Справа № 521/4173/25
Номер провадження № 2/521/427/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2026 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Ганошенка С.А.,

за участю секретаря судового засідання Папінян В.В.,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Одесі позовну заяву за первісним позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Павленко А.Л. до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області про визнання факту самостійного виховання та утримання дитини, позбавлення батьківських прав та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Орган опіки та піклування Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області, орган опіки та піклування Хаджибейського районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з сином, матір`ю, яка проживає окремо від нього, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 18.03.2025 року звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області, про визнання факту самостійного виховання та утримання дитини.

Ухвалою суду від 20.03.2025 року відкрито провадження по справі в загальному позовному порядку (т.2, а.с. 105-106).

18.04.2025 року відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 подано заяву із долученням інших заяви та фото документів із невизначеними вимогами.

В зв`язку з набранням чинності 25.04.2025 року Закону України від 26.02.2025, № 4273-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів», Малиновський районний суд міста Одеси перейменовано на Хаджибейський районний суд міста Одеси.

27.04.2025 року представником позивача подано клопотання про долучення доказів, а саме: консультативний висновок клінічного психолога № 2312/1 від 14.04.2025 року, складений КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради.

07.05.2025 року представником позивача подано клопотання про долучення доказів, а саме: оновлений розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, складений Хаджибейським ВДВС № 68448 від 05.05.2025 року.

14.05.2025 року представником відповідача адвокатом Селезньовою Т.В. подано клопотання про зупинення провадження по справі.

04.06.2025 року представником відповідача адвокатом Дергачевою А.В. подано відзив на позов разом із заявою про поновлення строку на подання відзиву (т.2, а.с. 143-147).

18.06.2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Дергачевої А.В., надійшло клопотання про прийняття зустрічної позовної заяви по цивільній справі № 521/4173/25, в якій просить зобов`язати відповідача ОСОБА_1 усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначити спосіб участі у вихованні спільного сина (т. 2, а.с. 168-174).

Ухвалою суду від 23.06.2025 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з сином, матір`ю, яка проживає окремо від нього та об`єднано в одне провадження з первісним позовом для спільного розгляду (т.2, а.с. 186).

11.07.2025 року представником позивача за первісним позовом подано відзив на зустрічну позовну заяву про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з сином, матір`ю, яка проживає окремо від нього.

30.07.2025 року представником позивача за зустрічним позовом подано відповідь на відзив до зустрічного позову.

04.08.2025 року представником позивача за первісним позовом подано заяву про збільшення позовних вимог. Збільшення позовних вимог зводилось до визнання факту самостійного виховання та утримання дитини, позбавлення батьківських прав (т.2, а.с. 215-228).

06.08.2025 року представником позивача за зустрічним позовом подано відзив на заяву про збільшення позовних вимог (т.2, а.с. 229-238).

07.08.2025 року до суду надійшло клопотання від представника позивача за первісним позовом про долучення документів: постанови Одеського апеляційного суду по справі 521/23093/23, постанови Малиновського районного суду міста Одеси по адміністративній справі № 521/23306/23 відносно ОСОБА_2 , а також висновок та рішення комісії з захисту прав дітей Красносільської ради Одеського району Одеської області щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 щодо встановлення офіційного графіка для побачень з її малолітнім сином.

15.08.2025 року представником позивача за первісним позовом подано клопотання про опитування дитини фахівцями системи Барнахус (т.3, а.с. 5-6).

28.08.2025 року представником позивача за первісним позовом подано клопотання про долучення документів: копія постанови Одеського апеляційного суду від 24.06.2025 року, оновлена довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів станом на 19.08.2025 року, квитанції на придбання речей, сімейні світлини (т.3, а.с. 7-11).

17.09.2025 року представником позивача за первісним позовом подано клопотання про долучення документів: витяг з Резерв+ щодо надання відстрочки позивачу за первісним позовом (т.3, а.с. 14-15). Згідно вказаного витягу позивач за первісним позовом має відстрочку до завершення мобілізації, витяг є дійсним до 16.09.2026 року.

18.09.2025 року ухвалою суду прийнято до розгляду уточнену позовну заяву від 04.08.2025 року у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області, про визнання факту самостійного виховання та утримання дитини, позбавлення батьківських прав (т.3, а.с. 28-29).

18.09.2025 року ухвалою суду залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради (, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Євгенія Танцюри, 22) по цивільній справі № 521/4173/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області, про визнання факту самостійного виховання та утримання дитини, позбавлення батьківських прав та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з сином, матір`ю, яка проживає окремо від нього (т.3, а.с.30).

18.09.2025 року ухвалою суду доручено практичним психологам Відділення центру захисту та соціально-психологічної підтримки у процесі слідства та правосуддя дітей, які постраждали або стали свідками насильства відділу з питань запобігання та протидії домашньому насильству та/або насильству за ознакою статі Центру соціальних служб Одеської міської ради опитати малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у комфортних для нього умовах, без присутності батьків, і надати суду з`ясування відповідних думок дитини оформлені у письмовому вигляді та у вигляді відеозапису на окремому носії в цільному ненарізному вигляді. Фахівцям системи Барнахус на вирішення поставити наступні питання: 1. Які індивідуально-психологічні особливості дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ? 2. Хто займається вихованням, розвитком та доглядом за дитиною дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому числі в період від дня народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_1 до 27.09.2023 року? 3.Чи має дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , емоційну прив`язаність до його матері ОСОБА_2 ? 4.Чи існує вірогідність негативних наслідків для дитини у зв`язку із позбавленням біологічної матері ОСОБА_2 батьківських прав? 5.Чи має або мало місце негативний вплив матері ОСОБА_2 на розвиток та виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ? 6. Хто з батьків малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , позитивно чи негативно впливає на розвиток та виховання, а також на його особисту прихильність? 7. Який психологічний вплив робить поведінка матері ОСОБА_2 на розвиток малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ? 8.Чи придатна до існування модель відносин «матір-син» як родина? Чи здатна матір за думкою ОСОБА_4 , бути його опікуном (одним з батьків) з точки зору виховання, забезпечення тощо? 9. Відобразити головні негативні та позитивні моменти спогадів ОСОБА_4 та його матері ОСОБА_2 . 10. Відобразити головні негативні та позитивні моменти спогадів ОСОБА_4 та його батька ОСОБА_1 . 11. Які негативні та позитивні спогади викликає у Дарія проживання з ОСОБА_2 за кордоном в 2022-2023 роках? (т.3, а.с. 26-27).

29.10.2025 року Центром соціальних служб Одеської міської ради на виконання ухвали суду від 18.09.2025 року надано висновок провідного психолога відділу соціальної роботи Центру соціальних служб ОМР у Хаджибейському районі № 04/01-3270 від 20.10.2025 року (т.3, а.с. 44-48);

02.12.2025 року представником позивача за первісним позовом подано клопотання про долучення документів: витяг з ЄРДР від 13.09.2025 року, копію постанови про визнання потерпілим у кримінальному провадженні від 06.10.2025 року, копію постанови про залучення представника малолітнього потерпілого від 20.10.2025 року, відповідь Красносільської сільської ради щодо вирішення питання доцільності позбавлення батьківських прав (т.3, а.с. 61-65).

02.12.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (т.3, а.с. 67).

20.01.2026 року представником позивача за первісним позовом до початку розгляду справи по суті подано клопотання про долучення документів: відповідь ГУНП щодо розслідування кримінального провадження, податкова декларація за 2025 рік по ФОП ОСОБА_1

11.03.2026 року представником позивача за первісним позовом подано клопотання про долучення документів разом із заявою про поновлення строку для долучення доказів до справи: розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 26.02.2026 року.

Позовні вимоги за первісним позовом з врахуванням їх уточнення обґрунтовані тим, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В минулому батько дитини сплачував аліменти ОСОБА_2 на утримання дитини. Проте відповідачка не давала зустрічатись з сином, вчиняла сварки, поводила себе агресивно. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 27.05.2024 року по справі № 521/23093/23 відібрано дитину у матері без позбавлення батьківських прав, визначено місце проживання дитини з батьком, стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 грудня 2023 року й до досягнення дитиною повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Наразі дитина проживає разом з батьком з 23.09.2023 року, батько повністю забезпечує дитину всім необхідним, піклується про його здоров`я, позивач має професійну освіту, працює ФОП, сплачує податки та повністю самостійно забезпечує сина. Натомість матір дитини вчиняла домашнє насильство над дитиною, в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебували справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 173-2 КУпАП, ст. 184 КУпАП. Матір з моменту відібрання дитини не надає жодного матеріального забезпечення на її утримання, за весь період не проживання з дитиною не сплатила жодного разу аліменти. Крім того, дитині нанесено матір`ю психологічні та фізичні травми. Враховуючи викладене, позивач за первісним позовом просить суд визнати факт самостійного виховання та утримання дитини батьком без участі матері та позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до сина ОСОБА_3 .

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 мотивовані тим, що ОСОБА_1 подав первинний позов з метою звільнення від виконання військового обов`язку (проходження військової служби). На цей час ОСОБА_1 , у якого дитина проживає, усіляко чинить перешкоди у вільному спілкуванню дитини з її рідною матір`ю, не дає можливості брати учать у вихованні дитини, бачитися з нею, не надає інформації щодо дитини. При цьому ОСОБА_2 не визнана недієздатною, не відбуває покарання у виді позбавлення волі (доказів протилежного суду не надано), наявність заборгованості по сплаті аліментів у матері не є автоматичною підставою для позбавлення її права на виховання та утримання дитини. Незважаючи на заборгованість, ОСОБА_2 постійно хоче бачити сина, хоче брати участь у вихованні дитини, проявляти турботу та піклування. Просить суд зобов`язати відповідача ОСОБА_1 усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити такі способи ОСОБА_2 участі у вихованні дитини ОСОБА_3 : - систематичні побачення без присутності батька щотижня в суботу з 8.00 години з ночівлею, до неділі по 21.00 годину. (перебувати з ним за місцем свого проживання або гуляти вказаним містом, відвідувати інші місця для відпочинку та повертати дитину в неділю о 21.00 годині); - можливість спілкування з сином в школі на перервах, коли це не заважає навчальному процесу; - можливість бачитись, якщо не в день народження, то принаймні на наступний день, забирати дитину та перебувати з ним не менше 4-х годин, для можливості відвідування розважальних закладів, якщо є поважна причина, що унеможливлює побачення з матір`ю в цей день, вказані дії переносяться на інший день, і так до виконання; - в період хвороби сина відвідувати дитину за місцем її перебування, проживання, лікування; - зобов`язати відповідача за зустрічним позовом негайно надавати матері особисто точну інформацію по телефону щодо фактичного місця навчання, проживання та про захворювання дитини, завчасно повідомляти про обставини, що унеможливлюють її побачення з сином. В позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання факту самостійного виховання та утримання дитини відмовити у повному обсягу.

В судове засідання, призначене на 18.03.2026 року, з`явились представник позивача за первісним позовом - адвокат Павленко А.Л.; відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 , її представник - адвокат Биков Д.Ю.; представник Красносільської сільської ради як орган опіки та піклування. Представник органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань не надсилав.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом - адвокат Павленко А.Л. остаточні позовні вимоги підтримала, просила їх задовільнити, в задоволенні позовних вимог позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 просила відмовити в повному обсязі. Щодо стягнення судових витрат посилалась на необхідність узгодження позиції з позивачем за первісним позовом та за необхідності подання заяви у визначений процесуальним законом строк.

ОСОБА_2 та її представник - адвокат Биков Д.Ю. уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали, просили відмовити в їх задоволенні. Зустрічні позовні вимоги щодо усунення перешкод в спілкуванні з дитиною просили задовільнити в повному обсязі. Щодо стягнення судових витрат аналогічно стороні позивача за первісним позовом буде вирішено питання пізніше протягом визначеного процесуальним законом строку.

Представник органу опіки та піклування Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області в судовому засіданні підтримала уточнені первісні позовні вимоги ОСОБА_1 , просила їх задовільнити, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 просила відмовити.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку дитини шляхом перегляду відеозапису з Центру соціальних служб ОМР, суд доходить висновку про задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_1 та про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 з огляду на наступне:

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Також судом встановлено, що батьки малолітнього ОСОБА_3 в шлюбі не перебували, спільно не проживали. Спільна дитина за домовленістю між батьками проживала разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 до моменту відібрання дитини службою в справах дітей Малиновської районної адміністрації ОМР, а саме до 23.09.2023 року та передана в подальшому бабусі та батькові ОСОБА_1 .

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 травня 2017 року по справі № 521/5883/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в сумі 3 000 грн. щомісячно з 13.04.2017 р. й до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.05.2024 року позовні вимоги Хаджибейської РА ОМР були задоволені частково: відібрано малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_2 , без позбавлення її батьківських прав, в іншій частині позовних вимог Хаджибейської РА ОМР було відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволенні частково. Припинено з 27.09.2023 року стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.05.2017 року у справі № 521/5883/17. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із батьком ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.12.2023 року й до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 . В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Після перегляду рішення суду в справі № 521/23093/23 в апеляційній інстанції за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , скарги залишені без задоволення, рішення суду І інстанції залишено без змін.

Позивачем було збільшено позовні вимоги в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, остання заперечувала це, мотивуючи, що вказане вже було предметом судового розгляду судів І та апеляційної інстанцій в рамках цивільної справи № 521/23093/23 та суди прийшли до висновку про передчасність таких дій. Розглядаючи обставини цієї справи, суд зазначає, що у правовій ситуації, коли є рішення суду, що набрало законної сили, за первинним зверненням одного з батьків про відмову в позбавленні батьківських прав другого з батьків з тих міркувань, що це є крайнім заходом впливу на нього, у разі повторного звернення з таким позовом під час його розгляду саме другий з батьків дитини має доводити зміну свого ставлення до участі у вихованні своєї неповнолітньої дитини, заперечити і спростувати відповідними доказами факт нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Такий висновок зроблено в постанові КЦС ВС від 23 листопада 2022 року у справі № 149/2510/21.

Доказів протилежного ОСОБА_2 суду надано не було.

А в постанові від 15 травня 2019 року у справі № 661/2532/17 КЦС ВС вказав, що самого тільки факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав недостатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідача до власної неповнолітньої дитини. Мотиви такого заперечення можуть бути різними, наприклад, це може бути пов`язане не з бажанням турбуватися про свою дитину, а з бажанням отримати в майбутньому піклування від неї.

У судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що всі позови ініційовані ОСОБА_1 саме з метою позбавлення її коштів до існування.

До матеріалів справи стороною позивача за первинним позовом також було долучено:

Копії матеріалів адміністративних справ, що розглядались Малиновським районним судом м. Одеси та постанови в цих справах, а саме: по справах №521/7723/22, №521/7744/22, №521/23306/23. З матеріалів справ вбачається, що малолітній ОСОБА_4 проживав в неналежних умовах, за відсутності харчування, дитина голодувала, зазнавала фізичного насилля. Згідно із поясненнями, що містяться в адміністративних справах, ОСОБА_2 посилається на відсутність грошей та проживання за рахунок аліментів дитини. Ухвалені постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 не оскаржувала. Разом з тим, суд звертає увагу, що постановою КЦС ВС від 4 квітня 2024 року у справі № 553/449/20 колегія суддів зазначила, що під час розгляду судом та/або органом опіки та піклування спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її в себе не на законних підставах або не на основі рішення суду, обов`язково беруться до уваги факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності (ч. 4 ст. 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Аналогічною є і позиціяПостанови ВС від 22 червня 2022 року у справі № 757/33742/19-ц, що у разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним із них домашнього насильства суд обов`язково повинен перевіряти, чи відбувалося домашнє насильство щодо дитини або за її присутності. На жаль, такі обставини знайшли своє підтвердження при дослідженні матеріалів справи і зокрема стали підставою для відібрання дитини від матері, що визначалося у рішенні Малиновського районного суду м. Одеси по цивільній справі № 521/23093/23, зокрема мотивувальна частина цього рішення маю преюдиційне значення для вирішення цієї справи, так судом досліджувалися:

копія листа №01-19/3748 від 22.09.2023 року ОМР Департаменту освіти та науки директором департаменту освіти та науки про ймовірний випадок домашнього насилля;

копія повідомлення №06-06/834 від 22.09.2023 року ОМР Департаменту освіти та науки Територіального відділу освіти Хаджибейського району щодо ймовірного вчинення насилля відносно неповнолітнього ОСОБА_3 ;

копія акту обстеження умов проживання ОСОБА_2 від 26.09.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 . Зі змісту вказаного Акту: умови проживання: готова їжа відсутня, речі розкидані;

копія Акту проведення оцінки рівня безпеки дитини, складений 26.09.2023 року. Зі змісту вказаного акту судом встановлено: 1.Дитина повідомляє про небезпеку та просить допомоги: «Так»; Розповідь дитини: дитина повідомила, що мати вчиняла фізичне насилля. 2. Дитина має зовнішні ознаки недогляду чи занедбаності: не розмовляє на рівні її віку, поруч з дитиною відчувається неприємний запах, одяг дитини не відповідає віку та сезону, дитина одягнута в брудний одяг. На момент виявлення дитини він був брудний, голодний, була відсутня їжа вдома. 8. Інша важлива інформація: дитина голодувала. Матір поводиться неадекватно, агресивно, кидалась в бійку, будинок потребує ремонту, в будинку розкидані речі, брудно.;

копія Акту бесіди з малолітнім ОСОБА_3 , складеним 26.09.2023 року, з якого вбачається, що зі слів дитини декілька днів тому назад мати затягнула за вухо його до будинку, кричала на нього через те, що він з`їв кашу, як пояснює дитина він хотів їсти та змів зі столу крихти хліба та сховав у кишеню. Дитина повідомила, що мати вчиняла фізичне насилля стосовно неї;

копія відповіді ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 14.11.2023 року. Відповідно до вказаної відповіді встановлено, що 25.09.2023 до ЧЧ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від адміністрації Одеської початкової школи №95 OMP надійшло повідомлення про можливе вчинення домашнього насильства відносно учня 2-А класу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір?ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Дані матеріали було зареєстровано до ЄO №18557 від 25.09.2023 відділу поліції №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області. 26.09.2023 до ЧЧ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення зі служби «102» куди звернулась ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка повідомила, що її сестра ОСОБА_6 разом із племінником Дарієм, близько чотирьох днів не виходить не зв?язок, заявниця знаходиться біля будинку від якого чутно неприємний запах. Дані матеріали було зареєстровано до ЄО №18622 від 26.09.2023 відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області. В ході відпрацювання даних повідомлень інспекторами СЮП ВП ОРУП №1 ГУНП в Одеській області разом із спеціалістами ССД у Хаджибейському районі ОМР та адміністрацією Одеської початкової школи № 95 було здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 досить тривалий час не відчиняла двері квартири, засобом мобільного зв?язку повідомила, що знаходиться за кордоном. Під час бесіди із сусідами стало відомо, що родина на теперішній час дійсно проживає вдома за вищевказаною адресою, сусіди чують кожного дня крики дитини: «Матуся, не бий мене! Мені боляче!» та плач хлопчика, також сусіди повідомили, що дитина знаходиться постійно голодна та просить у сусідів їжу . Від письмових пояснень мешканці сусідніх будинків відмовились, пояснюючи це побоюванням за своє життя та здоров?я, оскільки неодноразово помічали з боку ОСОБА_2 неадекватну поведінку у їх бік.

Також за даною адресою були присутні працівники УПП ДПП в Одеській області (Океан 251) та працівники підрозділу ДСНС, оскільки від будинку був неприємний запах, в цей момент ОСОБА_7 вийшла з будинку та на прохання працівників ССД покликала сина. Малолітній ОСОБА_3 був одягнений в брудний одяг, від дитини було чутно неприємний запах, на щоці був синець. В будинку були антисанітарні умови проживання, в холодильнику відсутні продукти харчування, дитина не забезпечена належним спальним місцем, мати в цей час несла речі бредового характеру. Пояснити чому вона не вийшла на зв`язок з працівниками поліції, та повідомляла, що знаходиться за кордоном не змогла, на запитання чому сусіди чують регулярно крики та плач дитини відповіді не надала. У зв`язку з чим спеціалістами ССД ОМР у Хаджибейському районі було складено акт проведення оцінки рівня безпеки дитини, в результаті чого малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було вилучено з родини та поміщено до КНП « МДЛ №2». Відносно ОСОБА_7 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.184 КУПАП, який в подальшому було направлено до Малиновського суду м. Одеси для прийняття відповідного рішення в межах діючого законодавства України. Цієї ж дати ОСОБА_6 звернулась на спецлінію «101» та до ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області із заявою, щодо незаконного вилучення її сина з родини. ОСОБА_7 було запрошено до СЮП ВП ОРУП №1 ГУНП в Одеській області де їй було роз`яснено причину вилучення дитини, ОСОБА_7 та рекомендовано звернутись до ССД ОМР для подальшого вирішення питання стосовно вилучення її дитини. За вищевказаним фактом було проінформовано ССД ОМР та ЦСС ОМР. Раніше, а саме 18.05.2022 до ЧЧ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення 102 про те, що за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_7 викинула на вулицю речі своєї дитини, знаходиться в агресивному стані, хлопчик самостійно збирає свої речі. Цієї ж дати надійшла заява від ОСОБА_8 (сусідки ОСОБА_9 ) з проханням прийняти міри до своєї сусідки з б. АДРЕСА_2 , яка протягом тривалого часу знущається над своїм малолітнім сином, жінка неодноразово підвищує на нього голос, викидає його речі на вулицю, залишає його у вуличному туалеті, на зауваження сусідів реагує агресивно. Дане повідомлення було зареєстровано до ЄО №10684 від 18.05.2022 відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області. 18.05.2022 до ЧЧ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення 102 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 сусідка знаходиться в стані алкогольного сп?яніння та буянить. Дане повідомлення було зареєстровано до ЄО №10684 від 18.05.2022 відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області. Опитавши сусідів працівникам поліції стало відомо, що мати зачиняла дитину у вуличному туалеті у жарку погоду та не давала води, ігнорувала плач дитини, кричала на нього та висловлювалась на його адресу нецензурною лайкою, дитина тікала від матері та благала її не чіпати його. У зв?язку з вищевикладеним працівниками ювенальної превенції було викликано співробітників ССД ОМР. Відносно ОСОБА_7 було складено протоколи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП та за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

При наданні пояснень у судовому засіданні представником органу опіки та піклування Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області, остання повідомила, неодноразово спілкувалася з сім`єю, підтвердила документальні обставини справи та пояснила, що вказані обставини покладено в основу висновку щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. На залученні вказаного висновку наполягала, оскільки на її думку ситуаційна поведінка ОСОБА_2 не змінилася.

Лише факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не свідчить про інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку на краще, а позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу спілкуватися з дитиною, бачитися з нею, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Постанова ВС від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Частинами першою, другою та четвертою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При вирішенні цивільної справи, суд враховує, що такі міри вже неодноразово застосовувалися до ОСОБА_2 , але обставини з`ясовані у ході розгляду справи вказують, що поведінка у неї не змінилася і при вирішенні питання розумного балансу між інтересами матері та забезпеченням інтересів дитини, суд виснує, що інтереси дитини є першочерговими.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно із Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16 (провадження № 61-29266св18), на яку посилалася заявник у касаційній скарзі, зазначено, що судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не достатньою мірою не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), на яку також посилалася заявник у касаційній скарзі, вказано, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

У матеріалах цивільної справи наявний висновок експерта №30/24 від 30.12.2024 року Лабораторії психологічних досліджень «Психологіка». За результатами дослідження малолітнього ОСОБА_3 зроблені наступні висновки: 1. Індивідуально-психологічні особливості дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідає віковому рівню. Дитина має високий рівень розвитку вербального інтелекту, високу емоційну чутливість, залежність настрою і поведінки від схвалення або несхвалення з боку оточуючих, підвищений рівень ситуативної тривоги. 2.Вихованням, розвитком та доглядом за дитиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , займається його батько ОСОБА_1 . 3.Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має емоційної прив`язаності до його матері ОСОБА_2 . 4. У зв`язку із позбавленням біологічної матері ОСОБА_2 батьківства, вірогідності негативних наслідків для дитини ОСОБА_3 не існує. 5,7. Поведінка матері ( ОСОБА_2 ) негативно впливає на психічний стан сина ( ОСОБА_3 ), руйнує його систему цінностей та самооцінку, викликає страх. У відношенні ОСОБА_2 до дитини встановлюється наявність ознак психологічного насилля. 6. ОСОБА_1 , з урахуванням його індивідуально-психологічних властивостей, інтелекту, властивостей емоційно-вольової сфери, спрямованості особистості, має необхідні для виховання психолого-педагогічні якості. Виховна концепція ОСОБА_1 є позитивною, син є для нього важливою частиною життя, про якого він прагне піклуватися, бажає оберігати його. Він приймає сина таким, якім він є, поважає і визнає його індивідуальність, схвалює його інтереси, проводить з ним чимало часу і не шкодує про це. Підекспертний виявляє щирий інтерес до того, що цікавить сина, високо оцінює його здібності, заохочує. Батько прагне до емоційної близькості з сином, виявляє йому безумовне прийняття (відчуває та демонструє любов до сина в незалежності від його поведінки і особистісних особливостей). Такий стиль батьківського відношення може тільки позитивно вплинути на емоційний, психічний стан та відчуття благополуччя дитини ОСОБА_3 . ОСОБА_2 негативно впливає на розвиток та виховання малолітнього ОСОБА_3 , поруч з матір`ю дитина відчуває себе в небезпеці, переживає сильну руйнівну тривогу та напругу через непередбачуваність поведінки матері, її агресивних проявів. 8. За думкою ОСОБА_4 , бути його опікуном (одним з батьків) з точки зору виховання, забезпечення тощо, його матір ОСОБА_2 не здатна. Дитина не бажає бачитись та спілкуватися зі своєю матір?ю, не відчуває емоційного зв`язку з нею. 9,11. Спогади малолітнього ОСОБА_3 , що пов`язані з його матір?ю, ОСОБА_2 , мають лише негативний характер. 10.Спогади малолітнього ОСОБА_3 , що пов`язані з його батьком ОСОБА_1 , мають позитивний характер. ОСОБА_10 має гарні стосунки та тісний емоційний зв`язок з батьком.

До матеріалів справи також було долучено Консультативний висновок клінічного психолога КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР № 2312/1 від 14.04.2025 року за підписом клінічного психолога ОСОБА_11 та Генерального директора КНП «ООМЦПЗ» ООР ОСОБА_12 . Зі змісту вказаного висновку: «Дитина розповідає, що на даний час проживає у селі Корсунці з батьком ОСОБА_13 , бабусею та дідусем (матір та батько тата). На запитання психолога про матір дитина стає напруженою, тривожною, дитина розповідає про те, «що боїться матері, не хоче її побачити, так як вона била його, не давала їсти, зачиняла його у дворовому туалеті ..». Дитина згадує, що останній раз бачив матір восени, коли були у школі канікули. Зі слів дитини: «я з бабусею виносив сміття, і несподівано до нас підійшла мама з якимось чоловіком, мама хотіла мене забрати, я дуже злякався, я ховався за бабусею... я боюся її, боюся, що вона мене забере від тата». Після запитань про маму, дитині потрібен додатковий час, щоб переключитися на нову діяльність з психологом, причому відзначається підвищена тривожність, страхи, дитина уточнює чи немає тут матері, оскільки йому страшно її побачити. Зі слів батька дитини: «до сьогоднішнього дня, дитина боїться гуляти на вулиці, боїться виходити на двір приватного будинку в якому вони проживають, так як боїться зустрічі с матір?ю», також, у дитини є складнощі зі сном, часто сняться кошмарні сновидіння.» Результати висновку: на підставі бесіди з дитиною, результатів психологічного дослідження можна зробити такі висновки: випробуваний ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ознак відставання у психічному розвитку не виявляє. Також, результати проведеного психологічного дослідження вказують на наявність виразних ознак емоційної напруги у Дарія при відтворенні подій пов?язаних з матір?ю. У дитини відзначається порушення психологічного балансу безпеки, що бракує здоровому психічному розвитку, дитина потребує психотерапевтичного супроводження дитячого психолога».

Згідно з частинами першою та другою статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у питанні позбавлення своїх батьків чи одного із них батьківських прав.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року "Савіни проти України" (заява № 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Судом враховано надані раніше висновки кваліфікованих психологів, тому опитування малолітньої дитини було за погодженням з учасниками справи у найбільш ощадливий спосіб, шляхом опитування за заздалегідь узгодженими питаннями фахівцями Барнахус у «Зеленій кімнаті», тобто у комфортних для дитини умовах.

Відповідно до висновку психолога Центру соціальних служб вих. № 04/01-3270 від 20.10.2025 року, виконаний на вимогу ухвали суду від 18.09.2025 року вказані наступні результати психологічного дослідження дитини на поставлені запитання: 1. Розвиток інтелекту ОСОБА_4 загалом відповідає віку, не виявлено жодних значних відхилень за межі норми (вроджених, органічних розладів). Проте спостерігається значна педагогічна занедбаність, пов?язана насамперед з емоційно-вольовою сферою. Дитина глибоко травмована як проживанням з, можливо, психічно нестабільною матір?ю, так і невизначеністю поточної ситуації. 2. За словами дитини, від дня народження до 27.09.2023 він проживав тільки з матір?ю, більше нікого на постійній основі поряд з ним не було. 3. Дитина не має здорової прихильності до матері. Він не уявляє собі, що таке безумовна батьківська любов і турбота. Навпаки, досі, ОСОБА_4 не бачив іншої моделі побудови близьких відносин. Тому, побачивши можливість іншого ставлення до себе і всередині сім?ї, насамперед він боїться опинитися знову в тих умовах, які забезпечувала йому мати, бо починає усвідомлювати, наскільки вони були болючими і необов?язковими. 4. Ні, негативних наслідків позбавлення матері батьківських прав не буде. необхідно, за допомогою фахівців, змінити сформований у ОСОБА_4 однозначно негативний образ матері на більш об?єктивний, що включає особливості її психоемоційної сфери. 5. Так, насамперед на емоційно-вольову сферу психіки дитини, ОСОБА_4 потребує серйозної психологічної корекції в цьому, як і надання повноцінних можливостей розвитку вербально-логічної складової інтелекту. 6. За результатами опитування малолітнього ОСОБА_4 , позитивний вплив однозначно виявлено з боку батька. У дитини чітке, однозначне, бажання залишитися в родині батька, з батьком, бабусею та дідусем (з боку батька). 7. Поведінка матері ОСОБА_2 на розвиток. малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо результатів опитування дитини, привела до педагогічної занедбаності дитини, насамперед у емоційно-вольовій сфері. 8.Модель відносин «мати-син» як родина не придатна до існування. Матір, за думкою ОСОБА_4 , не здатна бути його опікуном. Дитина боїться проживання з матір?ю і не хоче, щоб вона грала визначальну роль у її житті. 9. З моменту появи батька у житті дитини ОСОБА_4 має про нього позитивні переживання, спогади. ОСОБА_14 переживання, пов`язане з батьком - страх розлуки, зникнення батька з його життя. 10. ОСОБА_4 категорично відмовляється згадувати матір, насамперед тому, що не може згадати стабільні позитивні переживання, пов?язані з нею. 11. Усі позитивні переживання під час перебування за кордоном (2022-2023 роках) у ОСОБА_4 не пов?язані з його матір?ю, ОСОБА_15 . Також до висновку долучено диск з відеозаписом бесіди ОСОБА_4 з психологом, який оглянуто в ході судового засідання.

З витягу з інформаційно-аналітичних систем «Облік відомості про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» вбачається, що гр. ОСОБА_1 станом на 07.02.2025 року до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має у розшуку не перебуває.

Довідкою № 0706 від 05.12.2023 року ОСОБА_1 на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває.

З виписки з ЄДРЮО, ФОП та ГФ вбачається, що ОСОБА_1 є ФОП, види діяльності: 70.22 консультування з питань комерційної діяльності й керування (основний); 78.10 діяльність агентств працевлаштування; 96.06 надання інших індивідуальних послуг.

З витягу № 257 з реєстру платників податків ФОП ОСОБА_1 вбачається, що позивач за первинним позов є платником податків на 3 групі;

З податкових декларації за 2024, 2025 роки вбачається, що ОСОБА_1 має доходи в сумі 460330 грн та 1844490 грн.

Відповідно до характеристики з навчального закладу Одеської початкової школи № 95 вбачається, що з 01.09.2023 року ОСОБА_4 на заняттях був відсутній, на початку року у Дарія спостерігалось відсутність графічних та обчислювальних навичок, проте читав ОСОБА_4 гарно. Після відібрання дитини у матері ОСОБА_4 опікується батько, який неодноразово відвідував шкоду, подав до школи заяву про домашнє навчання, завдання по яким виконувалось вчасно та в повному обсязі. У дитини спостерігається прогресивна динаміка в засвоєнні матеріалу, фізично дитина стала більш міцною, доглянутою. Батько постійно проявляє турботу про ОСОБА_4 . Батько зі школою в постійному контакті, дбайливо ставиться до інтересів дитини. У вихованні ОСОБА_4 допомагає бабуся ОСОБА_16 .

Матеріали справи містять розрахунки заборгованості зі сплати аліментів, видані Хаджибейським ВДВС міста Одеси від 15.10.2024 року, 19.08.2025 року та 26.02.2026 року. Із вказаних розрахунків судом встановлено, що ОСОБА_2 не сплачувала аліменти на утримання свого сина ОСОБА_4 взагалі.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, зокрема, судом досліджено:

висновок Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області як органу опіки та піклування № 11 від 15.02.2024 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав;

відповідь Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області про те, що в 2024 році органом опіки та піклування вказаної сільської ради надавався висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету № 11 від 15.02.2024 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав по відношенню до малолітнього сина та місце проживання малолітнього визначено за місцем проживання батька». Під час розгляду заяви від 30.07.2025 року щодо повторного вирішення питання про надання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав встановлено, що станом на теперішній час обставини, викладені у зазначеному висновку не змінились. Додаткових підстав для зміни позиції органу опіки та піклування Красносільської сільської ради не встановлено, Підстав для повторного надання висновку не вбачається.

Рішенням виконавчого комітету Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області № 118 від 21.07.2025 року повідомлено про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з сином, матір`ю, яка проживає окремо від нього та надано висновок Комісії з питань захисту прав дітей Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області від 23.06.2025 року щодо вирішення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини та визначення часу для побачень малолітньої дитини з матір`ю (т.2, а.с. 199-202).

Суд не приймає в якості доказів, наданих представником позивача про злісне ухилення від сплати аліментів, факт реєстрації заяви в ЄРДР, на підтвердження чого надано відповідний витяг з КП №0000272 від 13.09.2025 року та постанову про визнання потерпілим в кримінальному провадженні, так як кримінальне провадження розслідуванням не завершено, обвинувальний акт до суду не скеровано, вирок в справі не ухвалено, а тому посилання представником позивача на вказані докази є передчасним.

З наведених обставин у позові, які підтверджені матеріалами справи, вбачається, що позивач за первинним позовом зі своїм сином зареєстровані та проживають: АДРЕСА_4 .

З моменту відібрання сина ОСОБА_4 та до часу ухвалення рішення суду участі у вихованні та утриманні дитини відповідачка за первісним позовом не приймає, матеріально його не забезпечує, що було підтверджено сукупністю матеріалів справи, зокрема розрахунками про нарахування заборгованості зі сплати аліментів та поясненнями самої відповідачки в судових засіданнях.

Таким чином, факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 неповнолітнього сина ОСОБА_3 підтверджується розрахунками заборгованості зі сплати аліментів, квитанціями на придбання одягу та інших речей, санаторно-курортного лікування та медичного забезпечення, які додані до позовної заяви.

Факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження та може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини в позовному провадженні.

Так, судом враховано встановлені обставини справи, за якими неповнолітня дитина ОСОБА_3 , 2015 року народження, фактично з 2023 року постійно мешкає із батьком. Тобто, ОСОБА_1 фактично одноосібно утримує свого сина, оскільки доказів спільного утримання дитини з боку матері суду не було надано та в ході розгляду справи в суді за умови участі відповідача за первісним позовом судом не здобуто.

Враховуючи встановлені судом обставини, виходячи з якнайкращих інтересів дитини, з метою з`ясування обсягу повноважень батька з виховання неповнолітнього сина, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі, визначити те, що батько самостійно виховує та утримує свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , 2015 року народження, без участі матері.

Щодо позовної вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_3 , 2015 року народження слід зазначити наступне:

Приписами ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено:

1. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, забезпечення безпечних умов життя дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

2. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття.

3. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

4. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

5. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування.

6. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

В ході розгляду справи судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду міста Одеси № 521/23093/23 від 27.05.2024 року відібрано малолітнього ОСОБА_3 у матері ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав. Зі змісту вказаного рішення за результатами розгляду суд наголосив ОСОБА_2 , що «для відновлення спілкування з дитиною безперечно необхідно змінити своє ставлення до дитини та до виконання батьківських обов`язків, зробивши інтереси дитини пріоритетними й докладати більше зусиль для контролю за своєю поведінкою у відносинах з дитиною. Визначення місця проживання дитини з батьком без позбавлення матері батьківських прав, на думку суду, найбільше відповідає інтересам дитини, оскільки, з одного боку дозволяє перебувати дитині в безпечному середовищі під опікою одного з батьків, та, з другого боку дозволяє ОСОБА_2 як матері дитини вжити необхідних заходів для відновлення свого емоційного та психологічного стану, поліпшення побутових умов та матеріального стану задля відновлення повноцінного спілкування з дитиною.».

ОСОБА_2 не надала суду беззаперечних доказів зміни своєї поведінки за період 2023 -2026 року по відношенню до свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 . Сам факт заяви матері дитини про бажання бачити сина та приймати участь в його вихованні не є переконливим доказом можливості створити матір`ю для дитини безпечного здорового середовища. Натомість, проведена комплексна робота психологів в трьох висновках, які містяться в справі та ухвалені рішення при розгляді адміністративних проваджень в різні періоди в справах № 521/7723/22, № 521/7744/22, № 521/23306/23 дають суду підстави вважати доведеним вчинені факти фізичного насилля матері відносно малолітнього сина ОСОБА_4 .

Наразі відповідач не довела зміну своєї поведінки щодо дитини, прагнення здійснювати належне піклування за ним, не спростувала, що свідомо нехтувала обов`язками матері щодо сина. Факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав з урахуванням її поведінки не свідчить про її здоровий інтерес до сина та реальне бажання змінити поведінку.

Позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав підлягає здійсненню згідно із законом (пункт 2 та 3 частини 1 статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини ОСОБА_3 , тому такі дії мають законну мету і втручання в права відповідача за первісним позовом є пропорційним меті позбавлення її батьківських прав.

Враховуючи те, що в судових засіданнях знайшло своє підтвердження злісне, невиправдане, систематичне ухилення матері від виконання своїх обов`язків щодо забезпечення дитини належним рівнем його фізичного розвитку, отримання дитиною навчання, медичного забезпечення на нормальному рівні, нормальних житлово-побутових умов (п.2 ч.1. ст. 164 СК України), а також систематичне, протягом тривалого періоду, підтверджене рішеннями судів про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насилля над дитиною, тобто жорстоке поводження з дитиною (п.3 ч.1 ст.164 СК України) і виправлення поведінки матері не знайшло свого підтвердження, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

28.09.2021 року під час перегляду судових рішень про задоволення позову про позбавлення батьківських прав по справі № 459/3411/18 Верховний Суд роз`яснив, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Також Верховний Суд зауважив, що лише факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.

Під час перегляду судових рішень, Верховний Суд виходив з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Верховний Суд зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Відповідна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року по справі № 459/3411/17, провадження № 61-10531св21.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину.

Згідно із частинами другою та четвертою ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Водночас, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Орган опіки та піклування Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області, орган опіки та піклування Хаджибейського районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з сином, матір`ю, яка проживає окремо від нього з огляду на наступне.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини ( рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини.

Враховуючи те, що судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 не має прив`язаності до матері внаслідок систематичного вчинення насилля щодо нього, голодування, дитина при її опитування психологом з Центру соціальних служб ОМР прямо заявила про категоричне небажання спілкуватись з матір`ю, так як має психологічну відразу, згадує конкретні негативні ситуації поведінки матері по відношенню до нього, що не викликає у суду сумнівів щирості дитини, враховуючи те, що Красносільська сільська рада Одеського району Одеської області як орган опіки та піклування повідомила суд, що розгляд питання про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з сином, матір`ю, яка проживає окремо від нього за заявою ОСОБА_2 залишено без задоволення в зв`язку із неодноразовою неявкою заявниці без поважних причин на виклики комісії, що підтверджено відповідним рішенням № 118 від 21.07.2025 року та висновком комісії до нього, суд доходить висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову, оскільки спілкування з біологічною матір`ю не відповідає інтересам дитини, яка проживає в сім`ї батька, має підтримку бабусі та дідуся.

Суд зауважує, що сам по собі факт подання зустрічного позову за відсутності інших доказів, що у їх сукупності свідчили б про можливість створити здорове середовище матір`ю для дитини, підтвердження санітарно-гігієнічних умов в домоволодінні матері, забезпечення дитиною харчування та достатніми умовами розвитку дитини під час можливого перебування дитини в колі матері, не свідчить про доведення позивачем за зустрічним позовом позовних вимог. Крім того, суд приймає до уваги той факт, що ОСОБА_2 , подавши заяву до органу опіки та піклування про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з сином, матір`ю, яка проживає окремо від нього, сама заявниця на засідання комісії не з`являлася, поважних причин своєї відсутності не зазначила, у судовому засіданні такої поведінки пояснити не могла.

За усними заявами представників сторін питання розподілу судових витрат вирішуватиметься відповідно до ч. 8 ст. 141, ст. 270 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 150, 164-166 СК України, ст.ст. 4, 5, 13, 81, 89, 258-259, 263-265, 267, 268, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Первісний позов представника ОСОБА_1 - адвоката Павленко А.Л. до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області про визнання факту самостійного виховання та утримання дитини, позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Визнати факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без участі матері дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Орган опіки та піклування Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області, орган опіки та піклування Хаджибейського районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з сином, матір`ю, яка проживає окремо від нього - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення оскаржується безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Повний текс рішення виготовлено та підписано суддею 24.03.2026 року.

Суддя Сергій ГАНОШЕНКО