СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-н/759/162/26
ун. № 759/7913/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду міста Києва Горбенко Н.О., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ КИЇВ» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ КИЇВ» звернулось до Святошинського районного суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з ОСОБА_1 у загальному розмірі 14 090,72 грн.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О.

Матеріали справи передані судді 02 квітня 2026 року.

Дослідивши матеріали поданої заяви, суд встановив наступне.

Питання, пов`язані із видачею судового наказу, врегульовано у розділі ІІ ЦПК України. Отже, при вирішенні питання щодо можливості видачі судового наказу, суд керується положеннями вказаного розділу ЦПК України.

Частина 3 ст. 19 ЦПК України встановлює, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини 1 статті 161 ЦПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Проаналізувавши матеріали поданої заяви, співставивши їх із вимогами у вищезазначеній статті, суд дійшов висновку, що наявні підстави для відмови у видачі судового наказу, зважаючи на наступне.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» №14 від 23 грудня 2012 року наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додається, зокрема, копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2011 року №14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» зазначено, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Як визначено у пункті 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

До матеріалів заяви доданий договір №3/58 про управління будинком, відшкодування витрат на комунальні послуги та послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території від 30 жовтня 2019 року, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ КИЇВ» та ОСОБА_1 .

Пункт 2.2 зазначеного договору встановлює, що тариф з утримання будинку та прибудинкової території складатиме: 9,83 грн., з ПДВ за метр квадратний.

Відповідно до Додатку 1 до Договору №3/58 про управління будинком, відшкодування витрат на комунальні послуги та послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території від 30.10.2019 - Тариф на 1 м2 на утримання будинків та прибудинкових територій для першого поверху, в тому числі прибуток та ПДВ складає 9,8251 грн.

Як вбачається із Ордеру №536 на право зайняття службового приміщення від 25 жовтня 2019 року, ОСОБА_2 надане службове приміщення з 2 кімнат жилою площею 29,0 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 .

Із довідки про нарахування та оплати по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період січень 2024 - березень 2026 року не вбачається за яким саме тарифом здійснювалось нарахування у період з січня 2024 по листопад 2025 року.

У грудні тариф становив 23,25 грн., а з січня 2026 по березень 2026 року - 18,53 грн., що не відповідає тарифу, встановленого Договором №3/58 про управління будинком, відшкодування витрат на комунальні послуги та послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території від 30.10.2019.

Суд також зауважує, що станом на листопад 2024 року у ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість у розмірі 1 657,67 грн., однак в таблиці не відображено які нарахування здійснювались позивачем у період з січня 2024 по листопада 2024 року та за яким тарифом, що призвело до утворення зазначеної заборгованості.

Крім того, нарахування постійно змінювалось то в бік збільшення, то в бік зменшення, що не передбачено умовами Договору про управління будинком, відшкодування витрат на комунальні послуги та послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території.

Із викладеного суд робить висновок, що в матеріалах справи відсутні докази щодо фактичного надання послуг, правильності та безспірності розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги, оскільки для суду є незрозумілим яким чином здійснювався розрахунок заборгованості, оскільки останній не співпадає із тарифами, що надані суду.

Суду не надано підтверджень того, що боржник повідомлений про зміну тарифів у відповідності до умов Договору.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

У відповідності до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Частиною 2 статті 167 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Отже, суд доходить висновку про необхідність відмови заявнику у видачі судового наказу на підставі п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160-167, 260 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ КИЇВ» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з ОСОБА_1 .

Роз`яснити, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому Розділом ІІ ЦПК України, після усунення її недоліків.

Ухвалу суду надіслати заявнику.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Повний текст ухвали складено 06 квітня 2026 року.

Суддя Н.О. Горбенко