ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 695/1485/26
номер провадження 2-з/695/2/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі судді Апанасенко К.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану разом із позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

УСТАНОВИВ:

09.04.2026 до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, укладеним у формі розписки, у сумі 42000 доларів США, що еквівалентно 1 826 580 грн. Одночасно позивач подав до суду заяву про забезпечення позову.

Позивач зазначає, що спочатку в усній формі, а пізніше - 20.03.2026 поштовим цінним відправленням він звертався до відповідача з вимогою повернути кошти, отримані за розписками від 11.02.2023 та 04.06.2024. За твердженням позивача, ОСОБА_2 заявляє, що у нього наразі коштів для повернення боргу немає, тому він відмовляється повернути позичені йому кошти. При цьому відповідач є платоспроможним, володіє низкою об`єктів нерухомого майна та причепом автомобільним, 2011 року випуску, і автомобілем марки «СHERY», 2017 року випуску.

Також позивачу випадково стало відомо, що відповідач почав здійснювати дії, спрямовані на відчуження належного йому майна, про що свідчить подане ним у мережі Інтернет оголошення про продаж будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Тому позивач просив до початку розгляду по суті справи за позовною заявою розглянути заяву про забезпечення позову і з метою забезпечення позову до вступу в законну силу рішення суду по даній справі:

- накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог в розмірі 42 тисячі доларів США;

- накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_2 , що знаходяться на будь-яких рахунках ОСОБА_2 , відкритих у банківських установах, які будуть виявлені під час виконання ухвали про забезпечення позову, в межах заявленої до стягнення суми позовних вимог в розмірі 42 000 (сорок дві тисячі) доларів США;

- заборонити державним реєстраторам та іншим, уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, особам вчиняти будь-які реєстраційні дії з приводу реєстрації права власності щодо належного ОСОБА_2 рухомого і нерухомого майна.

При визначенні заходів забезпечення позову заявник виходить із суми боргу та поведінки відповідача, яка свідчить про створення ризиків невиконання рішення суду про стягнення боргу.

Вирішуючи заявлене клопотання, суд керується такими нормами права.

Частиною 1, 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1-3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За ч. 5 ст. 151 ЦПК України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення (постанови ВП ВС від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

У дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду в конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами (постанова ВП ВС від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам...

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу (постанова Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі № 910/4669/21).

Аналізуючи викладені в заяві про забезпечення позову обставини справи, суд дійшов наступних висновків щодо наявності підстав для застосування тих заходів забезпечення позову, які просить вжити позивач.

За твердженням позивача, між ним та відповідачем існує спір щодо виконання договору позики, оформленого письмовою розпискою від 11.02.2023, на суму 42 тис. дол. США.

У наданій позивачем копії розписки вказано, що 11.02.2023 ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 долари США в сумі 12 тисяч, на невизначений термін, і зобов`язався повернути їх при першій вимозі. Зазначено, що «сума боргу може змінюватись, згідно запису нижче», і розміщено підпис. Далі в розписці міститься запис, датований 04.06.2024, про те, що ОСОБА_2 бере додатково гроші «загальна сума складає 30 тис. американських доларів», і розміщено підпис.

Отже, предметом позову є стягнення боргу за договором позики у формі розписки на загальну суму 42 тис. доларів США.

Позивач указує, що усно звертався до відповідача з приводу погашення боргу, однак отримав відмову.

20 березня 2026 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою-претензією про виплату боргу на адресу відповідача, що підтверджено описом вкладення у цінний лист та накладною № 908 АТ «Укрпошта» від 20.03.2026. Однак відповідний цінний лист повернувся за закінченням терміну зберігання.

Як свідчить надана позивачем Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.04.2026, у власності відповідача перебувала низка об`єктів нерухомого майна.

Право власності на останні із зареєстрованих на праві власності за відповідачем об`єктів нерухомості житловий будинок по АДРЕСА_1 та відповідну земельну ділянку, було припинено 25 березня 2026 р. (підстава припинення права не наведена в Реєстрі). При цьому, згідно наданого позивачем Інтернет-оголошення, із січня 2026 року до 8 квітня 2026 року в мережі Інтернет розміщено оголошення про продаж належного відповідачу житлового будинку за ціною 145 000 доларів, що очевидно свідчило про намір відповідача продати це майно, вартість якого могла би компенсувати суму боргу позивачу (за його наявності).

Аналіз наведеної вище інформації дозволяє суду дійти висновку про наявність реальних загроз можливого невиконання рішення суду про стягнення з відповідача визначеної в позові суми коштів 42 тис. дол. у разі ухвалення такого рішення. Адже події щодо розміщення в мережі Інтернет оголошення про продаж нерухомості відповідача, направлення письмової претензії позивачем відповідачу та припинення права власності на останній належний відповідачу об`єкт нерухомості відбувалися в близькій хронологічній послідовності; і в результаті у власності відповідача не залишилося нерухомого майна, з вартості якого могла би бути потенційно стягнена сума боргу, на якому наполягає позивач.

Щодо видів та співмірності пропонованих позивачем заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами суд зазначає наступне.

Позивач просить суд накласти арешт на все рухоме й нерухоме майно відповідача, а також на грошові кошти на його банківських рахунках у межах позовних вимог у розмірі 42 тис. дол. США та заборонити державним реєстраторам та іншим, уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, особам вчиняти будь-які реєстраційні дії з приводу реєстрації права власності щодо належного ОСОБА_2 рухомого і нерухомого майна.

Оскільки нерухоме майно у відповідача відсутнє, накладення арешту на нього та заборона державним реєстраторам та іншим, уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, особам вчиняти будь-які реєстраційні дії з приводу реєстрації права власності на таке майно позбавлене юридичного змісту.

Згідно наданого позивачем витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів за ОСОБА_2 зареєстровано причеп автомобільний та легковий автомобіль марки Cherry Tiggo 2, 2017 року випуску.

Накладення арешту на це рухоме майно відповідача і його грошові кошти в межах позовних вимог може створити передумови для забезпечення виконання рішення суду про стягнення боргу (в разі його постановлення). Крім того, такі заходи забезпечення позову будуть співмірними заявленим позивачем позовним вимогам на суму 42 тис. доларів США.

Однак арешт майна не повинен створити надмірного тягаря для боржника. Накладення арешту на транспортні засоби відповідача може обмежити не тільки право розпорядження, а й право користування таким майном. Адже згідно з ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» при здійсненні виконання судового рішення про забезпечення позову виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам. Такі дії можуть призвести до необґрунтованого обмеження прав власника майна.

Тому належним видом забезпечення позову, який відповідатиме меті застосування такого забезпечення, буде застосування заборони відчуження транспортних засобів, а також арешт грошових коштів у межах суми боргу.

Щодо співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, то, на переконання суду, вжиття вказаних заходів не створить суттєвий дисбаланс майнових прав і законних інтересів сторін спору, адже арешт коштів застосовується лише в межах суми боргу, а рухоме майно фактично перебуватиме у володінні й користуванні власника, обмежуватиметься лише можливість розпоряджатися ним. Також слід враховувати, що заходи забезпечення позову є тимчасовими, на період вирішення спору по суті.

Крім того, при арешті грошових коштів суд керується нормою ч. 4 ст. 150 ЦПК України, за якою не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю.

Суд бере до уваги висновки Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (постанова від 06.08.2025 у справі № 759/22148/24) про те, що накладення арешту на майно та грошові кошти в межах суми заявлених вимог не створює подвійного забезпечення позову і дисбалансу інтересів сторін. Однак такий захід забезпечення позову є обґрунтованим за наявності реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, зокрема й задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (постанова ВС від 22.07.2021 у справі № 916/585/18 (916/1051/20).

З метою упередження можливих дій відповідача з продажу належних йому транспортних засобів та задля охорони майнових інтересів позивача, про які він стверджує в позові, суд вважає за можливе накласти в межах заявленої позивачем суми боргу арешт на кошти відповідача на його банківських рахунках, а також заборону на відчуження транспортних засобів відповідача. Такі заходи забезпечення позову спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення про стягнення боргу в разі задоволення позову.

З огляду на викладене вище, враховуючи доведеність позивачем реальності загрози невиконання чи можливого утруднення виконання рішення суду про стягнення боргу з відповідача, співмірність пред`явленим позовним вимогам окремих із запропонованих заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування указаних вище заходів забезпечення позову. Суд враховує, що в разі задоволення позову про стягнення боргу в загальній сумі 42 тис. доларів США захист порушеного права позивача може стати неефективним у разі відчуження відповідачем належного йому майна на користь третіх осіб та виведення грошових коштів із рахунків відповідача.

Суд підкреслює, що даним судовим рішення не вирішується заявлений позов та наперед не визначається результат розгляду справи по суті.

Статтею 154 ЦПК України визначені випадки, коли суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення.

З огляду на обраний вид забезпечення позову, який не впливає на матеріальний стан відповідача як власника майна та не призводить до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування, суд не вбачає підстав застосовувати зустрічне забезпечення.

Відповідно до ч. 7, 11 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

За статтею 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст. 149-153, 259-261, 353-354 ЦПК, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

До набрання законної сили судовим рішення у цивільній справі № 695/1485/26:

заборонити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вчиняти дії по відчуженню належних йому на праві власності транспортних засобів, а саме: причепа автомобільного ПА 004, 2011 року випуску, та легкового автомобіля Cherry Tiggo 2, 2017 року випуску;

заборонити державним реєстраторам та іншим, уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, особам вчиняти будь-які реєстраційні дії з приводу реєстрації права власності щодо належних ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) транспортних засобів, а саме: причепа автомобільного ПА 004, 2011 року випуску, та легкового автомобіля Cherry Tiggo 2, 2017 року випуску;

накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_2 , що знаходяться на рахунках ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), відкритих у банківських установах, які будуть виявлені під час виконання ухвали про забезпечення позову, у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог у розмірі 42000 (сорок дві тисячі) доларів США (окрім заробітної плати, пенсії, допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, вихідної допомоги).

Ухвала набирає законної сили негайно після її постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складання.

Копію ухвали надіслати заявнику ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Суддя К.І. Апанасенко