Справа № 134/2005/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 лютого 2026 року с-ще Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

у складі: головуючої судді Кантонистої О.О.

за участю: секретаря судового засідання Васільєвої Н.Г.

представника позивачки адвоката Глушкової О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Крижопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин та визнання права на спадщину за законом,

встановив:

17 грудня 2025 року адвокат Глушкова О.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд» звернулася з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому просить:

- встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була сестрою позивачки ОСОБА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Крижопіль Тульчинського району Вінницької області померла рідна сестра позивачки ОСОБА_4 . Позивачка та відповідачі є спадкоємцями другої черги за законом після її смерті. Інші спадкоємці відсутні, оскільки чоловік ОСОБА_4 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а дітей у них не було.

До складу спадкового майна після смерті ОСОБА_4 увійшов житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 94,9 кв. м, житловою площею 55,7 кв. м, вартість якого згідно з оцінкою становить 124 501,00 грн.

Вказаний житловий будинок збудований у 1991 році чоловіком ОСОБА_4 ОСОБА_5 на земельній ділянці, наданій у користування на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 15.07.1988 року, який посвідчений нотаріусом Крижопільської нотаріальної контори Питель М.С. 17.08.1988 року за р.№ 1657.

Рішенням виконкому Крижопільської районної Ради народних депутатів № 157 від 12 липня 1988 року ОСОБА_5 було надано дозвіл на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,07 га, виділеної рішенням селищної Ради народних депутатів № 6 від 22.06.1988 року.

За життя ОСОБА_5 оформив будівельний паспорт на житловий будинок, однак право власності на нього не зареєстрував. Після його смерті спадщину прийняла його дружина ОСОБА_4 відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки вона постійно проживала з ним на день відкриття спадщини.

У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, а також документів, що підтверджують родинні відносини між ОСОБА_4 та позивачкою, остання не має можливості отримати в нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом, тому змушена звернутися до суду з даним позовом.

Підтвердження факту родинних відносин зі спадкодавцем в інший спосіб є неможливим у зв`язку з відсутністю свідоцтва про народження ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 на території Республіки Казахстан.

Ухвалою судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 24 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Також вирішено питання про витребування доказів.

Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 02 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

У судовому засіданні представник позивачки адвокат Глушкова О.І. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи містяться їхні заяви про розгляд справи без їхньої участі, де зазначено, що вони не претендують на спірний житловий будинок та не заперечують проти оформлення позивачкою спадщини після смерті їхньої сестри ОСОБА_4 .

Заслухавши пояснення представника позивачки, показання свідків, дослідивши надані докази, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 1262 ЦК України передбачено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Крижопіль Тульчинського району Вінницької області померла ОСОБА_4 .

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який вона успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, на підставі рішення виконкому Крижопільської районної Ради народних депутатів від 12 липня 1988 року № 157 ОСОБА_5 було надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку на три кімнати житловою площею 50,32 кв. м і господарських будівель для власного підсобного господарства площею 60,8 кв. м в АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,07 га. Земельна ділянка виділена ОСОБА_5 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 15 липня 1988 року, який посвідчений нотаріусом Крижопільської нотаріальної контори Питель М.С. 17 серпня 1988 року за р.№ 1657.

18 липня 1988 року під № 176 було зареєстровано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 , на будівництво житлового будинку.

Вказані обставини підтверджуються: копією свідоцтва про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 від 09 квітня 2025 року; копією свідоцтва про смерть ОСОБА_5 серії НОМЕР_2 від 30 вересня 2014 року; копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 серії НОМЕР_3 , повторно виданого 30 вересня 1986 року; копією довідки виконавчого комітету Крижопільської селищної ради від 27 травня 2020 року № 2416 про зареєстроване місце проживання ОСОБА_5 та склад його сім`ї на день смерті; копією будівельного паспорта житлового будинку по АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_5 рішення про прийняття вищевказаного житлового будинку в експлуатацію не приймалось, правовстановлюючий документ на його ім`я не видавався й відповідно право власності на вказаний будинок у встановленому на той час порядку не реєструвалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії технічного паспорту, виготовленого на замовлення позивачки ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_7 25 травня 2025 року за результатами технічної інвентаризації житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 94,9 кв. м, житловою площею 55,7 кв. м, будівництво житлового будинку «А» прибудови «а», вхідного майданчика «а1», літньої кухні «Б», погреба «Б/П», навісу «б», сараю «б1», вбиральні «Т», огорожі «1-3» здійснено у 1991 році.

Тобто, спірний житловий будинок побудовано до 05 серпня 1992 року, а отже, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , набув за життя право власності на вказане домоволодіння, яке перейшло у порядку спадкування до його спадкоємця першої черги за законом дружини ОСОБА_4 .

У свою чергу позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем другої черги за законом після смерті ОСОБА_4 та прийняла спадщину у встановленому законом порядку шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої 23 вересня 2025 року приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Питель М.С. заведено спадкову справу № 166/2025. У матеріалах спадкової справи не міститься відомостей про інших спадкоємців.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. У відповідності п. 24 зазначеної постанови такі заяви подаються до спадкоємців, що прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від їх прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Приватний нотаріус Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Питель М.С. повідомила позивачку про відсутність можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно (повідомлення від 26.01.2026 № 19/01-16).

Крім того, перешкодою для оформлення спадкових прав є неможливість документального підтвердження родинних відносин між позивачкою та ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю свідоцтва про народження останньої.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У відповідності до п. 7 даної Постанови, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Отже, право позивачки на звернення до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин передбачено нормами ЦПК України, а встановлення цього факту необхідне їй для оформлення спадщини.

Той факт, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була рідною сестрою позивачки ОСОБА_1 , підтверджується: копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , повторно виданого 08 червня 2012 року, згідно з яким позивачка у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 »; копією свідоцтва про народження позивачки серії НОМЕР_5 від 10 липня 1972 року, згідно з яким її батьками є ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ; копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 8 від 14 жовтня 2025 року, з якого вбачається, що мати позивачки у зв`язку з реєстрацією шлюбу 03 грудня 1960 року змінила прізвище з « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_8 »; копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , повторно виданого 30 вересня 1986 року, згідно з яким ОСОБА_4 після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_13 »; копією довідки-витягу із погосподарської книги Красносільського старостинського округу Крижопільської селищної ради від 10.10.2025 № 143, згідно з якою відповідно до запису погосподарської книги № 1, особовий рахунок № НОМЕР_6 , за 1996-2000 року членами домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , являються: ОСОБА_10 голова двору (помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ), його дружина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дочка ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Даний факт підтвердили також допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які, кожна окремо, вказали, що знають сім`ю позивачки і їм відомо, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була її рідною сестрою. ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 , який помер в 2014 році, дітей у них не було.

Отже, досліджені судом докази достовірно вказують на те, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та позивачка ОСОБА_1 були рідними сестрами, у зв`язку з чим слід встановити факт родинних відносин між ними.

Відповідно до ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд вважає, що є всі підстави для визнання за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , права власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимог про стягнення судових витрат позивачка не заявляла.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 263-265, 315 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Крижопіль Тульчинського району Вінницької області, була рідною сестрою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 94,9 кв. м, житлова площа 55,7 кв. м, склад будівель і споруд: житловий будинок «А», прибудова «а», вхідний майданчик «а1», літня кухня «Б», погріб «Б/П», навіс «б», сарай «б1», вбиральня «Т», огорожа «1-3»).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 .

Повний текст рішення складено 09 березня 2026 року.

Суддя: