Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2494/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.02.2026 м. Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді головуючого судді Надопта А.А., присяжних Н.Ю.Костелеби-Веремчк та І.І.Леньо, секретар судового засідання Стрижак О.М., за участі представника заявника адвоката І.В.Бочкора, представника особи, відносно якої розглядається клопотання про визнання його недієздатним адвоката В.В.Нечаєва, розглянув у відкритому судовому в залі суду м.Виноградів в окремому провадженні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 зацікавлена особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Виноградівської міської ради Берегівського району Закарпатської області про продовження строку дії рішення суду про визнання особи недієздатною та встановлення над нею опіки,

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернувся у суд із даною заявою, в якій просить суд продовжити строк дії рішення суду про визнання його дочки ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатною та встановлення над нею опіки.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідною дочкою заявника, яка є інвалідом першої групи, а відтак потребує стороньоої допомоги внаслідок хвороби ДЦП, а тому рішенням Виноградівкогорайонного суду від 01.06.2023р. у справі №5683/23 вона була визнана недієздатною та призначено заявника опікуном дочки, строк дії рішення два роки з моменту винесення рішення. Дочка надалі через невиліковні хвороби, потребує сторонньої допомоги з боку опікуна, оскільки її стан здоров`я не покращується.

Таким чином, заявник вважає, що його дочка потребує постійного піклування зі сторони заявника, вона не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, може цим самим поставити себе у скрутний матеріальний стан, а опіка необхідна для заявника, щоб заявник мав можливість захищати та представляти її інтереси.

Представник заявника в суді підтримав заяву повністю і по зазначених мотивах, стверджує, що наявні всі підстави для задоволення заяви, оскільки заявник єдиний, хто може бути опікуном недієздатної особи.

Представник заінтересованої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Виноградівської міської ради до суду не заявився, проте подав рішення про затвередтження Висновку від 19.11.2025р. про доцільність призначити заявника ОСОБА_1 опікуном його дочки ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , у випадку визнання в судовому порядку останньої недієздатною, а справу розглянути у їх відсутності.

Представник особи, відносно якої вирішується питання, адвокат В.В.Нечаєв вважає, що задоволення заяви повністю відповідає інтересам ОСОБА_2 .

Суд встановив, що заявник ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідним батьком ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є інвалідом першої групи, а відтак потребує стороньоої допомоги внаслідок хвороби ДЦП.

Рішенням Виноградівкого районного суду від 01.06.2023р. у справі №5683/23 ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 була визнана недієздатною та призначено заявника опікуном дочки, строк дії рішення два роки з моменту винесення рішення. Дочка надалі через невиліковні хвороби, потребує сторонньої допомоги з боку опікуна, оскільки її стан здоров`я не покращується.

Зокрема, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №463 від 20.11.2025р. ОСОБА_2 - 26.05.1980 р.н. страждає на хронічний стійкий психічний розлад у формі Глибокої розумової відсталості до ступеню ідіотії, внаслідок органічного ураження центральної нервової системи (F73.9), внаслідок психічного розладу не меже розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Згідно з Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Виноградівської міської ради від 19.11.2025р. визначено доцільність призначення заявника ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 опікуном його дочки ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 ) у випадку визнання в судовому порядку останньої недієздатно.

До вказаних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Згідно із ст.3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Частина 1 ст.30 ЦК України визначає, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (ч.1 ст.39, ч.1 ст.40 ЦК України).

Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (ч.1-3 ст.41 ЦК України).

Згідно змісту ч.1 ст.300 ЦПК України, ч.1 ст.60 ЦК України, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, суд встановлює над нею опіку і призначає їй піклувальника чи опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Нормами ст.55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Згідно з ч.ч.4,5 ст.63 ЦК України опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів.

Ст.67 ЦК України визначені права та обов`язки опікуна, а саме: 1) Опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун малолітньої особи зобов`язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток; 2) Опікун має право вимагати повернення підопічного від осіб, які тримають його без законної підстави; 3) Опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного; 4) Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Згідно з ч.3 ст.72 ЦК України опікун самостійно здійснює витрати, необхідні для задоволення потреб підопічного, за рахунок пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника, допомоги на підопічну дитину та інших соціальних виплат, призначених на підопічну дитину відповідно до законів України, доходів від майна підопічного тощо.

Відповідно до ст.76 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Відповідно до ч.1 ст.65 ЦК України до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України).

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, визначивши юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Розглядаючи справу, суд забезпечив учасникам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Заявник скористався правовою допомогою.

Частини 2 ст.19 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного, позовного та окремого провадження.

Відповідно до ч.7 ст.19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного провадження, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У відповідності до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Україна є демократичною, правовою, соціальною державою, в якій людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст.1, 3 Конституції України).

Відповідно до Основного Закону України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; кожен має право на повагу до його гідності; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ст.21, ч.2 ст.22, ч.1 ст.28, ч.1 ст.29, ч.ч.1,2 ст.55 Конституції України). Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права.

Системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей, які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод. Хоча за станом здоров`я вони не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації. Важливим елементом держави є захист особистих немайнових та майнових прав осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки. Законом закріплена особлива форма державної турботи про нужденних осіб, які потребують сторонньої допомоги. Якщо особа не може мати правоздатності, то на законних підставах і лише за рішенням суду вона може бути визнана недієздатною. Єдиною підставою для цього є стійкий і хронічний розлад, за якого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Такий психічний розлад має бути підтверджений висновком судово - психіатричної експертизи, зокрема, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №463 від 20.11.2025р. ОСОБА_2 - 26.05.1980 р.н. страждає на хронічний стійкий психічний розлад у формі Глибокої розумової відсталості до ступеню ідіотії, внаслідок органічного ураження центральної нервової системи (F73.9), внаслідок психічного розладу не меже розуміти значення своїх дій та керувати ними, а тому суд приймає до уваги вказаний акт як належний та допустимий доказ, оскільки останній підтверджує саме такий факт, а відтак ОСОБА_2 визнається судом недієздатним, оскільки наявні обґрунтовані та законні підстави вирішення питання для встановлення над ним опіки.

Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою суду, що передбачено статтями 77-89 ЦПК України.

Так, призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Стаття 55 ЦК України визначає, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ст.62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Згідно з ч.4,5 ст.63 ЦК України опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів.

Статтею 67 ЦК України визначені правата обов`язкиопікуна,а саме:1)опікун зобов`язанийдбати пропідопічного,про створенняйому необхіднихпобутових умов,забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун малолітньої особи зобов`язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток; 2) опікун має право вимагати повернення підопічного від осіб, які тримають його без законної підстави; 3) опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного; 4) опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Відповідно до ч.2 ст.300 ЦПК України, суд за заявою органу опіки та піклування чи особи, призначеної піклувальником або опікуном, у місячний строк звільняє її від повноважень піклувальника або опікуна і призначає за поданням органу опіки та піклування іншу особу, про що постановляє ухвалу. Суд за заявою особи, над якою встановлено піклування, може звільнити піклувальника від його повноважень і призначити за поданням органу опіки та піклування іншого піклувальника, про що постановляє ухвалу. Суд розглядає питання про звільнення опікуна або піклувальника в судовому засіданні з повідомленням заінтересованих осіб. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про звільнення опікуна або піклувальника.

Верховним Судом у постанові від 07.04.2022 року у справі №712/10043/20 зазначено, що при призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Саме на орган опіки та піклування покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна, та згідно з п.п. 3.3 п.3 Правила опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.99 № 34/166/131/88 Зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 17.06.1999 за N 387/3680.

Відповідно до ч.ч.2,4,5 ст.63 ЦК України, опікуном може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Відповідно до п.3.1 Правил опіки та піклування, затверджених спільним наказом № 34/166/131/88 від 25.05.1999 року, при призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб.

Між тим, призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Такий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 31 березня 2020 року у справі №205/4245/17.

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Заінтересована особа Виноградівська міська рада рекомендує суду на призначення опікуном недієздатної ОСОБА_2 кандидатуру саме заявника- її рідного батька. Доцільність призначення опікуном саме його обґрунтовується тим, що він єдиний в змозі виконувати обов`язки опікуна.

У своєму поданні органу опіки та піклування Виноградівської міської ради вказано, що ОСОБА_3 є рідним батьком ОСОБА_2 , проживає спільно з нею та забезпечує відповідний догляд за особою з інвалідністю. Відомостями щодо інших осіб або наявних родичів, які могли б забезпечити постійний догляд за ОСОБА_2 , міська рада не володіє.

Заінтересована особа Виноградівська міська рада рекомендує на призначення опікуном кандидатуру заявника, відповідному поданні зазначено, що він є родичем першої лінії споріднення, проживає разом з особою, над якою встановлюється опіка, та здійснює догляд за нею. Також вказано, що заявник працює на роботі, від якої отримує стабільний дохід, що дає можливість забезпечити утримання та догляд за дочкою, яка такого догляду потребує.

Так, у постанові Верховного Суду від 08.01.2024р. у справі №753/1905/22 (провадження 6І-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності з нормами закону, що їх регулює, беручи до уваги, що заявник на даний час здійснює догляд за своєю дочкою, яка визнана у встановленому законом порядку недієздатною, і будь-які інші особи з числа першої лінії споріднення цієї особи не можуть бути її опікунами, суд приходить до переконання, що призначення заявника опікуном його недієздатної дочки ОСОБА_2 є доцільним, обґрунтованим, законним і таким, що якнайкраще забезпечить інтереси особи, над якою встановлюється опіка, зважаючи особисті приязні взаємини між опікуном і підопічною.

При вирішенні питання про розподіл судовихвитрат суд бере до уваги, що в силу положень ч.2 ст.299 ЦПК України судові витрати, повязані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.293,294,299,300 ЦПК України суд-

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 зацікавлена особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Виноградівської міської ради Берегівського району Закарпатської області про продовження строку дії рішення суду про визнання особи недієздатною та встановлення над нею опіки - задоволити.

Продовжити строк дії рішення Виноградівського районного суду від 01.06.2023р. у справі №5683/23 про визнання ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 недієздатною та призначиння ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 опікуном дочки ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити строк дії рішення терміном на два роки від дня набрання ним законної сили.

Рішення після набрання ним законної сили надіслати органу опіки та піклування, органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий А. А. Надопта

Присяжні: І.І.Леньо

Н.Ю.Костелеба-Веремчук