УХВАЛА

22 січня 2026 року

м. Київ

справа № 130/462/24

провадження № 61-15377св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ОСОБА_2 ,

розглянув на стадії попереднього розгляду в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ігнатенко Олександр Олександрович, на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 липня 2025 року у складі судді Шепеля К. А. та постанову Вінницького апеляційного суду від 04 листопада 2025 року у складі колегії суддів Сала Т. Б., Берегового О. Ю., Оніщука В. В. у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , у якій просив встановити факт його перебування на утриманні рідного брата - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня його смерті (загибелі) - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що він разом із рідним братом ОСОБА_3 з 2001 року постійно проживав за однією адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, мали спільний побут та взаємно підтримували один одного, що є характерним для умов проживання у сільській місцевості.

Заявник зазначав, що з 2005 року не мав постійного доходу та фактично перебував на утриманні свого рідного брата ОСОБА_3 , який працював на будівництві у місті Києві. Крім того, у заявника відсутнє нерухоме майно.

Після початку безпідставної та невиправданої збройної агресії російської федерації 21 грудня 2022 року ОСОБА_3 був призваний на військову службу за мобілізацією та направлений для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 . 14 лютого 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_4 ) повідомив, що від військової частини НОМЕР_2 надійшла інформація про загибель солдата ОСОБА_3 .

Заявник вказував, що саме він здійснював поховання свого брата, за його заявою було видано свідоцтво про смерть та витяг про смерть, необхідні для отримання допомоги на поховання. Факт перебування заявника на утриманні свого брата підтверджується також актами опитування мешканців села.

Наведені обставини свідчать про наявність між рідними братами сталих сімейних відносин, спільного ведення господарства, спільного побуту та єдиного бюджету.

Залишившись без матеріальної підтримки та піклування рідного брата, у заявника виникло законне та обґрунтоване право на отримання гарантованих державою соціальних виплат та пільг у зв`язку із загибеллю у воєнний час члена сім`ї.

Отже, з метою реалізації заявником права на отримання відповідних соціальних виплат і допомоги виникла необхідність у встановленні юридичного факту його перебування на утриманні рідного брата, що і стало підставою для звернення до суду з цією заявою.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви та пояснила, що вона є опікуном неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які є дітьми загиблого ОСОБА_3 та перебувають у її сім`ї протягом дванадцяти років.

Зі слів заінтересованої особи, упродовж 2001-2012 років ОСОБА_3 проживав разом із ОСОБА_6 , матір`ю зазначених дітей, яка померла у 2012 році. Починаючи з 2013 року, ОСОБА_2 фактично здійснює опіку над неповнолітніми дітьми, батько яких був позбавлений батьківських прав.

Після смерті дружини ОСОБА_3 проживав спочатку з однією жінкою, а згодом -з іншою до моменту його мобілізації у грудні 2022 року. При цьому, за твердженням заінтересованої особи, ОСОБА_3 ніколи спільно не проживав зі своїм братом ОСОБА_1 , а останній не перебував на його утриманні.

Заінтересована особа також зазначила, що звернення заявника до суду обумовлене виключно питанням розподілу грошової допомоги, пов`язаної із загибеллю військовослужбовця. Станом на час розгляду справи неповнолітні діти загиблого ОСОБА_3 отримали дві третини передбаченої державою грошової допомоги, тоді як виплата однієї третини такої допомоги зупинена до ухвалення судового рішення у цій справі.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області рішенням від 23 липня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовив.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви, керувався тим, що заявник ОСОБА_1 не надав належних і допустимих доказів на підтвердження факту перебування на утриманні рідного брата - ОСОБА_3 до дня його смерті (загибелі) ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також того, що матеріальна допомога з боку загиблого була для заявника постійним та основним джерелом засобів до існування.

Вінницький апеляційний суд постановою від 04 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 липня 2025 року - без змін.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеної заяви є правильними, підтверджуються зібраними у справі доказами, яким суд надав належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених обставин та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Надані ОСОБА_1 докази не є беззаперечним підтвердженням факту надання йому братом матеріальної допомоги, яка б була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Сама собою відсутність у ОСОБА_1 доходу не може свідчити про його перебування на повному утриманні рідного брата чи отримання від нього допомоги, яка б мала характер постійного та основного джерела засобів до існування.

Крім того, вказані обставини не можуть вважатися доведеними лише на підставі письмових пояснень мешканців села Мала Жмеринка - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , без їх допиту як свідків у судовому засіданні з попередженням про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання або відмову від давання показань. Водночас клопотань про виклик зазначених осіб у судове засідання для допиту як свідків від ОСОБА_1 не надходило.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У грудні 2025 року ОСОБА_1 через представника Ігнатенка О. О. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 липня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 04 листопада 2025 року і ухвалити нове рішення, яким заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заявник зазначив, що суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16, від 17 жовтня 2018 року у справі № 587/302/16, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18, від 27 січня 2021 року у справі № 584/1166/15, від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21, від 11 вересня 2024 року у справі № 335/4669/23, від 27 листопада 2024 року у справі № 201/14776/23 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування частини восьмої статті 14, частини восьмої статті 43 ЦПК України, а також пункту 7 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у частині можливості проведення адвокатом за згодою осіб опитування та використання зафіксованих результатів такого опитування в суді як належних і допустимих доказів (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України). Крім того, суди належним чином не дослідили зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційну скаргу ОСОБА_1 мотивував тим, що встановлення в судовому порядку юридичного факту перебування рідного брата на його утриманні відповідає законодавчо визначеній меті судового захисту, для реалізації якої він був змушений звернутися до суду із відповідною заявою.

Заявник зазначав, що до членів сім`ї військовослужбовця, зокрема, належать особи, які постійно проживають разом із ним та ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не лише близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), а й інші родичі або особи, які не перебувають із військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках, зокрема брати чи сестри дружини (чоловіка), неповнорідні брати і сестри, вітчим, мачуха, опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки тощо.

За загальним правилом, судом може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, якщо такий факт має юридичне значення, зокрема для одержання свідоцтва про право на спадщину, призначення пенсії, відшкодування шкоди або отримання грошової допомоги. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходу, крім допомоги померлого, а постійний характер допомоги свідчить про те, що вона надавалася не одноразово, а систематично протягом певного часу, і померлий фактично взяв на себе обов`язок щодо утримання цієї особи.

Для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно досліджувати зазначені обставини в їх сукупності та враховувати, що отримання заявником заробітку, пенсії, стипендії чи інших доходів або окреме проживання від померлого саме по собі не є підставою для відмови у встановленні такого факту, якщо судом буде встановлено, що основним і постійним джерелом засобів до існування для заявника була допомога з боку особи, яка надавала утримання.

Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, а також у наданні продуктів харчування чи речей. Основне значення такої допомоги має визначатися шляхом порівняння її розміру з іншими доходами заявника, а вирішення питання залежить від співвідношення розміру допомоги та інших одержуваних доходів.

На переконання заявника, суди попередніх інстанцій дійшли передчасного та безпідставного висновку про те, що факт перебування особи на повному утриманні не може вважатися доведеним на підставі письмових пояснень мешканців села Мала Жмеринка - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , без їх допиту як свідків у судовому засіданні з попередженням про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання або відмову від давання показань.

Заявник звертав увагу на те, що Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено право адвоката збирати фактичні дані, які можуть бути використані як докази, у тому числі шляхом опитування осіб за їх згодою, а зафіксовані результати такого опитування можуть використовуватися у суді як докази.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 08 січня 2026 рокувідкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали із Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області.

20 січня 2026 року матеріали справи № 130/462/24 надійшли до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність зупинення касаційного провадження у справі.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У частині другій статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 05 березня 2025 рокупередав справу № 308/17634/23 щодо встановлення факту перебування особи на утриманні загиблого військовослужбовця на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини четвертої статті 403 ЦПК України для відступлення від правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23), шляхом його конкретизації.

23 квітня 2025 року Велика Палата Верховного Суду постановила ухвалу про прийняття до розгляду цивільної справи № 308/17634/23 (провадження № 14-40цс25), у якій має бути сформульовано правовий висновок щодо можливості та меж встановлення в порядку цивільного судочинства факту перебування особи на утриманні загиблого (померлого) військовослужбовця з метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги або пенсії у разі втрати годувальника, а також щодо розмежування юрисдикції судів загальної (цивільної) та адміністративної юрисдикцій у відповідних правовідносинах.

Правовідносини у цій справі є подібними до правовідносин у справі № 308/17634/23.

За змістом пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Враховуючи викладене, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність зупинити касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 308/17634/23 (провадження № 14-40цс25).

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 130/462/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 308/17634/23 (провадження № 14-40цс25).

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко