Справа № 517/394/17
Провадження № 6/517/11/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року с-ще Захарівка

Захарівський районний суд Одеської області в складі

головуючого судді Меєчка О.М.,

за участю секретаря судового засідання Хасанової С.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Захарівка заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Капіталресурс», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», Великомихайлівський відділ державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про заміну стягувача та видачу дубліката виконавчого листа

установив:

Представник ТОВ «Капіталресурс» звернувся до суду із заявою про заміну стягувача та видачу дубліката виконавчого листа, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк», Великомихайлівський відділ державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Заява мотивована тим, що рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено та стягнуто із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором. На виконання рішення судом видано виконавчий листі № 517/394/17 від 30 березня 2018 року.

22 серпня 2025 між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Капіталресурс» укладено договір факторингу № 8-22-08/2025, за яким право вимоги за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором відповідача перейшло до ТОВ «Капіталресурс».

Зазначає, що на виконанні перебувало виконавче провадження № 56768690 з примусового виконання виконавчого листа № 517/394/17, яке 28 травня 2020 року державним виконавцем було завершено, а оригінал направлено стягувачу. Станом на дату звернення до суду оригінал виконавчого листа на адресу стягувача не надходив. Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження жодних відкритих виконавчих проваджень про стягнення боргу з боржника на підставі вказаного вище виконавчого листа немає. У зв`язку з вказаним, ТОВ «Капіталресурс» не може реалізувати свої права, як стягувача.

За таких обставин представник ТОВ «Капіталресурс» просить суд замінити стягувача у виконавчому листі № 517/394/17 від 30 березня 2018 року, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його правонаступника ТОВ «Капіталресурс» та видати дублікат виконавчого листа № 517/394/17 від 30 березня 2018 року.

У судове засідання представник ТОВ «Капіталресурс» не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в порядку визначеному статтями 128-131 ЦПК України. Водночас у прохальній частині заяви просив суд розглянути справу без участі представника заявника.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, в порядку визначеному статтями 128-131 ЦПК України. Із заявами та клопотаннями, у тому числі про відкладення розгляду справи не зверталися.

Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно із частиною 3 статті 442 ЦПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені представником заявника підстави для заміни стягувача та видачі дубліката виконавчого листа, суд дійшов такого висновку.

26 вересня 2017 року Фрунзівським районним судом Одеської області ухвалено заочне рішення у справі № 517/394/17 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказаним заочним рішенням позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 17 травня 2011 року в загальній сумі 57419 гривень 20 копійок та судовий збір у розмірі 1600 гривень.

На виконання вказаного заочного рішення 30 березня 2018 року судом видано виконавчий лист № 517/394/17.

Згідно статуту акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», затвердженого постановою КМУ від 05 червня 2019 року № 594 (в редакції постанови КМУ від 14 серпня 2019 року № 712), 30 квітня 2009 року Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Наказом Мінфіну від 21 травня 2018 року № 519 (рішенням єдиного акціонера банку) було змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Банк є правонаступником всіх прав та обов`язків публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк».

22 серпня 2025 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Капіталресурс» укладений договір факторингу № 8-22-08/2025, у відповідності до умов якого право грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором б/н від 17 травня 2011 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Капіталресурс».

Відповідно до копії акту № 3 приймання-передачі реєстру боргових зобов`язань № 3 від 10 вересня 2025 року за договором факторингу № 8-22/2025 від 22 серпня 2025 року, кількість основних договорів, за якими відступаються права вимоги складає 59139. Заборгованість боржників за правами грошової вимоги, що відступається згідно з вказаним реєстром становить 393628700 гривень 24 копійки.

Згідно із копією витягу із реєстру боргових зобов`язань № 3 від 10 вересня 2025 року до договору факторингу № 8-22-08/2025 від 22 серпня 2025 року, ТОВ «Капіталресурс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 17 травня 2011 року.

За таких обставин кредитора по кредитному договору було змінено з АТ КБ «ПриватБанк» на ТОВ «Капіталресурс».

Матеріалами справи підтверджується, що на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 56768690 з примусового виконання виконавчого листа № 517/394/17, виданого 30 березня 2018 року Фрунзівським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 17 травня 2011 року у розмірі 57419 гривень 20 копійок.

Відповідно до копії постанови головного державного виконавця Великомихайлівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чернецької А.О. від 28 травня 2020 року, виконавчий лист № 517/394/17 виданий 30 березня 2018 року, повернутий стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

25 квітня 2025 року набрав чинності Закон № 4273-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів, відповідно до якого Фрунзівський районний суд Одеської області, з 02 травня 2025 року, перейменовано на Захарівський районний суд Одеської області.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу частини 1 статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно із статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частини 1 статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Частиною 5 статті 442 ЦПК України визначено, що положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, із пунктів 1, 2, частини 1 статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Виконання судового рішення - це заключний етап юрисдикційної діяльності. Без належної реалізації цієї стадії юрисдикційної діяльності втрачається сенс попередньої діяльності суду та інших органів, які уповноважені на здійснення захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Виконанням судового рішення завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян та юридичних осіб шляхом їх фактичної реалізації у спосіб та в порядку, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Обов`язковість рішень суду є також однією з основних засад судочинства в Україні (пункт 9 частини 3 статті 129 Конституції України).

Отож після набрання законної сили відповідним судовим рішенням, воно підлягає обов`язковому виконанню сторонами справи, які, виходячи із суті такого рішення, зазвичай набувають процесуального статусу стягувача та боржника, а у разі відсутності добровільного виконання судового рішення боржником - вчиняються дії щодо його примусового виконання у спосіб та в порядку, що визначені, ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема ініціювання відкриття виконавчого провадження, тощо.

Крім того, забезпечення належного виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 803/1273/16 та висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09.

Отже, з огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що заява в частині заміни стягувача у виконавчому листі підлягає задоволенню.

Водночас щодо вимоги про видачу дублікату виконавчого листа суд зазначає таке.

Згідно із підпунктом 17.4 пункту 17 Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Дублікатом є документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта. Дублікат видається судом, який ухвалив рішення, після розгляду заяви про видачу дубліката. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого документа суд повинен перевірити, чи не було воно виконано за втраченим документом, адже за повністю виконаним рішенням дублікат виконавчого документа не видається.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові від 25 вересня 2015 року № 8 «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» вказав, що заява про видачу дубліката виконавчого листа повинна містити необхідні відомості для вирішення питання видачі дубліката виконавчого листа. У таких заявах потрібно зазначати назви сторін виконавчого провадження, підстави для видачі дубліката виконавчого листа; посилання на докази, якими підтверджувались би втрата виконавчого листа.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі № 474/783/17, від 10 жовтня 2018 року у справі № 2-504/11 та від 20 вересня 2022 року у справі 2-346/11.

Однак, представником заявника не надано суду жодного доказу на підтвердження втрати оригіналу виконавчого листа.

Отож ураховуючи те, що представником заявника не надано належних доказів втрати оригіналу виконавчого документ, в тому числі при пересилці з ДВС до стягувача, суд не вбачає законних підстав для задоволення вимоги про видачу дубліката виконавчого листа.

На підставі викладеного та керуючись статтями 259 - 263, 442 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Капіталресурс» про заміну сторони у виконавчому провадженні та видачу дубліката виконавчого листа задовольнити частково.

Замінити стягувача - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ, 01001) на його правонаступника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Капіталресурс» (, адреса: просп. Степана Бандери, 28А, м. Київ, 04073) у виконавчому листі виданому 30 березня 2018 року Фрунзівським районним судом Одеської області у справі № 517/394/17 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У задоволенні заяви в частині видачі дублікату виконавчого листа відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали суду складено 02 квітня 2026 року.

Суддя