Номер апеляційного провадження 22-ц/824/2148/2026
Головуючий у суді першої інстанції Н. В. Пономаренко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

06 квітня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

сторони

позивач Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія

«Київводоканал»

відповідач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», подану представником Плясуном Олександром Івановичем, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2025 року, ухвалене у складі судді Пономаренко Н.В. в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва,

у с т а н о в и в :

У липні 2021 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ПрАТ «АК «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є власником та отримує послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення ( з використанням внутрішньо будинкових мереж) за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Договору, оскільки після розміщення повідомлення та Договору у газеті «Хрещатик» №110 (4510), на адресу ПрАТ «АК «Київводоканал», жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених тарифами у строку і на умовах, що передбачені договором. Відтак позивач зазначає, що з 01.08.2014 року по час звернення до суду споживає вказані житлово-комунальні послуги за вказаною адресо.

Внаслідок неналежного виконання протягом тривалого часу зобов`язань за Договором у відповідача в період з 01.08.2014 року по 31.05.2021 року зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожити послуг з водопостачання та водовідведення не виконав, внаслідок чого в останньої виникла заборгованість у розмірі 52 791,16 грн., 3 % річних у розмірі 4 010,93 грн., інфляційні втрати у розмірі 13 809,66 грн.

У зв`язку з викладеним вище позивач звернувся з даним позовом.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2021 року позов ПрАТ «АК «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» суму заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 52 791,16 грн., 3 % річних у розмірі 4 010,93 грн., інфляційні втрати у розмірі 13 809,66 грн. та судовий збір в розмірі 2 270,00 грн.

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою про перегляд заочного рішення суду. Як підставу для перегляду заочного рішення суду зазначав, що на момент звернення ПрАТ «АК «Київводоканал» з позовом до суду щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги, він не є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 28.03.2024 заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 03.12.2021 в справі за позовом ПрАТ «АК «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги задоволено. Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03.12.2021 в справі за позовом ПрАТ «АК «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги скасовано і призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 15.01.2025 залучено до участі в справі за позовом ПрАТ «АК «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, співвідповідача ОСОБА_3

11.03.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення позивача у яких викладено вимоги позову, а саме щодо стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період в межах строків позовної давності з лютого 2017 - травень 2021 у розмірі 41 306,65 грн., 3 % річних у розмірі 2 209,05 грн. та інфляційні втрати у розмірі 6 115,17 грн., а також сплачений судовий збір.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2025 року позовні вимоги позов ПрАТ «АК «Київводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» суму заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 13768,88 грн., 3 % річних у розмірі 736,33 грн., інфляційні втрати у розмірі 2038,33 грн., судовий збір в розмірі 749,10 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПрАТ «АК «Київводоканал», через представника Плясуна О.І. подано апеляційну скаргу, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відхилених позовних вимог, а саме в частині відмови у солідарному стягненні з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , на користь ПрАТ «Київводоканал» заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого постачання і водовідведення оскільки проживав та був зареєстрований з 19.03.1991 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом першої інстанції було встановлено, що право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08 червня 2000 року № НОМЕР_1 , перейшло на користь ОСОБА_3 , у зв`язку із реалізацією нерухомого майна на прилюдних торгах у рамках виконавчого провадження, що підтверджується свідоцтвом, посвідченим 17 вересня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. за реєстровим № НОМЕР_5.

Разом з тим судом першої інстанції залишилося поза увагою те, що дана частка квартири була набута відповідачем ОСОБА_3 , яка є дружиною ОСОБА_1 , що підтверджується відміткою у паспорті ОСОБА_1 , копія якого наявна в матеріалах справи. Отже, на думку позивача, відповідно до норми ст. 60 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, вказана частка квартири належить відповідачам на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, судом першої інстанції внаслідок незастосування вказаних норм ст. 1, ст.7, ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», неповного з`ясування обставин справи безпідставно відмовлено в частині солідарного стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. З ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

З указаного вбачається, що співвласники є солідарними боржниками.

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

У відповідності до вимог п. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, ціну позову, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд перевірив доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах його апеляційного оскарження, та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПрАТ «АК «Київводоканал» та стягуючи заборгованість за надані житлово-комуналтні послуги лише з ОСОБА_3 , суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів того, що відповідач ОСОБА_1 був споживачем комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , за якою обліковується наявна заборгованість, а оскільки відповідач ОСОБА_3 була власником 1/3 вказаної квартири, то у неї відсутній обов`язок сплати всієї суми заборгованості.

З таким висновком суду колегія суддів погодитися не може та зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанцції та вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації державного житлового фонду Радянського району м. Києва від 08 червня 2000 року №24780, квартира АДРЕСА_2 належала на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в рівних долях (а.с. 90).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві 13 лютого 2017 року, - ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 134).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Відділом державної реєстрації смерті ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 135).

Разом з тим, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 19.03.1991 року по теперішній час за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА (а.с. 25).

Відмітка щодо реєстрації місця проживання також є і в паспорті ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 58).

Водночас, судом встановлено, що право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 08 червня 2000 року № НОМЕР_1 , перейшло на користь ОСОБА_3 , у зв`язку із реалізацією нерухомого майна на прилюдних торгах у рамках виконавчого провадження, що підтверджується Свідоцтвом, посвідченим 17 вересня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. за реєстровим № НОМЕР_5, та у період, за який позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, вказана частка квартири належала останній (а.с. 51).

Окрім того, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно кварира АДРЕСА_2 , з 25.10.2023 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_6 (а.с. 92-93).

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Як визначено у ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до положень ст. 20 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, п.п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до ст. 19 даного Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором, а споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно зі ст. 26 Закону договір на надання житлово-комунальних послуг набирає чинності з моменту його укладення. Істотні умовами договору на надання житлово-комунальних послуг визначені ч. 1 ст. 26 вказаного Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110(4510) воно опублікувало повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПрАТ «АК «Київводоканал» послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч.5 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» процедура погодження договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін.

У матеріалах справи відсутні докази того, що після опублікування позивачем у засобах масової інформації проекту договору (публічної оферти), відповідач у письмовому вигляді повідомляв ПрАТ «Київводоканал» про свою відмову укласти договір чи про свою незгоду з умовами опублікованого договору, а отже, така публічна оферта вважається погодженою та прийнятою (акцептованою) відповідачкою.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за вказаною адресою надавав послуги з водопостачання та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) в період з лютого 2017 по травень 2021 року.

Матеріали справи не містять доказів надходження до ПрАТ «Київодоканал» від відповідачів будь-яких претензій щодо наданих послуг. Відсутні у матеріалах справи і докази щодо будь-яких заперечень відповідачів до умов договору, факту його укладення чи відмови від отримання послуг, що надає позивач.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що позивачем доведено факт укладення договору з відповідачем.

Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріаів справи, позивачем уточнено позовні вимоги та позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період в межах позовної давності з лютого 2017 - травень 2021 у розмірі 41 306,65 грн., 3 % річних у розмірі 2 209,05 грн. та інфляційні втрати у розмірі 6 115,17 грн (а.с. 169-170).

У суду відсутні сумніви у правильності вказаного розрахунку. Відповідачі вказаний розмір заборгованості не спростували.

Як вбачається з копії паспорта ОСОБА_1 місце прописки останнього АДРЕСА_1 (а.с. 99).

Так, механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні визначено Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207.

Підпунктом 4 пункту 18 вказаних правил визначено, що для реєстрації місця проживання особа або її представник подає документи, що підтверджують, зокрема, право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).

Отже, ОСОБА_1 має право користування квартирою за адресою АДРЕСА_2 , а відтак, він є споживачем комунальних послуг за вказаною адресою та, відповідно, має обов`язок щодо їх оплати.

Окрім того, як вбачається з копії паспорту ОСОБА_1 у останнього стоїть відмітка щодо реєстрації 14.06.2003 року шлюбу з гр. ОСОБА_3 , яка є відповідачем у даній справі.

При цьому, суд звертає увагу, що ПрАТ «Київводоканал» заявлено вимогу щодо стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з лютого 2017 року по травень 2021 року, а відтак, доказів того, що у зазначений період виникнення заборгованості були інші власники квартири АДРЕСА_2 чи користувачі окрім ОСОБА_1 та ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Апеляційний суд вважає необгрунтованою позицію суду першої інстанції, що у справі відсутні докази, що в період нарахування заборгованості по сплаті за житлово-комунальні послуги, відповідач ОСОБА_1 фактично проживав у квартрі АДРЕСА_2 та отримував житлово-комунальні послуги з огляду на наступне.

Відповідно до положень пункту 6 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції на час виникнення спірних правовідносин, споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції 2017 року, споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

У пункті 29 Правил зазначено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Отже, споживач має право не сплачувати вартість житлово-комунальних послуг у випадку, якщо він подасть відповідну письмову заяву до надавача послуг та документально оформить свою відсутність в квартирі.

Відповідачем ОСОБА_1 не надано доказів звернення до ПрАТ «АК «Київводоканал» із заявою про непроживання у квартирі АДРЕСА_3 у спірний період та що він бажає припинити отримання житлово-комунальних послуг на певний час, зокрема, на час його відсутності за вказаною адресою, а тому підстав для звільнення відповідача від оплати житлово-комунальних послуг немає.

Таким чином наданий суду першої інстанції відповідачем акт, що засвідчує непроживання ОСОБА_1 за місцем реєстрації не може бути підставою для звільнення його від оплати за житлово-комунальні послуги у спірний період, оскільки такі документи він зобов`язаний був надати до надавача послуг і у спірний період, а саме, до ПрАТ «АК «Київводоканал».

Враховуючи викладене, позовні вимоги ПрАТ «Київводоканал» про стягнення із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 27 537,77 грн., 1 472,72 грн. - три проценти річних, 4 076,84 грн. інфляційні втрати підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, та наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованіості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання до суду позовної заяви у цій справі позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 270, 00 грн. За подання апеляційної скарги 3 405, 00 грн.

Виходячи з принципу пропорційності компенсації судових витрат, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума сплаченого судового збору в розмірі 4 926, 00 грн. Також колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що витрати понесені у зв`язку з одержання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є витратами пов`язаними з розглядом цієї справи, а тому і сума цих витрат також виходячи з принципу пропорційності у сумі 17,50 грн, також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товаритсва «Акціонерна компанія «Київводоканал», подану представником Плясуном Олександром Івановичем, задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товаритсва «Акціонерна компанія «Київводоканал» (, 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-а) заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 27 537,77 грн., 3 % річних у розмірі 1 472, 70 грн., інфляційні втрати у розмірі 4 076, 78 грн., судовий збір в розмірі 4 926, 00 грн. та витрати за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав у розмірі 17,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна