КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Цалко Д.М.,

за участю:

представника позивача Іщенко Д.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Іщенком Денисом Юрійовичем, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , згідно з яким просив стягнути з відповідача на його користь 376327 грн. 60 коп. заборгованості за договором позики.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 29.01.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, що підтверджується розпискою від 29.01.2024.

Згідно з вказаною розпискою позивач передав відповідачу 177450 грн., а відповідач зобов`язався повернути вказану суму коштів до 29.04.2024.

Також, відповідач взяв на себе зобов`язання, що у разі прострочення виконання вказаного зобов`язання він зобов`язується до 29.05.2024 повернути подвійну суму.

Однак, ані до 29.04.2024, ані до 29.05.2024 відповідач свої зобов`язання за договором не виконав та станом на день звернення до суду з даним позовом отриману позику не повернув.

За вказаних обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом, який просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.10.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 177450 грн. 00 коп., відсотки у розмірі 6577 грн. 77 коп., а всього 184027 грн. 77 коп. В задоволенні інших вимог позову відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1840 грн. 27 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8106 грн. 64 коп. (а.с. 61-66).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права, просить:

- скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення суми забезпечення виконання зобов`язання у розмірі 177450 грн. 00 коп.;

- змінити рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 177450 грн. 00 коп., суму забезпечення виконання зобов`язання у розмірі 177450 грн. 00 коп., відсотки у розмірі 6577 грн. 77 коп., а всього 361477 грн. 77 коп.;

- змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3612 грн. 74 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15914 грн. 88 коп.;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов'язані із розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 546 ЦК України укладеним між сторонами договором було встановлено вид забезпечення виконання зобов`язань, який полягає у зобов`язанні повернути суму позики у подвійному розмірі у разі прострочення виконання зобов`язання (а.с. 73-77).

Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, надіславши до суду заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі.

Разом з тим, враховуючи повторність неявки представника відповідача у судове засідання, а також те, що розгляд справи вже відкладався за аналогічним клопотанням представника відповідача, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення без задоволення вказаного клопотання представника відповідача та, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України , визнає за можливе розглянути справу за відсутністю представника відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржено лише позивачем і лише в частині незадоволених позовних вимог та судових витрат. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржено, у зв'язку з чим апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 29.01.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, що підтверджується розпискою.

Відповідно до розписки позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 177 450,00 грн. (що є еквівалентом 4 700,00 доларів США), а відповідач у свою чергу зобов`язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у строк до 29 квітня 2024 року в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

У випадку неповернення боргу вчасно відповідач взяв на себе зобов`язання повернути подвійну суму до 29 травня (а.с. 5).

Доказів того, що отримані від позивача в борг грошові кошти у розмірі 177450 грн. відповідач повернув у строк до 29 квітня 2024 року та у повному обсязі, матеріали справи не містять.

За вказаних обставин, а також встановивши, що укладений між сторонами договір позики не є процентним, а предметом позики є національна валюта - гривня, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором позики у розмірі 177450 грн. 00 коп. та проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ за період з 29.01.2024 по 29.04.2024 у розмірі 6577,77 грн., у відповідності з вимогами ст. 1048 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошової суми у розмірі 177450 грн. 00 коп., які за умовами договору позики відповідач зобов`язався повернути у разі несвоєчасного повернення суми основного боргу, суд першої інстанції виходив з того, що така сума не є ані штрафом, ані пенею, ані домовленістю про збільшену суму процентів.

Колегія суддів не може погодитися з вказаним висновком суду, виходячи з наступного.

Так, згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Разом з тим, згідно із ч. 2 вказаної статті договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Тобто, виходячи зі змісту вищенаведених положень законодавства, встановлення у договорах позики, зокрема у розписках, зобов'язання сплатити додаткову суму коштів у разі прострочення повернення суми боргу є іншим видом забезпечення виконання зобов'язань і він підлягає судовому захисту.

Таким чином, оскільки сторонами у договорі позики було встановлено інший вид забезпечення виконання зобов`язання, а саме способом зобов`язання позичальника у разі прострочення повернення взятих у борг коштів у розмірі 177450 грн. 00 коп. повернути подвійну суму боргу, висновок суду першої інстанції про безпідставність стягнення вказаної суми коштів з відповідача є помилковим та таким, що не відповідає положенням ч. 2 ст. 546 ЦК України.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційними скарги про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошової суми у розмірі 177450 грн. 00 коп., що є забезпеченням виконання договору позики від 29.01.2024 згідно з ч. 2 ст. 546 ЦК України.

Разом з тим, слід зазначити, що не дивлячись на оскарження та перегляд судового рішення лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог, рішення суду першої інстанції слід скасувати повністю та ухвалити нове по суті пред`явлених вимог, оскільки у резолютивній частині рішення судом зазначена загальна сума стягнення, що, у випадку зміни рішення та стягнення суми забезпечення виконання зобов`язання у розмірі 177450 грн., утруднить у майбутньому видачу виконавчого документу.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 354900 грн. 00 коп. (177450 грн. основна сума заборгованості + 177450 грн. сума забезпечення виконання зобов'язання) та відсотків у розмірі 6577 грн. 77 коп..

Згідно з ч. 13ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та, як наслідок, часткове задоволення позовних вимог, то відповідно до положень ст.ст. 141, 382 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3612 грн. 74 коп., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а також судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2654 грн. 00 коп.

Щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, слід зазначити наступне.

Так, на підтвердження надання правової допомоги представником позивача додано до матеріалів справи договір про надання правової допомоги № 1 від 05.12.2024, укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням "Стоїк", акт про виконані роботи (надані послуги) від 17.01.2025, кредитне повідомлення щодо сплати позивачем на банківський рахунок адвокатського об`єднання "Стоїк" 16578 грн. 00 коп.

Так, згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

За приписами ч.3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 28.12.2020 по справі №640/18402/19, розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого часу адвокатом часу.

Разом з тим, за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії»(Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Тобто, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 07.07.2021 в справі № 910/12876/19.

При цьому, як вказав Верховний Суд у свооїй постанові від 07.11.2019 по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.04.2020 в справі № 922/2685/19.

Дослідивши перелік наданих послуг та обсяг робіт, виконаних в межах договору про надання правової допомоги, та враховуючи, що справа розглядається у порядку письмового провадження, суд дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першоъ інстанції, проте у меншому розмірі.

Отже, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принцип співмірності та розумності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції до 10000 грн. 00 коп.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 19, 268, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Іщенком Денисом Юрійовичем, - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2025 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 354900 (триста п`ятдесят чотири тисячі) грн. 00 коп. та відсотки у розмірі 6577 (шість тисяч п`ятсот сімдесят сім) грн. 77 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3612 (три тисячі шістсот дванадцять) грн. 74 коп., судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2654 (дві тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 16 березня 2026 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова