УХВАЛА

30 березня 2026 року

м. Київ

справа № 274/8610/25

провадження № 61-992ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Пархоменка П. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 15 січня 2026 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Житомирської митниці Державної фіскальної служби України про встановлення особи, яка зобов`язана виконати вимоги Митного кодексу України,

постановив ухвалу про таке:

1. 21 січня 2026 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 (далі - позивач) на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 15 січня 2026 року у справі № 274/8610/25.

2. Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2026 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення наявних у ній недоліків шляхом надання до Верховного Суду:

1) документа, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 532,48 грн, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати цього збору відповідно до закону;

2) уточненої касаційної скарги із зазначенням повного найменування відповідача, який бере участь у справі та його місцезнаходження;

3) доказів надсилання копій уточненої касаційної скарги з доданими матеріалами іншим учасникам справи, як цього вимагають частини сьома-дев`ята статті 43 ЦПК, до зареєстрованого електронного кабінету в підсистемі «Електронний Суд» або листом з описом вкладення.

3. 24 лютого 2025 року, на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 10 лютого 2026 року, на адресу Верховного Суду надійшла уточнена касаційна скарга, яка зареєстрована 25 лютого 2026 року, в якій позивач виконав вимоги зазначені вимоги в частині 2, 3 пункту другого цієї ухвали.

Проте, щодо частини 1 пункту другого, зокрема сплати судового збору позивач зазначає, що касаційна інстанція в порушення норм фактично ігнорує рішення Конституційного суду України.

Вважає таку вимогу незаконною та безпідставною з таких підстав:

- пенсія не є доходом чи прибутком а є соціальною виплатою, як зарплата відшкодування шкоди тощо, за стягнення з яких не сплачується судовий збір;

- пенсія в Україні є соціальною виплатою, а не доходом, оскільки її призначення ґрунтується на принципах пенсійного страхування та солідарності, а не на трудовій діяльності чи інших основах, що формують дохід;

- також сама пенсія є державною гарантією матеріального забезпечення певних категорій громадян, зокрема тих, хто досяг пенсійного віку або втратив працездатність.

З наведеного вбачається, що законодавець прирівнює пенсію до різних видів доходів громадян, однак аналіз Відповідних конституційних приписів, Положень законодавства про пенсійне забезпечення в Україні дає підстави для висновку, що пенсія - це не дохід, а один із видів соціальних виплат у розумінні статті 46 Конституції України. Але суд не взяв до уваги, що пенсія є соціальною виплатою а не доходом і незаконно вимагає сплатити пенсіонеру судовий збір.

4. Ухвалою Верховного Суду від 16 березня 2026 року продовжено позивачу строк на усунення недоліків його касаційної скарги.

5. 19 березня 2025 року, на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 16 березня 2026 року, позивач подав до Верховного Суду заяву про усунення недоліків. В заяві позивач вказує, що з доходів має лише пенсію 3 038,00 грн, що підтверджує довідкою з Пенсійного фонду України, а інші доходи відсутні.

Вважає, що ним обґрунтовано роз`яснено щодо безпідставності ухвали касаційної інстанції, якою вимагають у супереч рішення Конституції України та ЗУ «Про судовий збір» сплатити пенсіонеру судовий збір і на цій підставі фактично створено перешкоду у судовому захисті та у доступі до правосуддя. Але позивач має надію, що Конституційний Суд України, куди у випадку відмови він звернеться зі скаргою підтвердить своє рішення щодо того, що пенсія не є доходом а також щодо відсутності у ЗУ «Про судовий збір» норми, яка передбачає стягнення з соціальних виплат, якою є також і пенсія стягнення судового збору.

На підставі викладеного зазначає, що у касаційної інстанції відсутні підстави для недопущення громадянина України, пенсіонера до судового захисту і є всі підстави задовольнити касаційну скаргу.

6. З огляду на викладене позивач не виконав вимог ухвали Верховного Суду від 16 березня 2026 року. Заява про усунення недоліків не містить інформації про відсутність у позивача, крім пенсії, іншого доходу, заощаджень (банківські документи про відсутність на рахунку коштів), права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, тощо.

7. Згідно частини другої статті 393 ЦПК у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

8. Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

9. Верховний Суд звертає увагу, що вирішуване питання про відкриття провадження по справі охоплюється змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд.

10. Так, стосовно питання доступу до суду Європейський Суд з прав людини в своїй прецедент ній практиці звертає увагу на те, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань. Європейський Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (див. ухвалу щодо прийнятності у справі «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року).

11. В даній ситуації встановлення цивільним процесуальним законодавством вимог до касаційної скарги та підстав для її повернення, у зв`язку із невідповідністю формі, передбачені законом, ґрунтуються на його нормах і слугують меті здійснення правосуддя, що в цілому не являється обмеженням доступу до суду.

12. Оскільки у встановлений судом строк вимоги ухвали Верховного Суду

від 16 березня 2026 року належним чином не виконані, недоліки касаційної скарги в повному обсязі не усунені, касаційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись статтями 185, 260, 261, 392, 393 ЦПК, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 15 січня 2026 року у справі № 274/8610/25 визнати неподаною і повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду з касаційною скаргою, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

3. Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя П. І. Пархоменко