаний у позові, пенсія не нараховувалась у зазначеному розмірі, за життя ОСОБА_2 не звертався за її поновленням, а тому позивач не може успадкувати зазначену суму, колегія суддів не може прийняти до уваги, адже спору про оскарження свідоцтва про спадщину, яким позивач і успадкувала зазначену суму, немає між сторонами, а на запит нотаріуса відповідачем надався розрахунок невиплаченої пенсії ОСОБА_2 за період з 01 серпня 2022 року по 30 червня 2023 року, тобто, по місяць його смерті.

Колегія суддів наголошує, що скаржник не наводить жодного доказу та не посилається на будь-які норми діючого законодавства, що може спростувати правомірні висновки суду першої інстанції, при цьому, встановлені вірно фактичні обставини справи судом першої інстанції, що знайшли своє підтвердження і при розгляді апеляційної скарги, свідчать про невиконання відповідачем своїх обов`язків зі сплати успадкованої позивачем недоотриманої пенсії після батька ОСОБА_2 у відповідності до свідоцтва про спадщину за законом.

Відтак, висновок місцевого суду, що розмір недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за його життя складає 79 613,16 грн, що зазначено у свідоцтві про спадщину на підставі відповіді Управління Пенсійного фонду України Донецької області від 26 листопада 2024 року за №0500-0207-8/113729 з наданим розрахунком неотриманої пенсії спадкодавцем (а.с.24), повинні бути виплачені позивачу саме у розмірі 79 613,16 грн, як майно, яке увійшло до складу спадщини, що колегія суддів вважає правильним і повністю з ним погоджується.

Доводи скаржника про те, що позивачеві належить до виплати розмір недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за його життя у 40 898,40 грн за період з 01 серпня 2022 року по 31 січня 2023 року, з урахуванням вимог ст. 46 ЗУ №1058 не знайшли свого підтвердження, тому такі доводи скаржника колегія суддів відкидає.

Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що правовідносини з приводу нарахування та обліку недоотриманої пенсії померлого пенсіонера мають регулюватись спеціальною нормою ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи вказане, колегія суддів доходить висновку, що є безпідставними доводи скарги про те, що задоволення позовних вимог позивача є недоведеними та необґрунтованими.

Перевіривши справу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про повне задоволення позову, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 264 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Скаржник не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені «07» квітня 2026 року.

Повний текст постанови складено «08» квітня 2026 року..

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.О. Макаров

О.В. Свистунова

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...