ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року

м. Харків

справа № 634/849/25

провадження № 22-ц/818/1037/26

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,

сторони справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» на заочне рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 18 вересня 2025 року у складі судді Єрьоміної О.В.,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 391817-КС-001 від 23.02.2022 року в загальному розмірі 20856 грн. 82 коп., з якої заборгованість за отриманий та неповернутим тілом кредитом у розмірі 7000 грн. 00 коп., заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами у розмірі 12806 грн. 82 коп., заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією за видачу кредиту у розмірі 1050 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.02.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №391817-КС-001 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію». ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало відповідачу грошові кошти в розмірі 7000,00 грн, під фіксовану процентну ставку 1,0825, строком 24 тижні. Оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, станом на 08.08.2025 року утворилась заборгованість в розмірі 20856,82 грн., з яких: 7000 грн. суми прострочених платежів по тілу кредиту; 12806,82 грн. суми прострочених платежів по процентах; 1050 грн. суми прострочених платежів за комісією.

Заочним рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 18 вересня 2025 року позовні вимоги ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕСПОЗИКА» суму заборгованості за договором про надання кредиту в розмірі 16470 грн, а також судовий збір у сумі 1912,90 грн.

Рішення обґрунтовано тим, позивач надав належні докази існування між сторонами договірних відносин та наявності заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7000 грн. Сума прострочених платежів по процентах доведена та обґрунтована позивачем лише у розмірі 9470 грн, оскільки згідно умов договору орієнтована вартість наданого кредиту становить 17 529 грн, при цьому згідно п. 3.2 Договору, який погоджено з відповідачем, проценти за користування кредитом нараховуються до 10.08.2022 року (кінцевий строк кредитування). Суд вважав, що стягнення комісії у розмірі 1050 грн є безпідставиним, тому що умови договору про сплату комісії саме за надання кредиту, тобто за дії, які позивач ТОВ «Бізнес позика» здійснює на власну користь, є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, та мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав і обов`язків та погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційними.

Не погодившись з рішенням суду ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення змінити в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по кредитному договору, а саме задовольнити в цій частині позовні вимоги у повному обсязі, в решті рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що зроблені судом висновки про часткове задоволення вимог про стягнення відсотків базуються на хибному ототожненні судом процентів, які нараховуються протягом строку кредитування у відповідності норм ЦК України в якості правомірної плати за користування кредитом та процентів які нараховуються за порушення грошового зобов`язання, тобто коли позичальник не повертає у визначений строк суму кредиту. Відсотки по кредитному договору нараховані в період дії договору за кожен день користування кредитом на залишок по кредиту та відповідають нормам ЦК України, крім того штрафні санкції та проценти передбачені ст..625 ЦК України не нараховувались та не включались до позовних вимог, а проценти за користування кредитом після 10.08.2022 року не нараховувались і їх розмір залишився незмінним - 12 806,82 грн. Апелянт наголошує, що боржником не було сплачено жодного платежу на погашення кредиту, що й призвело до подорожчання кредиту і збільшення розміру нарахованих процентів за період користування кредитом - оскільки проценти нараховуються щоденно на фактичний залишок непогашеного тіла кредиту. Відповідно до ч.2 ст 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються , зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані за наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості тощо. Також комісія за надання кредиту та порядок її сплати визначені пунктами 1.4, 2.7, 5.2 Правил про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» які є невід`ємною частиною договору про надання кредиту, що був підписаний відповідачем. Тому суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення нарахованої комісії.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи що 23.02.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №391817-КС-001 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до п.2 Договору, відповідач отримав кредит у розмірі 7000,00 грн. строком на 24 тижнів, а саме до 10.08.2022 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,08250000% в день (фіксована ставка). Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Згідно із п.3 Договору, протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Пунктом 3 Договору встановлено графік платежів, якого повинен дотримуватись позичальник.

23.02.2022 позивач надав відповідачу кредиту у розмірі 7000 грн шляхом перерахування на картковий рахунок № НОМЕР_1 , вказаний відповідачем у своєму особистому кабінеті на сайті кредитодавця.

З листа АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 емітовано картку № НОМЕР_1 , на яку 23.02.2022 були перераховані грошові кошти в сумі 7000,00 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості наданого Банком, станом на 08.08.2025 року утворилась заборгованість в розмірі 20856,82 грн., з яких: 7000 грн. суми прострочених платежів по тілу кредиту; 12806,82 грн. суми прострочених платежів по процентах; 1050 грн. суми прострочених платежів за комісією.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.

Надані позивачем докази свідчать про те, що 23.02.2022 позивач надав відповідачу кредиту у розмірі 7000 грн шляхом перерахування на картковий рахунок № НОМЕР_1 , вказаний відповідачем у своєму особистому кабінеті на сайті кредитодавця.

Зазначене підтверджується випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 у АТ «Приват Банк» з якої вбачається, що 23.02.2022 на її картку було перераховано кошти 7000,00 (а.с. 111-116).

Відповідно до п.2 Договору, процентна ставка за користування кредитом становить 1,08250000% в день (фіксована ставка). Згідно із п.3 Договору, протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Пунктом 3 Договору встановлено графік платежів, якого повинен дотримуватись позичальник.

Відповідно до встановленого графіку платежів проценти за користування кредитом становлять 9470,00 грн та орієнтована вартість кредиту становить 17520,00 грн. Але така вартість визначена із урахуванням сплати грошових коштів позичальником у відповідності до встановленого графіку платежів. Оскільки як вбачається із розрахунку заборгованості ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та виписки по картковому рахунку АТ КБ «ПриватБанк», відповідач не здійснював погашення кредиту що й призвело до подорожчання кредиту і збільшення розміру нарахованих процентів за період користування кредитом - оскільки проценти нараховуються щоденно на фактичний залишок непогашеного тіла кредиту, при цьому процентна ставка за весь час дії кредитного договору була не зміною, а проценти за користування кредиту нараховувались до останнього дня строку дії цього договору а саме до 10.08.2022 року що підтверджується розрахунком заборгованості.

Отже, судом першої інстанції зроблено хибний висновок щодо не правомірності стягнення з відповідача суми прострочених платежів по процентах, на загальну суму 12806,82 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі за № 343/557/15-ц зроблено висновок: «Так, за змістом частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній станом на 08 травня 2007 року) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Частиною третьою вищезазначеної статті (в редакції на час укладення кредитного договору) передбачено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Згідно із ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.»

Колегія суддів звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про незаконність рішення суду в частині відмови у задоволені вимоги про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту в сумі 1200,00 грн. Рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

Разом з тим, оскільки суд неправильно визначив порядок та розмір процентів, що підлягали нарахуванню у межах укладеного між сторонами договору, рішення суду в частині підлягає зміні, зі стягненням з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за кредитним договором №№391817-КС-001 від 23.02.2022 року у розмірі 12806,82 грн.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частин або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягає застосуванню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.2, ч.13 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви 2422,40 грн та за подання апеляційної скарги 3633,60 грн. а всього 6034 грн.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме (94,96%) з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 5729,88 грн.

Керуючись ст.ст. 367,368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382-384,389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» - задовольнити частково.

Заочне рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 18 вересня 2025 року змінити в частині визначного судом розміру заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» () заборгованість за кредитним договором № 391817-КС-001 від 23.02.2022 року, у розмірі 19806 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот шість) грн 82 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» () 5729 (п`ять тисяч сімсот двадцять дев`ять) грн 88 коп судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.Ю. Тичкова

Судді: Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина