ПОСТАНОВА

Іменем України

26 лютого 2026 року м. Кропивницький

справа № 385/802/25

провадження № 22-ц/4809/453/26

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач), судді - Дуковський О. Л., Письменний О. А.,

за участю секретаря судового засідання Соловйової І. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: органу опіки і піклування Гайворонської міської ради, про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: органу опіки і піклування Гайворонської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, за апеляційною ОСОБА_2 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2025 року (суддя Гришак А. М.).

В С Т А Н О В И В :

У червні 2025 року представник позивачки ОСОБА_1 , адвокат Іванов А.А. звернувся до Гайворонського районного суду Кіровоградської області суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки і піклування Гайворонської міської ради про визначення місця проживання дитини.

Позов мотивовано тим, що між сторонами розірвано шлюб 19.02.2021 року, мають спільного сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю починаючи із дня розірвання шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 .

За місцем фактичного проживання дитини ОСОБА_3 та матері ОСОБА_1 у квартирі батьків останньої, створені всі належні умови для проживання дитини ОСОБА_3 , а саме: обладнано кімнату необхідними меблями, в кімнатах охайно та чисто.

ОСОБА_1 з 03.07.2018 року працює в КНП «Центральна міська лікарня» Гайворонської міської ради на посаді сестри медичної блоку анестезіології з ліжками терапії відділення екстреної медичної допомоги на умовах повного робочого дня, отримує стабільну заробітну плату.

Батько дитини - ОСОБА_2 є адвокатом, має мінливий дохід, що підтверджується розміром сплати аліментів 2000-3000 грн на місяць та свідчить про невисокий дохід.

ОСОБА_2 вільно спілкується з дитиною, але погрожує забрати сина силоміць на постійне проживання до себе та не повернути, внаслідок чого позивачка вимушена звернутися до суду для визначення місця проживання дитини разом із нею.

Враховуючи інтереси дитини та її вік, стан здоров`я, налагодження життєвих зв`язків сина за місцем її постійного проживання, існують всі передумови для визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Позиція відповідача

19.06.2025 року ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки і піклування Гайворонської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

21.07.2025 ОСОБА_2 подав заяву про зміну предмету позову, в якій просив визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , почергово з кожним з батьків у такому порядку: два тижня з батьком - ОСОБА_2 за адресою його фактичного проживання, два тижня з матір`ю - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою її фактичного проживання; двотижневий період проживання дитини з кожним з батьків починається з 18:00 години неділі та завершується через 2 тижня о 18:00 годині неділі; перший двотижневий період проживання дитини визначити з батьком - ОСОБА_2 ; по завершенні двотижневого періоду, протягом якого дитини проживала з батьком чи матір`ю, той з батьків, з ким вона проживала, зобов`язаний супроводити (привезти) дитину до місця проживання іншого з батьків та передати під фізичну опіку іншого з батьків.

Відзив на зустрічну позовну заяву

15.07.2025 року та 22.09.2025 року від представника позивача, адвоката Кравченко І.Ю. надійшли відзив на позовну заяву, в яких сторона просить у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити повністю.

Вказується, що відповідач наводить численну судову практику, норми права, при цьому жодних аргументів, за яких підстав дитина має проживати разом з ним, не визначає.

В той же час погоджується, що дитина у нього залишається на ночівлю, він відвідує з сином логопеда, проводить час у вівторок та четвер.

Заперечення на відзив

24.09.2025 від відповідача по справі ОСОБА_2 до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, яким просить у задоволені позовної заяви ОСОБА_1 відмовити повністю.

Вказав, що спір реальний, не штучний, діюче законодавство передбачає можливість проживання дитини почергово з кожним з батьків.

Процесуальні дії суду

Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 01.07.2022 прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки і піклування Гайворонської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, справа №385/802/25, (провадження №2/385/411/25) з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки і піклування Гайворонської міської ради про визначення місця проживання дитини, справа №385/802/25, (провадження №2/385/366/25).

Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04.09.2025 року заяву ОСОБА_2 про зміну предмета позову від 21.07.2025 року у справі №385/802/25 за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки і піклування Гайворонської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною - задоволено. Прийнято до розгляду заяву ОСОБА_2 про зміну предмета позову за зустрічним позовом від 21.07.2025 року. У подальшому розглядати справу з урахуванням зміненого предмета позову за зустрічним позовом.

Судове рішення

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки і піклування Гайворонської міської ради про визначення місця проживання дитини, задоволені. Визначене місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 000 (двадцять тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 211,20 грн судового збору.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки і піклування Гайворонської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, відмовлено.

Суд виснував, що вимоги позивачки про визначення місця проживання дитини разом з нею ґрунтуються на положеннях закону та сприяє фізичному та розумовому розвитку дитини. Забезпечення фізіологічного та психічного здоров`я буде доцільним, коли дитина надалі проживатиме разом з матір`ю. При цьому, враховано вік дитини та те, що відповідач не позбавлений можливості брати участь у вихованні сина.

Тому позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки і піклування Гайворонської міської ради про визначення місця проживання дитини підлягає задоволенню. Враховуючи задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , у зустрічному позові відмовлено.

Апеляційна скарга

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку, просить скасувати рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2025 року та новим рішенням відмовити у задоволенні первісного позов, задовольнити зустрічні вимоги.

Вказується, що суд першої інстанції не врахував належним чином вимоги закону та обставини спірних правовідносин, здійснив висновок всупереч норм права.

Не прийнято до уваги, що позивачка після конфлікту пов`язаного з хворобою сина, припинила можливість спілкування дитини з батьком, чим створила перешкоди у налагоджених стосунках батька та сина.

Відзив на апеляційну скаргу

Позивачка, не погоджуючись з вимогами апеляційної скарги просить у задоволенні апеляційної скарги представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , адвоката Волощука В.В. на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23.10.2025 року, відмовити повністю. Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23.10.2025 року, залишити без змін.

В обґрунтування заперечень мотивів оскарження вказує, що перебування дитини у батька становить загрозу для здоров`я дитини, про що нею неодноразово наголошувалося у суді.

Відповідачу не продовжено другу групу інвалідності і фактично на даний час він є військовозобов`язаний і може бути призваний до лав ЗСУ в будь-який момент, тому він намагається визначити місце проживання малолітньої дитини із батьком.

У суді першої інстанції відповідач тричі змінював позовні вимоги, фактично його вимоги зводяться до усунення перешкод у вихованні та спілкування з дитиною.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, визначивши місце проживання малолітнього ОСОБА_3 із матір`ю - позивачкою ОСОБА_1 , враховуючи вік, інтереси та потреби малолітньої дитини ОСОБА_3 , який проживав і проживає спільно із своєю матір`ю ОСОБА_1 та яка про нього турбується та забезпечує сина всім необхідним.

Представник органу опіки та піклування, при наданні своїх пояснень суді, висловила думку, що враховуючи малолітній вік ОСОБА_3 , а також те, що дитина проживає спільно з матір`ю, яка забезпечує всі його потреби, доцільним є визначити місце проживання дитини з матір`ю.

Апеляційна скарга зводиться лише до незгоди відповідача за первісним позовом та його представника із рішенням суду першої інстанції та не містить посилання на те, які ж саме процесуальні та матеріальні норми права були порушені Гайворонським районним судом Кіровоградської області під час ухвалення оскаржуваного рішення.

Рух справи

28 листопада 2025 року до Кропивницького апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Волощук Володимир Володимирович,на вказане рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ухвали апеляційного суду від 17 грудня 2025 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху; запропоновано скаржнику у встановлений строк надати до суду докази сплати судового збору у сумі 3 633,60 грн або навести визначені законом підстави звільнення скаржника від сплати судового збору.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 29 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2025 року; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою від 12 січня 2026р справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2025 року призначити до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 26 лютого 2026 року о 12 годині 30 хвилин.

Ухвалою від 24 лютого 2026р заяву ОСОБА_2 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, задоволено. Забезпечено участь ОСОБА_2 та його представника - адвоката Волощука Володимира Володимировича у судових засіданнях у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: органу опіки і піклування Гайворонської міської ради про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: органу опіки і піклування Гайворонської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, за апеляційною ОСОБА_2 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2025 року, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів відповідно до Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21.

Позиція сторін у суді апеляційної інстанції

У суді апеляційної інстанції позивач та її представник просили про незмінність судового рішення, відповідач та його представник наполягали на скасуванні та ухваленні нового рішення про задоволення зустрічних вимог.

Третя особа орган опіки і піклування Гайворонської міської ради, належним чином повідомлена про судовий розгляд, заяв/клопотань не подала. В порядку ст. 372 ЦПК неявка осіб належних чином повідомлених про судовий розгляд, не перешкоджає слуханню справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В порядку ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, в порядку ст. 375 ЦПК не підлягає скасуванню.

Обставини встановлені судом

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками записано ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с. 9).

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 05.12.2024 року, справа № 385/1170/24 - розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу позивачці ОСОБА_5 присвоєно дошлюбне прізвище ОСОБА_1 (а.с. 10-11).

Судовим наказом від 19.03.2025 року №385/346/25 виданого Гайворонським районним судом Кіровоградської області від 19.03.2025 року - стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку й стягувати щомісячно починаючи з 17.03.2025 року до повноліття ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.12-13).

Згідно довідки №185 від 21.02.2025 року виданої Гайворонською міською радою - ОСОБА_1 мешкає в АДРЕСА_1 . На утриманні знаходиться: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.14).

Актом від 28.05.2025 року, складеного сусідами, що проживають в будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_1 та її дитина ОСОБА_3 проживають на даний час по АДРЕСА_1 . У дитини з матір`ю склались теплі, гармонійні стосунки. За місцем проживання характеризується позитивно. Батько дитини за даною адресою не проживає, за місцем проживання дитини АДРЕСА_1 дитину відвідує дуже рідко (а.с. 15).

Згідно Індивідуальної відомості про застраховану особу ОСОБА_1 вбачається, що така працевлаштована та отримує дохід (а.с.17-18).

Висновком третьої особи встановлено про недоцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , наданого органом опіки та піклування Гайворонської міської ради 25.06.2025 року - ОСОБА_1 разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_3 після розлучення з чоловіком переїхала та проживає у квартирі своїх батьків за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з актом обстеження умов проживання від 13 червня 2025 року № 110 вбачається, що умови проживання добрі. Мати з сином мають окрему кімнату з сучасним ремонтом, меблями, в квартирі є в наявності необхідна побутова техніка. Дитина забезпечена одягом та іграшками в достатній кількості. Остап відвідує заклад дошкільної освіти. Мати дитини працює медичною сестрою в КМП «Центральна міська лікарня» Гайворонської міської ради, має стабільний дохід. Батько дитини - ОСОБА_2 після розлучення брав активну участь у вихованні дитини до травня 2025 року, допоки не виник конфлікт між батьками щодо лікування дитини. ОСОБА_2 є адвокатом, має стабільний дохід та власне житло. Надалі планує брати повноцінну участь у вихованні сина. Позовні вимоги щодо визначення місця проживання сина з матір`ю ОСОБА_1 не підтримує. Питання доцільності/недоцільності визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Гайворонської міської ради на якому було вирішено, що визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не відповідатиме інтересам дитини. Оскільки, і мама, і батько бажають проживати з дитиною та її виховувати, обоє мають стабільний дохід та позитивні характеристики, що надає їм рівноправну можливість для матеріального забезпечення та належного виховання дитини (а.с.33-34).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2024 року по 2 квартал 2025 року - ОСОБА_2 отримував доходи (а.с.51-52).

Довідка про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психотропних речовин №127 від 25.06.2025 року, виданої КНП «ЦРЛ» свідчить, що у ОСОБА_2 психічних та наркологічних захворювань не виявлено (а.с. 53).

Висновком третьої особи визначено про недоцільність визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 , наданого органом опіки та піклування Гайворонської міської ради 25.06.2025 року - батьки хлопчика розлучені, дитина проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 стверджує, що колишня дружина, перешкоджає його спілкуванню з сином, тому подав до суду позовну заяву у якій просить визначити місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , почергово з кожним з батьків у такому порядку: два тижні з батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за адресою його фактичного проживання, два тижні з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою її фактичного проживання. Працівниками служби у справах дітей міської ради проведено обстеження умов проживання батька за адресою: АДРЕСА_3 . Під час перевірки було з`ясовано, що у будинку батька дитина має власну кімнату, іграшки, одяг. Батько має можливість водити сина до дошкільного навчального закладу, розвивати дитину, годувати та забезпечувати. Зареєстрована дитина також за місцем проживання батька, тобто АДРЕСА_3 . Зі слів ОСОБА_2 , протягом останніх чотирьох місяців він бачив та спілкувався з сином лише декілька разів, колишня дружина кожного разу відмовляє йому у зустрічі з сином, відмову мотивує тим, що хлопчик хворіє. За місцем проживання ОСОБА_1 , також проведено обстеження умов проживання дитини в родині. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживають у квартирі батьків, хлопчик доглянутий, забезпечений усім необхідним для гармонійного життя та розвитку. 3 врахуванням ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, стан її здоров`я необхідності збереження зв`язку дитини з обома батьками, орган опіки вважає недоцільним визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з одним із батьків або ж за конкретною адресою. Натомість, для забезпечення повноцінного спілкування дитини з обома батьками, орган опіки та піклування наполягає на необхідності визначення участі батька у вихованні дитини з урахуванням побажань у кількості, місця та часу зустрічей обох батьків (а.с. 159-161).

Свідок ОСОБА_10 , мати позивачки ОСОБА_1 показала, що її донька гарна матір, займається вихованням та розвитком дитини, піклується про сина. У червні 2025 року дитина перебувала в лікарні, ОСОБА_2 один раз відвідував сина. ОСОБА_1 не перешкоджає батькові приймати участь у вихованні сина. З червня 2025 відповідач не забирає дитину до себе додому. ОСОБА_3 до батька та до матері ставиться позитивно.

Свідок ОСОБА_11 показала, що живе в одному будинку з ОСОБА_1 . Позивач є гарною матір`ю, опікується про сином. Остап дуже любить свою матір. Одного разу була свідком, як ОСОБА_2 приїжджав до дитини та сварився з ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_12 , мати ОСОБА_2 засвідчила, що ОСОБА_1 не займається належним вихованням сина та має неналежні умови проживання для малолітньої дитини. Остап дуже добре ставиться до батька ОСОБА_2 та любить його. ОСОБА_1 перешкоджає ОСОБА_2 бачитись з сином.

Свідок ОСОБА_13 показав, що проживає неподалік ОСОБА_2 в с. Хащувате. Неодноразово бачив, що ОСОБА_2 возив дитину в дитячий садок. Дитина була одягнена охайна та мала іграшки. Хлопчик має приязні відносини з батьком. Батько опікується сином ОСОБА_3 . Зі слів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не дає йому брати участь у вихованні дитини.

Норми права застосовані судом

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В порядку ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

До статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

У частині першій статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За частиною першої та другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна людина, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях стосовно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків стосовно дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М. С. проти України» йдеться про визначення інтересів дитини, їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й передусім повинні бути визначені інтереси дитини у разі існування спору щодо опіки на нею, а вже тільки потім - права її батьків.

Мотиви апеляційного суду

Спір між сторонами виник з приводу місця проживання спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнення згоди між батьками в позасудовому порядку є неможливим.

З матеріалів справи вбачається, не заперечується сторонами, що дитина проживає з матір`ю, яка забезпечує їй повний гармонійний, фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку, мати має постійну роботу, здатна забезпечити дитину усім необхідним.

Згідно висновків органу опіки та піклування Гайворонської міської ради - з врахуванням ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, стан її здоров`я необхідності збереження зв`язку дитини з обома батьками, орган опіки вважає недоцільним визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з одним із батьків або ж за конкретною адресою. Натомість, для забезпечення повноцінного спілкування дитини з обома батьками, орган опіки та піклування наполягає на необхідності визначення участі батька у вихованні дитини з урахуванням побажань у кількості, місця та часу зустрічей обох батьків.

Кожен зі сторін наполягав, що звернення до суду стосується якнайкращих інтересів дитини, відповідно просив визначити місце проживання з ним.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 2, ч. 8, ч. 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

За ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (1950) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

За ч. 1, ч. 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини вказано, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

ЄСПЛ передбачає, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати

дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження

її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

У п. 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07.12.2006, заява № 31111/04, вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практика ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд першої інстанції вирішуючи спір, встановив обставини, які мають значення для справи, визначився з характером правовідносин сторін, застосував відповідні норми СК України та вирішив справу в інтересах дитини.

Так, судом встановлено, що дитина тривалий час проживає з матір`ю, вимоги позивачки про визначення місця проживання дитини разом з нею ґрунтуються на положеннях закону та для фізичного та розумового розвитку дитини, забезпечення її фізіологічного та психічного здоров`я буде раціональним аби дитина надалі проживала разом з матір`ю. При цьому, суд прийняв до уваги вік дитини та врахував, що відповідач не позбавлений можливості брати участь у вихованні сина, жодного спору з цього приводу немає. Однак за своєю вимогою відповідач наполягає, що б дитина проживала однаковий час що з матір`ю, що з батьком. На такі умови ОСОБА_1 не погоджується, враховуючи вік дитини, відвідування дошкільного закладу саме за місцем проживання матері, натомість батько проживає в інший місцевості, що відповідно створює навантаження для дитини з прибуттям в заклад. Позивачка з хлопчиком проживає за адресою м. Гайворон, а ОСОБА_2 у селі Хащувате Голованівського району.

Більш того, дитина повинна мати стале місце проживання, де є її кімната, іграшки, речі, налагоджені соціальні умови та зв`язки. Запропонований відповідачем порядок не сприяє устаткованим налагодженим зв`язкам дитини.

ОСОБА_2 не заперечує, що мати позивачка у справі, після розлучення жодним чином не перешкоджала вільному спілкуванню сина з батьком, допоки не виник конфлікт через хворобу хлопчика. В подальшому, відмовляє дати дитину батькові, посилаючись на хворобливість дитини.

Дослідивши мотиви оскарження, колегія суддів зауважує, що апелянтом наведені норми права, якими регулюються спірні правовідносини, правові позиції Верховного Суду, міжнародне законодавство, при цьому жодного обґрунтування на предмет спростування висновків суду, не вказано, лише незгода з оскаржуваним рішенням.

Інтересам дитини найкраще відповідатиме збереження сталих зв`язків, налагодженого побуту, напрацьованих звичок.

При таких обставинах, колегія суддів зауважує, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи: орган опіки і піклування Гайворонської міської ради про визначення місця проживання дитини вирішений в найкращих інтересах дитини та у відповідності до норм права. Вимоги скарги зводяться лише до незгоди з висновком суду, за відсутності мотивів такої незгоди.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України «суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що спір щодо місця проживання дитини ініційований не тільки батьком, а й матір`ю, з якою дитина і так фактично проживає і продовжує проживати. Але так як батько дитини вимагає змінити місце проживання сина, тому спір за вимогою позивачки підлягав вирішенню в порядку ст. 4 ЦПК.

З огляду на оцінені докази у справі та встановлені обставини справи, суд правомірно виснував, що наявні передбачені ч. 1 ст. 161 СК України підстави для визначення судом місця проживання дитини саме з матір`ю.

На час порушеного судового провадження жодний з батьків не мав особистих переваг у доказах, які б свідчили щодо проживання дитини саме з ним. Однак малолітній син сторін тривалий час проживає саме в родині матері разом з матір`ю.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням

та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Суду не надано обґрунтованих доказів необхідності зміни місця проживання дитини, позивачкою створені належні умови для виховання та утримання сина.

Суд погоджується з позицією сторони позивачки, що стале середовище, в якому тривалий час проживає дитина, створення умов для її духовного та фізичного розвитку, оточення любові, уваги та турботи відповідає інтересам дитини.

Щодо висновку органу опіки та піклування, за яким проживання малолітньої дитини недоцільне з одним з батьків, колегія суддів зауважує наступне. Висновок даного органу не має більшого значення, ніж інші докази у справі, дана сторона діє лише в інтересах дитини, тому остаточний висновок здійснює суд за наслідком всебічного і повного розгляду.

Загальний висновок суду

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, суд не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки і піклування Гайворонської міської ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 20000 (двадцять тисяч) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 1211,2 грн. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки і піклування Гайворонської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною - відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 26 березня 2026 року.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний