Провадження № 22-ц/802/420/26 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника позивачів ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога Сергій Степанович, про зняття арешту з майна, за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , поданою в їх інтересах представником ОСОБА_1 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волин6ської області від 14 січня 2026 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 04 березня 2021 року ОСОБА_4 було введено в експлуатацію багатоквартирний будинок, який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,2833 га, кадастровий номер :03:001:8254, за адресою: АДРЕСА_1 .

12 березня 2021 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , що знаходиться у названому будинку.

14 квітня 2021 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 у цьому ж будинку.

14 грудня 2022 року у будинку було створено ОСББ «Якова Гальчевського, 2А».

Як зазначають позивачі, їм згодом стало відомо, що ухвалою суду від 08 січня 2021 року у справі № 161/19806/21 на вказану земельну ділянку (кадастровий номер :03:001:8254) було накладено арешт як захід забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, який жодним чином не пов`язаний з позивачами та іншими співвласниками будинку.

Зазначають, що співвласники квартир на виконання вимог ч. 2 ст. 42 ЗК України звернулись до ОСОБА_4 , як до забудовника, з вимогою про передачу земельної ділянки на баланс ОСББ «Якова Гальчевського 2А».

Однак, 16 червня 2025 року ОСОБА_4 у письмовій відповіді зазначив, що не заперечує щодо вчинення вказаних дій, однак не може цього зробити по причині накладення арешту на земельну ділянку у справі № 161/19806/21.

Зважаючи на обмеження позивачів та інших співвласників будинку в реалізації права власності, останні просили суд зняти арешт з нерухомого майна земельної ділянки - в судовому порядку.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 січня 2026 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням суду, позивачі через свого представника ОСОБА_1 подали апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вказані позовні вимоги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказували, що наявність арешту земельної ділянки, на якій знаходиться багатоквартирний житловий будинок, в якому вони є власниками квартир, порушує іх права співвласників на володіння, користування та розпорядження спільним майном. Покликаючись на норми ст.42 ЗК України, ч.2 ст.382 ЦК України, ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», просили задовольнити апеляційну скаргу та задовольнити їх вимоги про зняття арешту із спірної земельної ділянки.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не було подано.

Згідно із положеннями частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника позивачів ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачі не є належними та ними не доведено належними і допустимими доказами порушення їх прав та існування реальних перешкод у користуванні арештованим майном кожним зокрема із власників квартир. Також судом вказано, що оскільки власником спірної земельної ділянки залишається ОСОБА_4 , який є боржником у відкритому виконавчому провадженні, арешт діє до повного виконання судового рішення. Разом з тим, з позовом про звільнення майна з-під арешту слід було звертатись не окремим власникам житлових квартир, а в інтересах усіх співвласників - ОСББ, якому відповідно до закону належало право на передачу безоплатно у власність або в постійне користування прибудинкової території багатоквартирного будинку.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду з огляду на наступне.

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом установлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_4 , а позивач ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_3 в цьому ж будинку (а.с. 17,18).

Із інформації з порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, наданої позивачами, видно, що 04 березня 2021 року зареєстровано декларацію про готовність вказаного об`єкта - багатоквартирного будинку до експлуатації (а.с.14-16).

Також встановлено, що 14 грудня 2022 року у багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , було створено ОСББ «Якова Гальчевського 2А» (а.с.19).

З метою реєстрації права власності на земельну ділянку ОСББ «Якова Гальчевського 2А» звернулось до відповідача ОСОБА_4 , як до забудовника, з вимогою про передачу земельної ділянки, кадастровий номер :03:001:8254, на баланс останнього.

У письмовій відповіді на вимогу від 16 червня 2025 року ОСОБА_4 не заперечує щодо передачі земельної ділянки, однак повідомив про наявність обтяжень вказаного майна, накладених відповідно до ухвали суду у справі № 161/19806/21 (а.с.29).

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.11.2021 року в межах розгляду цивільної справи справі № 161/19806/21 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики судом було вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_4 , а саме на:

1) незавершене будівництво, будівлі багатоквартирного житлового будинку /А-3/; опис готовність 19%, за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 228;

2) земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:3617, яка знаходиться за адресою Волинська область, Луцький район, с. Струмівка, площею 0,25 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 228;

3) земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:8249, яка знаходиться за адресою Волинська область, Луцький район, с. Струмівка, площею 0,0194 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 28;

4) земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:8254, яка знаходиться за адресою Волинська область, Луцький район, с. Струмівка, площею 0,2833 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 28;

5) земельну ділянку з кадастровим номером :33:025:0141, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_5 , площа 0,3 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

6) транспортний засіб Volkswagen Touareg, 2012 року випуску, який 03 липня 2012 року зареєстрований за ОСОБА_4 ;

7) транспортний засіб Mercedes-Benz Vito 110 CDI, 2011 року випуску, який 27 листопада 2015 року зареєстрований за ОСОБА_4 ;

8) транспортний засіб Ford Transit D, 2006 року випуску, який 27 серпня 2013 року зареєстрований за ОСОБА_4 .

Постановою Волинського апеляційного суду від 20 січня 2022 року дану ухвалу залишено без змін.

Згідно із рішенням суду від 29 серпня 2022 року вимоги ОСОБА_5 було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики у розмірі 100 000 (сто тисяч) доларів США.

Вказане рішення набрало законної сили 31.03.2023 року (згідно даних АСДС).

Позивачі покликаються на те, що зазначений об`єкт нерухомого майна розташований на земельній ділянці загальною площею 0,2833 га, за адресою АДРЕСА_1 (кадастровий номер :03:001:8254).

Проте, як видно з матеріалів справи, жодних доказів того, що саме на вказаній земельній ділянці розташований багатоквартирний будинок, в якому власниками квартир є позивачі, суду не надано.

Згідно із відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дана земельна ділянка належить ОСОБА_4 з 26 липня 2017 року.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України "Про виконавче провадження").

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (постанова від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18, від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16, від 07 квітня 2021 року у справі № 174/474/17).

Як убачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 388126367 від 24 липня 2024 року, на спірну земельну ділянку 11 листопада 2021 року було накладено арешт на підставі постанови старшого державного виконавця Луцького ВДВС у Луцькому районі Волинської обл. ЗМУ МЮ (м. Львів) Якимчука Я.Б.

Зазначена постанова органу ДВС винесена у виконавчому провадженні № 67473021 з примусового виконання ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 листопада 2021 року, яка була винесена у якості вжиття заходів забезпечення позову в цивільній справі № 161/19806/21 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Разом з тим, згідно з даними АСВП щодо ОСОБА_4 наявні три відкритих виконавчих провадження, стягувачем у яких є ОСОБА_5 , одне з яких станом на дату розгляду справи не завершено (ВП №71669280, дата відкриття - 27.04.2023 року) ( а.с.30).

Отже, станом на дату розгляду справи власником спірної земельної ділянки є ОСОБА_4 . Особа, в інтересах якої накладено арешт на майно,- ОСОБА_5 . Разом з тим, багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 перебуває в управлінні ОСББ «Гальчевського Якова 2А».

Предметом розгляду даної справи є питання зняття арешту зі спірної земельної ділянки.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (п. 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 925/1265/16). Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на порушника.

Цивільні права або інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права чи інтересу позивача.

Велика Палата неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа та характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови ВП ВС від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 06.04.2021 року у справі № 925/642/19).

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови ВП ВС від 29.09.2020 року у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 року у справі № 910/12525/20).

Разом з тим, як визначено в п.4-6 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», прибудинкова територія - це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку; співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Відповідно до норм ст.4 цього Закону власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Як визначено ч.1 ст.5 Закону, спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Проте, ч.2 цієї статті встановлено, що спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно з приписами ч.2 статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок, та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Також ст.10 Закону визначено, що прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі питання про розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, встановлення, зміну та скасування обмежень щодо користування ним, належить до повноважень зборів співвласників.

Як установлено ст.42 ЗК України, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Отже, судом правильно встановлено, що позивачі як окремі співвласники квартир фактично з часу одержання у власність своїх помешкань, тобто, з 2021 року, незалежно від існування арешту на спірну земельну ділянку, безперешкодно користуються прибудинковою територією, однак вважають, що позбавлені права розпоряджатись нею внаслідок арешту. Проте, в силу закону вони кожен зокрема не мають права розпоряджатись земельною ділянкою прибудинкової території.

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (ОСББ) - це неприбуткова юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для спільного користування, утримання та управління будинком і прибудинковою територією, а також для юридичного оформлення їхніх майнових прав.

ОСББ є однією з форм управління багатоквартирним будинком. Створення та діяльність ОСББ регулюються Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Відповідно до ст. 4 цього Закону ОСББ від свого імені набуває майнові і немайнові права та обов`язки, виступає позивачем та відповідачем у суді.

Водночас, позивачі, покликаючись на наведені норми законів, не надали жодних доказів, що вони уповноважені від імені усіх співвласників багатоквартирного будинку вирішувати питання про зняття обмежень щодо користування спільним майном. Також в суді ними не доведено, що співвласниками (зокрема і в особі ОСББ) вчинялися дії щодо виготовлення відповідної землевпорядної документації для визначення статусу прибудинкової території з метою оформлення права власності на таку земельну ділянку шляхом передачі цього права у встановлений законом спосіб від теперішнього юридичного власника ОСОБА_4 .

З позовом в інтересах співвласників ОСББ «Якова Гальчевського 2А» про визнання права власності на спірну земельну ділянку та зняття з неї арешту також не зверталось.

Таким чином, ураховуючи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є належними позивачами, уповноваженими від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку звертатися з даним позовом про зняття арешту, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог та відхиляє аргументи апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення норм матеріального права та розуміння ефективності способу захисту права у правовідносинах, що склалися між сторонами, тому апеляційним судом не беруться до уваги.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367,368, 374, 375,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , подану в їх інтересах представником ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 січня 2026 року в даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді