провадження № 6/208/157/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського, в складі: Головуючого, судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Золотоноші А.Р., представника заявника Львов А.Л., та представника стягувача Мотуз О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виданого на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року по цивільній справі № 208/14140/24 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, -

в с т а н о в и в:

16.03.2026 року Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське» звернулось до Заводського районного суду міста Кам`янського із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі №208/14140/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування вказаної вимоги заявник посилався на те, що виконавчий лист пред`явлений до виконання не підлягає примусовому виконанню, оскільки добровільно виконано боржником поза межами виконавчого провадження, крім того зазначив, що сума моральної шкоди перед стягувачем сплачена у повному обсязі.

Зазначає, що на виконання рішення Заводського районного суду міста Кам`янського від 06.05.2025 року по справі №208/14140/24, на підставі якого було видано виконавчий лист на банківський рахунок позивача в АТ «Райффайзен Банк» було перераховано грошові кошти в сумі 84 360 грн., та одночасно з суми доходу утримано та перераховано до державного бюджету 3400 грн. військового збору та 12 240 грн. податку з доходів фізичних осіб.

Відповідно заявник просить визнати виконавчий лист, виданий Заводським районним судом м.Кам`янського 19.02.2026 року по справі №208/14140/24, про стягнення з ПАТ «ШУ «Покровське на користь ОСОБА_1 на суму 100 000 грн., таким що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 18 березня 20246 року відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні представник заявника Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» Львов А.Л., підтримав заявлені вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в заяві.

В судовому засіданні представник стягувача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , заперечував проти задоволення заявлених вимог, просив відмовити в задоволенні вимог у повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в запереченні на заяву.

В судовому засіданні встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини:

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 червня 2023 року Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», про відшкодування моральної шкоди, задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», , адреса: Донецька область м. Покровськ, Площа Шибанкова, буд.1А на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 на відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», , адреса: Донецька область м. Покровськ, Площа Шибанкова, буд.1А., судовий збір на користь держави у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25.11.2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Заводського районного суду міста Кам`янського від 06 травня 2025 року змінено, виключено у другому абзаці резолютивної частини словосполучення: «без відрахування податків та інших обов`язкових платежів».

Рішення Заводського районного суду міста Кам`янського від 06 травня 2025 року набрало законної сили 25.11.2025 року.

19.02.2025 року позивач отримав виконавчий лист № 208/14140/24, 2/208/1219/24.

11.03.2026 року головним державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецька області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Клімовою Раїсою Дмитрівною розглянуто заяву стягувача про примусове виконання та відкрито виконавче провадження № 80478468з примусового виконання виконавчого листа №208/14140/24, виданого 19.02.2026 року Заводським районним судом міста Кам`янскього про стягнення на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське» платіжним дорученням за №1210593 від 08 грудня 2025 року, на суму 84 360 грн. 00 коп., були перераховані на відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , за рішенням Заводського районного суду м.Кам`янського від 06.05.2025 року по справі №208/14140/24.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 ПК України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).

Вказаним законом, зокрема, підпункт «а» підпункту 164.2.14 доповнено словами: «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».

Таким чином, згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Після 23 травня 2020 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», суми, які сплачуються особі на відшкодування моральної шкоди є об`єктом оподаткування податком з доходів фізичних осіб.

Відповідно до п.п. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України, платником податку на доходи фізичних осіб є, зокрема податковий агент.

Згідно п. 14.1.180 Податкового кодексу України податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб є юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

При цьому, наприклад, аналогічно, при виплаті доходу у вигляді заробітної плати, податок сплачується роботодавцем з утриманням сум податків із суми, що нарахована як заробітна плата.

Таким чином, податки і збори із суми, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню та виплаті при виконанні відповідного судового рішення та за рахунок фізичної особи, які виплачується дохід.

З аналізу вище наведених норм також вбачається, що у випадку, якщо особа відшкодовує на користь фізичної особи моральну шкоду, вона виступає щодо такої фізичної особи податковим агентом та зобов`язана утримати і перерахувати податок із суми такого доходу та за рахунок фізичної особи, якій виплачується такий дохід.

Зазначена правова позиція узгоджується з позицією Верховного суду України, викладеною в постанові від 07.10.2020р. в справі № 523/14396/19 (провадження № 61-10657св20), в якій ВС вказав: «… якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи моральну шкоду, завдану порушенням трудових прав, ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу». При цьому платником виступає особа, на користь якої винесено судове рішення про стягнення відшкодування моральної шкоди.

З наданих Приватним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське» платіжних доручень вбачається, що боржник не має заборгованості за рішенням Заводського районного суду міста Кам`янського від 06 травня 2025 року, щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 , на відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

В підтвердження правомірності дій в частині утримання ПДФО та військового збору заявник зазначив, що згідно п.п. 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством.

Порядок і розмір сплати податку на доходи фізичних осіб із суми відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, передбачений п. п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. «а» п.п.164.2.14 п. 164.2 ст. 164 (в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020 №466-ІХ, що набув чинності з 23.05.2020), п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Встановлення системи оподаткування, податків і зборів, їх розмірів та порядку сплати є виключно прерогативою закону. При унормуванні цих суспільних відносин держава має право визначати механізми, які забезпечують платником належну сплату податків і зборів.

Податкові пільги є складовою системи оподаткування, тому вони мають визначатися виключно законами України (пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України).

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України встановлюється система оподаткування, податки і збори. А відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підприємство, як податковий агент, при виплаті суми відшкодування моральної шкоди самостійно обчислює та утримує суми податків і зборів, виходячи з бази оподаткування, ставок та пільг, передбачених на момент виплати, а також несе відповідальність за правильність, повноту та своєчасність обчислення і сплати податків і зборів, подання податкової звітності тощо.

Так, в даному випадку Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське» є податковим агентом, а тому несе обов`язок за утримання і сплату податків. Суди не мають обов`язку в рішенні про стягнення моральної шкоди додатково вказувати про утримання податків та загальнообов`язкових зборів, оскільки обов`язок за утримання і сплату податків податковим агентом вже передбачено законодавством.

Сплата єдиного внеску закріплена п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а саме: страхувальники це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платником єдиного внеску, зокрема, є роботодавці - підприємства, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами.

Положенням п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" закріплено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абз. 7), ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Правова позиція Верховного Суду від 30.06.2021 р. у справі № 180/505/20-ц зроблена стосовно підп. «а» підп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: а)…відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів, внормовані Розділом VІ ЦПК України.

В силу ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Після набрання рішення суду законної сили зміни в матеріально-правовому відношенні, встановленому судовим рішенням можуть відбуватись як в межах процедур виконавчого провадження, так і поза їх межами в силу специфіки матеріально-правових юридичних фактів.

У зв`язку з цим, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, з підстав відсутності обов`язку боржника повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин є, насамперед, процесуальним наслідком відображення розвитку матеріально-правового відношення після винесення рішення суду або ж набрання ним законної сили, процедурою реалізації у виконавчому процесі тих змін, які відбулися у встановленому судом матеріально - правовому відношенні та призвели до відсутності повністю або частково матеріально - правового обов`язку боржника.

Процедура встановлення таких змін вимагає аналізу вже встановленого судом матеріально-правового відношення, аналізу матеріально-правових юридичних фактів, які виникли вже після винесення рішення потребує оцінки доказів. Саме через це така процедура відбувається виключно за участі суду та не повинна реалізовуватися державним виконавцем самостійно.

У разі припинення матеріально-правового обов`язку боржника припиняється дія здійсненності рішення суду як однієї з його властивостей, що знаходить своє юридичне оформлення в ухвалі суду про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, спрямоване на захист прав боржника та запобігання «подвійного виконання», адже, незважаючи на добровільне виконання судового рішення, стягувач може повторно звернутись до державної виконавчої служби за його примусовим виконанням.

Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Вказані підстави для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, зазначені у Постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 755/15479/14-ц (провадження № 61-1592св17).

Таким чином, обов`язок, що добровільно виконаний боржником поза межами виконавчого провадження, у відповідності до змісту норм ст. 432 ЦПК є матеріально-правовою підставою для визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

При цьому нормами процесуального права, які регулюють дані правовідносини передбачено саме добровільне, а не примусове виконання боржником грошового зобов`язання, а отже сплата Боржником заборгованості безпосередньо на рахунок стягувача є підставою для задоволення заяви про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

Стаття 432 ЦПК дає підстави для висновку, що перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права. У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження (правова позиція у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11).

У Постанові від 20 лютого 2019 року справа № 2-4671/11 провадження № 61- 45337св18 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду досліджував питання визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню. Верховний Суд поділив підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Зокрема, Верховний Суд до матеріально-правових підстав відносить: добровільне виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Судом встановлено, що Приватним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське» на виконання рішення Заводського районного суду міста Кам`янського від 06.05.2025 року, щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 було виконано в добровільному порядку до моменту відкриття виконавчого провадження.

Тобто, встановлено, що зобов`язання боржника по стягненої суми компенсаційної виплати за рішенням суду відсутнє.

Наведене у свою чергу свідчить про наявність передбачених ст. 432 ЦПК України підстав для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Аналізуючи встановлені по справі обставини, виходячи з норм чинного законодавства України, у зв`язку з повним розрахунком судовим рішенням у справі №208/14140/24, за яким Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське» виступає боржником, суд дійшов висновку про задоволення заяви та визнання виконавчого листа №208/14140/24, що виданий 19.02.2026 року Заводським районним судом міста Кам`янського про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», , адреса: Донецька область м. Покровськ, Площа Шибанкова, буд.1А. на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 на відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень, таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст. ст. 258, 260, 353, 432 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Заяву Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про визнання виконавчого листа № 208/14140/24 виданого 19.02.2026 року Заводським районним судом міста Кам`янського у справі № 208/14140/24, таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Виконавчий лист №208/14140/24 виданий 19.02.2026 року Заводським районним судом міста Кам`янського у справі № 208/14140/24 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 на суму 100 000 грн., визнати таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С. М. Похваліта