Провадження № 22-ц/812/986/2026
У Х В А Л А

13 квітня 2026 року м. Миколаїв

справа № 490/4646/18

Миколаївський апеляційний суд у складі головуючої Тищук Н.О., вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Трубою Клавдією Борисівною, на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2026 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ТОВ "ОЛКОМ Лізинг",

у с т а н о в и в :

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2026 року у задоволенні зазначеного вище позову відмовлено.

25 березня 2026 року представник ОСОБА_1 адвокат Труба К.Б. подала апеляційну скаргу на рішення суду.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 31 березня 2026 року апеляційну скаргу залишено без руху, зокрема для сплати 21 299, 20 грн судового збору.

07 квітня 2026 року адвокат Труба К.Б. подала клопотання про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору.

При цьому посилалась на те, що ОСОБА_1 є пенсіонером та розмір її пенсії за попередній рік становить 56 883 грн. Розмір судового збору, що підлягає сплаті становить 21 299, 20 грн, що значно перевищує п`ять відсотків річного доходу апелянта. Також вказувала, що позивачем у справі є найбільша банківська установа України (юридична особа), для якої ставка судового збору передбачена у більшому розмірі, ніж для фізичних осіб. Крім того, позивач нарахував неправильну ціну позову.

На підтвердження скрутного матеріального становища апелянтом надано довідку про доходи, видану Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Миколаївській області, відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу станом на 03.04.2026 року та інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Проте, відповідно до положень пунктів 1, 3 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір", частини першої статті 136 ЦПК України, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови, що розмір судового збору перевищує 5 % розміру річного доходу особи за попередній календарний рік.

З цих же підстав суд може також звільнити сторону від сплати судового збору.

Комплексний аналіз викладених законодавчих положень дає підстави для висновків, що звільнення від сплати судового збору (відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру) з підстав, передбачених статтею 8 Закону України "Про судовий збір", є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо). Зазначені норми права є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а право суду за наявності викладених в законі умов, на власний розсуд оцінивши їх, звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 806/2720/17, від 07 серпня 2018 року у справі № 389/2858/16-а.

Враховуючи приписи статті 12 ЦПК України, особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору.

У пункті 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" роз`яснено, що єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 19 червня 2011 року в справі "Креуз проти Польщі" (заява № 28249/95) зазначав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. При цьому положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ у справах "Княт проти Польщі" від 26 липня 2005 року, заява № 71731/01; "Єдамскі та Єдамска проти Польщі" від 26 липня 2005 року, заява № 73547/01).

З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що подані апелянтом документи не містять повної інформації щодо майнового стану ОСОБА_1 .

Отже зазначені апелянтом обставини не можуть слугувати підставою для відстрочення сплати судового збору.

Таким чином, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Клопотання про зменшення його розміру або про відстрочення сплати апелянт не заявляє.

На підставі викладеного апеляційна скарга підлягає залишенню без руху для сплати апелянтом судового збору.

Керуючись ст. ст. 354, 357 ЦПК України,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Трубою Клавдією Борисівною, на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2026 року залишити без руху.

Надати апелянту десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2026 року.

У разі невиконання цих вимог ухвали у зазначений строк, апеляційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута апелянту (частина 3 статті 185, стаття 356, частина 2 статті 357 ЦПК України).

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Н.О. Тищук