Провадження № 2/361/5705/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 р. м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Ведмідь Н.В.

за участю секретаря Чуняк В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

встановив:

16 грудня 2025 року до суду через систем у «Електронний суд» представник позивача ОСОБА_1 адвокат Дяченко Д.С. звернулась із позовом у якому просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення ним повноліття.

Свій позов обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3 . Тривалий час сторони не проживають разом та не підтримують жодних стосунків.

Зазначила, що малолітній ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 . Позивач самостійно утримує сина, займається його вихованням та розвитком. Разом із тим, відповідач ОСОБА_2 жодним чином не приймає участі у житті сина, не цікавиться його зростанням та не надає кошти на утримання дитини. Позивач зазначає, що відповідач є фізично здоровою людиною та інших осіб на утриманні не має.

19 січня 2026 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Ведмідь Н.В. прийнято цивільну справу до свого провадження, призначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

20 лютого 2026 року представник відповідача ОСОБА_4 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив позов задовольнити частково, а саме стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення ним повноліття. (а.с. 26-29)

Посилався на те, що позивач в односторонньому порядку обмежила можливість бачити сина ОСОБА_3 . Стан здоров`я відповідача значно погіршився внаслідок ДТП у 2019 році, де відповідач отримав політравму. Згідно епікризу КНП «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» №11674/472 від 10 грудня 2019 року ОСОБА_2 отримав уламкуватий внутрішньо суглобовий перелом дистального відділу лівого стегна зі зміщенням, вглиблено рана правого колінного суглобу, перелом танної кістки лівої стопи. Закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана потилиці з права. Згідно довідки КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» №183 від 25.04.2022 року відповідач має діагноз Деформуючий остеоартроз лівого колінного суглоба ІІ-ІІІ ступеня.

Станом на 2026 рік відповідач не відновив стан свого здоров`я та відчуває стійке порушення функцій коліна, постійний больовий синдром. У зв`язку із задовільним станом здоров`я існує постійна потреба у реабілітації та лікуванні колінного суглоба, крім того відповідач не може працевлаштуватись.

Запропонований позивачем розмір аліментів буде обтяжливим для відповідача та суттєво вплине на його матеріальний стан і як наслідок можливість виконувати рішення суду щодо стягнення аліментів на дитину, тому й просив стягувати з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

05 березня 2026 року від представника позивача ОСОБА_5 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача просила позов задовольнити в повному обсязі. (а.с. 40-43)

Посилалась на те, що твердження відповідача про нібито перешкоджання матері у спілкуванні з дитиною не відповідають дійсності та є безпідставними. Відповідач не проявляє жодної ініціативи у спілкуванні з дитиною та не цікавиться його життям. Разом із тим, за ініціативою родини відповідача дитина неодноразово перебувала у бабусі (матері відповідача), при цьому відповідач проживає разом із нею в одному будинку. Тобто позивач не перешкоджала спілкуванню дитини з батьком та сприяла підтриманню родинних зв`язків, а тому доводи відповідача мають характер формальних заперечень, спрямованих на створення видимості спору, що не має правового значення для вирішення питання про розмір аліментів. Відсутність фінансової підтримки дитини є наслідком особистої позиції відповідача, а не дій чи бездіяльності матері.

Щодо посилань відповідача на стан здоров`я зазначила, що він не є особою з інвалідністю, не є непрацездатним або обмежено працездатним. Надані ним дві копії медичної документації за 2019 рік та одна довідка за 2022 рік не підтверджують стійкої втрати працездатності, яка б унеможливлювала здійснення трудової діяльності офіційно та отримання доходу. Сам по собі факт наявності певних проблем зі здоров`ям, які не тягнуть встановлення інвалідності чи втрати працездатності, не може бути підставою для зменшення розміру аліментів у розмірі, який передбачено законом. Відповідач фактично здійснює діяльність у сфері ремонту автомобілів за місцем проживання та отримує від цього дохід. Відсутність офіційного працевлаштування не звільняє особу від обов`язку належним чином утримувати свою дитину.

Відповідач не має інших дітей, не утримує інших осіб, не є непрацездатною особою. Водночас дитина потребує щоденного забезпечення харчуванням, одягом, лікуванням, розвитком та належними умовами проживання, і ці витрати є постійними та об`єктивними. Визначення розміру аліментів у частці 1/4 доходу на одну дитину є усталеною судовою практикою та відповідає принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дитини.

10 березня 2026 року представник відповідача ОСОБА_4 подав до суду заперечення, в яких просить позовні вимоги позивача задовольнити частково, в розмірі, зазначеному у відзиві на позовну заяву, а саме в у частці 1/6 доходу. (а.с. 48-51)

Обґрунтовує свої заперечення тим, що причиною конфлікту і як наслідок обмеження спілкування дитини із відповідачем виникло внаслідок відсутності згоди відповідача на зміну прізвища спільної з позивачем дитини. Така поведінка є своєрідним важелем впливу на відповідача та матір відповідача (бабу) внаслідок якого ОСОБА_3 припинив бачитись і як наслідок послідовно втрачає емоційний зв`язок із рідним батьком та бабою відповідно. Позивачем не додано жодних доказів того, що у відповідача стан здоров`я відповідає належному рівню та доказів які б підтверджують дохід відповідача до відповіді на відзив також не долучено.

Позивачем до відповіді на відзив від 05 березня 2026 року долучено знімок екрану із зображенням поповнення картки від відповідача 02 червня 2025 року. Та вказано на обізнаність відповідача щодо банківських реквізитів позивача. Однак, позовну заяву про стягнення аліментів подано до Броварського міськрайонного суду Київської області 15 грудня 2025 року, тобто через 6 місяців після останнього перерахування відповідачем на користь позивача коштів. За такий період часу (шість місяців) реквізити (номер карти) позивача міг бути змінений, і відтак кошти які б направлялись могли бути не отримані позивачем.

Вказав, що станом на 2026 рік відповідач не відновив стан свого здоров`я після ДТП 2019-го року та відчуває стійке порушення функції коліна, постійний больовий синдром. У зв`язку із задовільним станом здоров`я існує постійна потреба у реабілітації та лікуванні колінного суглоба. У зв`язку із задовільним станом здоров`я, а саме порушенням функції коліна відповідач не може працевлаштуватись.

Запропонований позивачем розмір аліментів буде обтяжливим для відповідача та суттєво вплине на його матеріальний стан і як наслідок можливість виконувати рішення суду щодо стягнення аліментів на дитину у примусовому порядку. Надмірність виражається у тому, що згідно даних статистики середня заробітна плата у Броварському районі становить 26 000,00 грн та відповідно 1/4 частка становитиме 6 500,00 грн.

Отже, відповідач визнає позовні вимоги частково, а саме щодо стягнення аліментів у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 15 грудня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач та представник позивача, будучи належним чином повідомленими, в судове засідання не з`явились, в прохальній частині позову просили проводити розгляд справи у їх відсутність.

Відповідач та представник відповідача, будучи належним чином повідомленими, у судове засідання не з`явились, представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтовуючи тим, що представник бере участь в обшуці по кримінальній справі в якості захисника, доказів причини неявки суду не надав.

За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до норм ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження;

5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки;

3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;

4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення без присутності відповідача та його представника та визнати причин їх неявки до суду з неповажних причин.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , зареєстроване Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №700. (а.с. 9)

Судом встановлено та не заперечувалася сторонами по справі, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Заперечуючи розмір аліментів сторона відповідача зазначила, що відповідач ОСОБА_2 у 2019 році отримав травму, що підтверджується копією епікризу КНП «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» №11674/472 від 10 грудня 2019 року, довідкою дослідження МСКТ інституту травматології та ортопедії НАМН України від 10.12.2019 року, довідкою КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» №183 від 25.04.2022 року (а.с. 32, 33, 34) та станом на 2026 рік не відновив стан свого здоров`я та відчуває стійке порушення функцій коліна, постійний больовий синдром, існує постійна потреба у реабілітації та лікуванні колінного суглоба, що не дозволяє йому працевлаштуватись.

Згідно з ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного Кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття, а тому є підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання його дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Суд вважає за необхідне зазначити, що обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідач є батьком дитини та нарівні з матір`ю зобов`язаний утримувати її до досягнення повноліття. За своїм змістом аліменти - це грошові кошти на утримання дитини, які необхідні для забезпечення належного рівня її розвитку, виховання, забезпечення одягом, продуктами харчування тощо.

Суд враховує ту обставину, що дитина проживає з матір`ю, а тому весь тягар по її щоденному утриманню та забезпеченню лежить саме на позивачці.

При вирішенні спору суд бере до уваги, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, має наслідком постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку дитини, що є загальнозрозумілим та не потребує додаткового доказування.

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Враховуючи право дитини відповідача на належні умови для освіти, виховання та рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку, а також те, що дитина, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , є малолітньою та станом на час розгляду справи має вік 1 рік 6 місяців і потребує постійного стороннього догляду, суд виходить із необхідності забезпечення стабільного та достатнього її матеріального утримання.

Судом досліджено надані сторонами докази та встановлено, що відповідач не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження погіршення стану свого здоров`я. Зокрема, у матеріалах справи відсутні медичні довідки, висновки лікарських комісій, документи щодо встановлення групи інвалідності чи інші докази, які б свідчили про обмеження його працездатності, починаючи з 25.04.2022 року і станом на час розгляду справи.

Також відповідачем не надано доказів зміни його сімейного стану, зокрема відсутні будь-які відомості про перебування на його утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків чи інших осіб, що могло б впливати на визначення розміру аліментів.

Судом також не встановлено, що відповідач надає матеріальне утримання дитині на регулярній основі. Належних і допустимих доказів на підтвердження факту надання матеріальної допомоги відповідачем суду не надано.

Доводи відповідача про відсутність у нього банківських реквізитів позивача не заслуговують на увагу як доказ неможливості надання матеріального утримання дитині, оскільки такі обставини не позбавляють його можливості виконувати обов`язок щодо утримання дитини в інший спосіб.

Щодо матеріального становища відповідача, суд зазначає, що останній не подав жодних доказів, які б характеризували його доходи або їх відсутність, зокрема довідок з місця роботи, податкових декларацій, відомостей з органів ДПС чи Пенсійного фонду України, відомостей про отримання соціальних виплат або перебування на обліку в центрі зайнятості. Так само відсутні докази, які б свідчили про вжиття ним заходів для працевлаштування або наявність об`єктивних обставин, що унеможливлюють отримання доходу.

Наведене свідчить про те, що відповідач не довів обставин, які відповідно до закону можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Водночас суд враховує, що дитина є малолітньою, перебуває у віці, коли потребує значних витрат на харчування, одяг, засоби гігієни, медичне обслуговування, розвиток та інші щоденні потреби, що об`єктивно обумовлює необхідність належного рівня її матеріального забезпечення.

Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, з урахуванням фактичної відсутності доказів на підтвердження обмежених матеріальних можливостей відповідача, з огляду на відсутність доказів участі відповідача у матеріальному забезпеченні дитини, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення розміру аліментів у частці від його доходу - 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи відповідача щодо можливості визначення розміру аліментів у розмірі 1/6 частки доходу суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами і не забезпечують належного рівня утримання дитини з урахуванням її віку та потреб.

Встановлення мінімального гарантованого розміру аліментів у розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку забезпечує дотримання прав дитини незалежно від наявності чи відсутності у відповідача офіційного доходу.

Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому, вимога позивача підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 16.12.2025 року.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей в межах суми платежу за один місяць.

Разом з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно ст. 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд-

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 ,1997 р.н., ІПН НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 грудня 2025 року і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Ведмідь Н.В.