Справа №345/53/26
Провадження № 2-з/345/2/2026
УХВАЛА

про забезпечення позову

27.03.2026 м.Калуш

Суддя Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області Юрчак Л.Б., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ державного архітектурно-будівельного контролю Калуської міської ради, про усунення перешкод у користуванні майном, відновлення становища, яке існувало до порушення права та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ державного архітектурно-будівельного контролю Калуської міської ради, про усунення перешкод у користуванні майном, відновлення становища, яке існувало до порушення права та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.03.2026 відкрито провадження у зазначеній вище справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження без виклику сторін.

Також ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на об`єкт нерухомого майна нежитлові приміщення, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 271,7 кв.м. розташовані за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 104, який безпосередньо межує з підвальним приміщенням позивача за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву мотивує тим, що він є власником нерухомого майна - підвального приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке межує із сусіднім торгово-офісним центром, що належить ОСОБА_2 та знаходиться за тією ж адресою.

Заявник зазначає, що внаслідок дій, пов`язаних із зазначеним об`єктом нерухомості, йому створюються перешкоди у доступі до належного йому підвального приміщення, а саме - заблоковано другий вхід. Зокрема, над другим виходом із підвального приміщення, у частині приміщення, що належить ОСОБА_2 , здійснено надбудову, якою повністю перекрито вихід.

Заявник вказує, що ним було вжито всіх можливих заходів досудового врегулювання спору, однак вони не дали результатів, у зв`язку з чим виникла необхідність звернення до суду з метою захисту порушеного права власності.

Крім того, під час підготовки позову заявнику стало відомо, що спірний торгово-офісний центр, який межує з його підвальним приміщенням, виставлено на продаж на інтернет-платформах.

На думку заявника, відчуження вказаного об`єкта нерухомості може унеможливити виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позову, ускладнити відновлення порушеного права доступу до підвального приміщення, створити ризик повторного порушення прав уже новим власником, а також унеможливити фактичне усунення наслідків блокування другого входу.

З огляду на викладене, заявник просить суд задовольнити заяву про забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З урахуванням приписів ч. 1 ст. 153 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд заяви здійснюється без виклику сторін та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Частиною 1 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно.

Згідно з частиною 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій інших осіб, які за час розгляду справи можуть продати, знищити чи знецінити майно, тощо.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяв про забезпечення позову, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає в доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову повинна довести співмірність обраного засобу забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Звертаючись до суду зі заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановить наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Така позиція також неодноразово висловлена і Верховним Судом, зокрема і 17.06.2022 у постанові №908/2382/21.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Подавши до суду заяву про забезпечення позову, заявник не надав належних та допустимих доказів того, що заявлені ним заходи забезпечення позову, а саме: накладення арешту на об`єкт нерухомого майна нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , які межують із належним йому підвальним приміщенням до моменту вирішення спору, є необхідними та співмірними, і що невжиття таких заходів може істотно ускладнити або унеможливити виконання можливого рішення суду.

Заявником не доведено та належними доказами не підтверджено обставин, які б свідчили про наявність реальної та безпосередньої загрози порушення його прав та інтересів або очевидної небезпеки заподіяння їм шкоди до ухвалення рішення у справі, що, у свою чергу, унеможливлювало б ефективний захист таких прав без вжиття заходів забезпечення позову.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що сам по собі факт здійснення ОСОБА_2 будівництва торгово-офісного центру, який межує з підвальним приміщенням заявника, а також намір його відчуження, не свідчить автоматично про протиправність таких дій і не є безумовною підставою для висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду. При цьому питання наявності чи відсутності порушення прав заявника підлягає встановленню під час розгляду справи по суті.

Крім того, вирішуючи питання про співмірність заходів забезпечення позову із заявленими вимогами, суд враховує, що такі заходи не повинні призводити до надмірного обмеження прав та законних інтересів інших осіб, у тому числі перешкоджати здійсненню господарської діяльності. У даному випадку заборона щодо відчуження, об`єднання, поділу, передачі або зміни права власності на спірний об`єкт нерухомості для особи, яка володіє та користується ним на законних підставах, є непропорційним втручанням у її права за відсутності доведених обставин протиправності такої діяльності.

Також позивач не долучає до заяви про забезпечення позову відомості щодо вартості вищевказаного майна, що позбавляє суд можливості вирішити питання про співмірність заявлених позивачем позовних вимог відносно вартості майна, щодо якого останній просить суд застосувати заходи забезпечення позову, відтак заява про забезпечення позову суперечить поняттю співмірності, яке передбачене ч. 3 ст. 150 ЦПК України.

Разом з тим, позивач не позбавлений права звернутися до суду з відповідною заявою про забезпечення позову в майбутньому в будь-який час протягом розгляду справи в суді.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 81, 149-153, 247 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

у задоволені заяви заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ державного архітектурно-будівельного контролю Калуської міської ради, про усунення перешкод у користуванні майном, відновлення становища, яке існувало до порушення права та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: