Номер провадження: 22-ц/813/2899/26
Справа № 509/3844/24
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д.М.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Громовенко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Судаков Валерій Валерійович на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 квітня 2025 року, постановленого під головуванням судді Гандзій Д.М., повний текст рішення складений 25 квітня 2025 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, -

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року адвокат Судаков В.В., в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернувся суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, в якому просили визнати недійсним правочин нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 01 червня 2019 року, підписи яких посвідчені приватним нотаріусом ОРНО Одеської області Рурською В.С. про те, що «нам відомо про те, що у зв`язку з невиконанням зобов?язань по кредитному договору № 014/0018/74/86629, укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 06.12.2007 року, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано на ім`я ОСОБА_4 та не заперечуємо проти продажу вищевказаних житлового будинку і земельної ділянки. У зв?язку з вищенаведеним підтверджуємо, що будь-яких матеріальних та фінансових претензій до ОСОБА_4 ми не маємо і не з?являться».

В обґрунтування свого позову представник позивачівзазначив, що 30.05.2019 року та 03.06.2019 року - ОСОБА_1 , а 27.05.2019 року та 29.05.2019 року ОСОБА_2 були оглянуті фахівцями кафедри психіатрії та наркології ОНМУ, які надали свої висновки про наявність у них обох одночасно! психічного розладу у виді «помірного депресивного F-32/1 за міжнародною класифікацією хвороб», що було підкріплено висновками ТОВ «Kind» про наявність у них обох! психічного розладу.

Представник позивачів зазначив, що на момент підписання оспорюваного правочину заяви, обидва позивачі були дієздатними, однак знаходились у стані, в якому не розуміли значення своїх дій і не могли керувати ними, страждаючи на психічний розлад під час складання оспорюваної вище заяви від 01.06.2019 року.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 квітня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Судаков В.В. звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій просять рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення норм процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у призначенні експертизи, чим позбавив позивачів довести обґрунтованість своїх позовних вимог, які можуть бути доведені виключно висновком експертизи.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Халдай І.В., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, які не можуть бути підставами для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин справи.

В судове засідання, призначене на 24 березня 2026 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їх представник - адвокат Судаков В.В., ОСОБА_4 не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 217, 218 зв.б., 219).

До суду від адвоката Судакова В.В., який представляє інтереси ОСОБА_1 , ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за їх відсутністю (а.с. 220-221).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання..

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Халдай І.В., який представляє інтереси ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає не в повному обсязі, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належали земельна ділянка, площею 0,1 га та житловий будинок, загальною площею 402,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

06.12.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 014/0018/74/86629, згідно умов якого банк мав надати позичальнику кредит у розмірі 380 016,00 дол. США, зі сплатою 13 % річних за користування кредитом.

У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 10.12.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, згідно умов якого іпотекодавець передала в іпотеку іпотекодержателю належне їй на праві власності майно, а саме: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , житловою площею 158,2 кв.м., загальною площею 402,6 кв.м.; та земельну ділянку, площею 0,1000 га, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

У подальшому, 31.08.2016 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» уклало з ПАТ «Вектор Банк» договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, відповідно до умов якого іпотекодержатель передає, а новий іпотекодержатель приймає всі права вимоги за договором іпотеки, що укладений між первісним кредитором та ОСОБА_1 10.12.2007 року.

В свою чергу, 31.08.2016 року ПАТ «Вектор Банк» (іпотекодержатель та/або кредитор) уклало з ТОВ «Стандард Фінанс Групп» (новий іпотекодержатель та/або новий кредитор) договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, відповідно до умов якого іпотекодержатель передає, а новий іпотекодержатель приймає всі права вимоги за договором іпотеки, що укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1

31.08.2016 року ТОВ «Стандард Фінанс Групп» (іпотекодержатель та/або кредитор) уклало з ОСОБА_4 (новий іпотекодержатель та/або новий кредитор) договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, відповідно до умов якого іпотекодержатель передає, а новий іпотекодержатель приймає всі права вимоги за договором іпотеки, що укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .

ОСОБА_4 набула статусу іпотекодержателя за іпотечним договором, та в подальшому зареєструвала за собою право власності на зазначені об`єкти.

01 червня 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який відчужується разом із зазначеною земельною ділянкою.

З копії нотаріально посвідченої заяви вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали згоду ОСОБА_4 на продаж земельної ділянки та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зазначають, що заява про надання згоди на продаж житлового будинку та земельної ділянки, яку надали ОСОБА_4 , під час підписання знаходились у стані, у якому не розуміли значення своїх дій, та не могли керувати ними, оскільки страждали на психічний розлад.

На підтвердження цього, до суду були надані копії консультаційних висновків спеціаліста щодо стану здоров`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 28-32).

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили визнати недійсним правочин, а саме заяву, яка посвідчена нотаріально про надання згоди на продаж будинку та земельної ділянки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний черговий позов ОСОБА_1 направлений на штучне спотворення обставин начебто психічної хвороби одночасно у неї та ОСОБА_2 , які нібито з`явились за кілька днів до підписання оспорюваної нотаріально посвідченої заяви у обох позивачів з одним діагнозом, встановленим ні судовим експертом, а фахівцем ОНМУ, і як слід скерований на умисне позбавлення права власності ОСОБА_3 на вищевказані земельну ділянку та житловий будинок, які остання придбала у відповідачки ОСОБА_4 на законних підставах, а тому на думку суду, вказаний позов є штучним, необґрунтованим та безпідставним, в задоволенні якого слід відмовити.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду та вважає, що суд правильно дійшовши висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, однак помилився з його мотивуванням, за наступних підстав.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20) зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 ).

Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу.

Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають ураховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, по захист якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (схожі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц та від 16 листопада 2022 року у справі № 911/3135/20.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звертаючись з позовом просять визнати недійсною угоду, а саме заяву про надання згоди на відчуження, з підстав того, що вони в момент підписання заяви, знаходились у стані, у якому не розуміли значення своїх дій та не могли керувати ними, оскільки страждали на психічний розлад.

Колегія суддів з урахуванням встановлених обставин зазначає, що застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду.

Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19.01.2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 16.02.2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98).

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом. Водночас обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права.

З урахуванням встановлених обставин, обраний позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спосіб захисту не забезпечить поновлення їх порушених прав, а також не гарантує можливість отримання відповідного відшкодування, а тому колегія суддів приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав неефективного способу захисту.

Аналогічні висновки містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.01.2022 року у справі № 904/1448/20.

Колегія суддів також зазначає, що в даному випадку, позивачі з дотриманням вимог статті 388 ЦК України можуть витребувати належне майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

У спорах про витребування майна, суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не позбавлені можливості захистити право власності, яке є на їх думку порушеним, шляхом витребування спірного нерухомого майна від третьої особи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Судаков В.В. підлягає задоволенню частково, рішення суду зміні, звикладенням мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови.

Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За таких підстав, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає нормам законодавства та підлягає зміні у мотивувальній частині.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Судаков Валерій Валерійович задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 квітня 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 01 квітня 2026 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Р.Д. Громік

______________________________________ С.М. Сегеда