Справа №278/3397/25
У Х В А Л А

30 березня 2026 року м. Житомир

Суддя Житомирського районного суду Житомирської області Дубовік О.М., розглянувши у клопотання представника відповідача адвоката Демчик Наталії Олександрівни про зупинення провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою судді від 03.10.2025 у справі було відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.

25.02.2026 представник відповідача адвокат Демчик Н.О. шляхом використання системи «Електронний суд» направила клопотання, в якому просить на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України зупинити провадження у справі у зв`язку із перебуванням відповідача на військовій службі (а.с. 165-170).

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Питання зупинення провадження у справі врегульовано у Главі 8 Розділу ІІІ ЦПК України.

Зокрема, статтями 251-252 ЦПК України передбачено підстави за яких суд зобов`язаний або може зупинити провадження у справі.

У пункті 2 частини першої статті 251 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Строки на які зупиняється провадження у справі визначені статтею 253 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є військовослужбовцем ЗСУ та дійсно проходить службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 з 02.08.2022 по теперішній час (дата видачі довідки 01.09.2025) (а.с. 169).

Крім того, представником відповідача на підтвердження участі відповідача у заходах необхідних для забезпечення оборони України, надано довідку про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України №4642 від 03.09.2025. Із наданої довідки вбачається, що відповідач неодноразово брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, востаннє з 12.08.2025 по 30.08.2025 (а.с. 168).

Для висновку про можливість зупинення провадження у справі, як виконання обов`язку визначеного п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суду необхідно представити чіткі докази (інформацію) про перебування учасника справи у складі Збройних Сил України, зокрема, у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та залучення його до виконання бойових завдань на території України з метою забезпечення національної безпеки і оборони України, у зв`язку із повномасштабним вторгненням та збройною агресією російської федерації.

При цьому, визначена законодавцем підстава для зупинення провадження не говорить про неможливість участі особи у розгляді справи, тому не повинна розглядатися через таку призму, а про обов`язок суду вчинити у конкретний спосіб за наявності відповідних підстав.

У справі № 753/19628/17 (постанова від 09 листопада 2022 року) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що довідка командира військової частини, складена за формою № 5, встановленою Інструкцією з діловодства ЗСУ, яка передбачена для підтвердження перебування військовослужбовця на військовій службі у відповідній військовій частині, не є достатнім доказом для виконання судом вимог пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, оскільки у пункті 2 частини першої статті 251 ЦПК України мова йде про перебування сторони спору у складі ЗСУ, яке, у свою чергу, переведені на воєнний стан, то це означає, що має бути довідка про те, що військова частина або сам військовослужбовець виконує бойові завдання у зоні бойових дій. А довідка за формою № 5 лише вказує на перебування військовослужбовця на військовій службі у певній військовій частині без уточнення зазначених подробиць цієї військової служби, які необхідні для реалізації пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

Фактично відповідний зміст зазначеного правового висновку Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду підтвердив у постанові від 13 березня 2025 року у справі № 557/1226/23, пославшись на постанови Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 753/19628/17 й від 29 березня 2023 року у справі № 756/3462/20 та вказавши додатково, що для застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суду мають бути надані спеціальні докази перебування особи, яка заявляє клопотання про зупинення провадження на підставі цієї правової норми, у складі Збройних Сил України (далі - ЗСУ) у військовій частині, яка переведена на воєнний стан і виконує бойові завдання у зоні бойових дій (без конкретизації цих доказів або нормативних документів, які встановлюють їх форму та зміст), а довідки військової частини ЗСУ (її командира) та витяги з наказів по військовій частині ЗСУ, які підтверджують перебування цієї особи на військовій службі у цій військовій частині під час дії Указу не є належним та достатнім доказом для застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

Суд виходить з того, що норми Закону про правовий режим воєнного стану, Закону про оборону, Закону про ЗСУ, Закону про військовий обов`язок та службу, Закону про мобілізацію з точки зору їх взаємозв`язку вказують на те, що введення на території всієї України Указом воєнного стану для забезпечення відсічі та стримування агресії російської федерації, зокрема можливостями ЗСУ, передбачає, що настає особливий період під час якого, у тому числі здійснюється мобілізація, що має забезпечувати готовність, зокрема, всього складу ЗСУ, до ефективного здійснення цього завдання. У зв`язку з цим, відповідно до прямого змісту наведених норм Збройні Сили України (усією структурою) з оголошенням Указом воєнного стану на всій території України починають функціонувати на всій території України в умовах особливого періоду, який передбачає переведення ЗСУ у повному складі на території усієї України на воєнний стан, зокрема організацію і штат воєнного часу.

З врахуванням наведеного, будь-який військовослужбовець в Україні, мобілізований до ЗСУ, який здійснює військову службу у конкретній військовій частині (навчальному закладі) під час воєнного стану, введеного Указом, є таким, що перебуває у штаті воєнного часу ЗСУ, які переведені на воєнний стан.

В свою чергу, відповідно до пункту 252 розділу XIV Порядку військовослужбовець може перебувати у військовій частині ЗСУ, яка не задіяна до ведення воєнних (бойових) дій, але це не означає, що він з метою виконання завдань оборони України не може бути оперативно відряджений до іншої військової частини, яка задіяна у відповідних діях. В цьому й полягає одна зі складових функціонування ЗСУ в умовах особливого періоду, що є наслідком запровадження воєнного стану на території всієї України. Це саме стосується, наприклад, військовослужбовців, які відряджені до військових адміністрацій (пункт 263 Положення).

Таким чином, залучення військовослужбовця, який проходить військову службу у лавах ЗСУ, до бойових дій у певному районі таких дій є результатом виконання зазначеної функції ЗСУ та наслідком введення воєнного стану, запровадження особливого періоду та результатів мобілізації, однак не визначає переведення ані військовослужбовця, ані частини, у якій він служить, загалом на організацію і штат воєнного часу, на воєнний стан, бо є наслідком, а не першопричиною у цьому контексті.

Разом з цим, надані представником відповідача адвокатом Демчик Н.О. докази не містять відомостей про те, що військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України чи відповідач, як військовослужбовець виконують бойові завдання у зоні бойових дій та про те, що особисто ОСОБА_1 не перебуває у зоні постійної дислокації військової частини.

Зокрема, відсутні у матеріалах справи бойові розпорядження чи журнал бойових дій. Також суд звертає увагу сторони відповідача, що довідка надана для підтвердження проходження відповідачем військової служби надана станом на 01.09.2025, а із клопотанням про зупинення провадження по справі адвокат звернулась лише 25.02.2026, тобто майже через п`ять місяців.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, жодних клопотань про перехід до розгляду справи із викликом до суду не надходило, також відзиву на позовну заяву не було подано.

Такі обставини, з врахуванням можливості учасника справи брати участь у розгляді такої у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та мати представника, на переконання суду, не свідчать про позбавлення відповідача можливості повноцінно брати участь у судовому процесі, у випадку відмови у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Як вже зазначалось, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших, утворених відповідно до закону, військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Аналогічні за змістом висновки викладені у судових рішеннях Верховного Суду в справах від 14 грудня 2022 року №757/52540/16-ц та від 17 січня 2023 року №501/1699/17.

Враховуючи наведене, суд встановивши відсутність доказів про факт залучення відповідача ОСОБА_1 безпосередньо до заходів з відсічі та стримування збройної агресії російської федерації дійшов висновку про відмову у зупиненні провадження у справі.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 251-253 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Демчик Наталії Олександрівни про зупинення провадження у справі - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.М. Дубовік