КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 372/4149/18 Головуючий у суді першої інстанції - Потабенко Л.В.
Номер провадження № 22-ц/824/5931/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Марченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури Таможні Олени Олександрівни в інтересах держави в особі Української міської ради Обухівського району Київської області на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 01 грудня 2025 року, постановлену під головуванням судді Потабенко Л.В., у місті Обухів, у справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області Грабця Ігоря Несторовича в інтересах держави в особі Української міської ради Обухівського району Київської області до Обухівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним розпорядження та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Перший заступник керівника Київської обласної прокуратури Грабець І.Н. в інтересах держави в особі Української міської ради Обухівського району Київської області звернувся до суду із позовом до Обухівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про визнання недійсним розпорядження та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, в якому просив суд визнати недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 07 квітня 2008 року № 506 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56-ом громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області» в частині надання у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0007 та витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0007, яка розташована в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області.

Ухвалою судді від 04 грудня 2023 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, справу призначено до підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 19 листопада 2025 року залишено без руху даний позов, та надано позивачу строк для усунення виявлених недоліків, з підстав, пов`язаних із набранням чинності Законом України № 4292-IX "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача", а саме для надання документу, що підтверджує внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірних земельних ділянок оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки), яких здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

Впродовж встановленого законом строку, в даному випадку, з 19 листопада 2025 року по 01 грудня 2025 року Київською обласною прокуратурою або Українською міською радою Обухівського району Київської області, в інтересах якої поданий даний позов, не було надано до суду будь-яких доказів на виконання ухвали суду від 19 листопада 2025 року, а також не заявлено будь-яких клопотань.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 01 грудня 2025 року позов Першого заступника керівника Київської обласної прокуратури Грабця І.Н. в інтересах держави в особі Української міської ради Обухівського району Київської області залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням заступник керівника Київської обласної прокуратури Таможня О.О. в інтересах держави в особі Української міської ради Обухівського району Київської області подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Судові витрати стягнути з відповідача.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, залишаючи позов без розгляду, помилково застосував норми цивільного процесуального законодавства, які набрали чинності з 09 квітня 2025 року, надавши їм зворотну дію в часі. Водночас відповідно до статті 3 ЦПК України закон, який встановлює нові обов`язки або звужує права учасників процесу, не має зворотної дії в часі.

Вимога щодо проведення експертно-грошової оцінки земельних ділянок та внесення на депозитний рахунок суду коштів у розмірі їх вартості є новим обов`язком, який не існував на момент звернення прокурора до суду, а тому не може застосовуватися до даних правовідносин.

Крім того, позовну заяву у справі подано 07 грудня 2018 року, а ухвалою суду від 28 січня 2019 року відкрито провадження, що свідчить про її відповідність вимогам статей 175, 177 ЦПК України в редакції, чинній на той час. За таких обставин підстав для застосування частини 11 статті 187 ЦПК України та залишення позову без розгляду не було.

Таким чином, норми Цивільного процесуального кодексу України підлягають застосуванню в редакції, чинній на час вчинення окремої процесуальної дії - звернення прокурора з позовом до суду.

Водночас, постановляючи оскаржувану ухвалу про залишення позову без розгляду судом першої інстанції не враховано, що компенсація добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна не застосовуються до спірних правовідносин, адже прокурор у позові посилається на ст. 387 Цивільного кодексу України. Крім того, у позові прокурор зазначив, що як первинні власники, так і відповідач не є добросовісними набувачами спірної земельної ділянки тому просив вирішувати вказаний спір в межах даних обставин.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

При апеляційному розгляді справи прокурор Федоренко О.П. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, з підстав та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, оскільки доводи, на які посилається апелянт не спростовують висновків, викладених в ухвалі суду. Вважає судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, тому просила залишити його без змін.

Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що 09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» №4292-ІХ від 12 березня 2025 року, яким статтю 390 ЦК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади. Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви»

Ухвалою суду від 19 листопада 2025 року залишено без руху даний позов, та надано позивачу строк для усунення виявлених недоліків, з підстав, пов`язаних із набранням чинності Законом України № 4292-IX "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача" а саме для надання документу, що підтверджує внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірних земельних ділянок оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) яких здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

Впродовж встановленого законом строку, в даному випадку, з 19 листопада 2025 року по 01 грудня 2025 року Київською обласною прокуратурою або Українською міською радою Обухівського району Київської області, в інтересах якої поданий даний позов не надано до суду будь-яких доказів на виконання ухвали суду від 19 листопада 2025 року, а також не заявлено будь-яких клопотань.

Районний суд зазначив, що положення Закону №4292-ІХ від 12 березня 2025 року пом`якшують цивільно-правову відповідальність добросовісних набувачів, яким у даній справі за результатами її розгляду може бути встановлено відповідача - фізичну особу, звільняючи їх від обов`язку пред`явлення окремого позову до держави чи територіальної громади в разі задоволення позову вищевказаної категорії та захищають такого добросовісного набувача шляхом перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду. Тому цей Закон має зворотну дію в часі, в тому числі і абз. 2 ч. 4 ст. 177 ЦПК України та ст. 390 ЦК України, якими врегульовано порядок компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна.

Оцінюючи доводи прокурора про те, що відповідач не є добросовісним набувачем, на якого не можуть поширюватися гарантії, передбачені ч. 5 ст. 390 ЦК України, в межах відповідної стадії судового розгляду, суд першої інстанції зауважив, що поза увагою прокурора залишилась відсутність у суду процесуальної можливості наперед встановити добросовісність, чи недобросовісність набувача, яким є відповідач, адже належний висновок щодо добросовісності, чи недобросовісності відповідача суд має право викласти лише у судовому рішенні, постановленому за наслідками судового розгляду.

На підставі викладеного, враховуючи положення п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу про залишення позову без розгляду.

Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Форма та зміст позовної заяви, яка подається до суду, визначені у ст.175 ЦПК України. Стаття 177 вказаного Кодексу визначає документи, що додаються до позовної заяви.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України (в редакції чинній на час звернення прокурора до суду 22 грудня 2018 року) до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» №4292-ІХ від 12 березня 2025 року, згідно з яким ст. 390 ЦК України доповнено частиною 5 наступного змісту: «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

Частину 4 статті 177 ЦПК України доповнено абзацом 2 такого змісту: «У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

У статті 185 ЦПК України частину другу доповнено абзацом третім такого змісту: «Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму»; перше речення частини третьої викладено в такій редакції: «3. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, внесе у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду».

Згідно з вимогами п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

З матеріалів даної справи вбачається, що 22 грудня 2018 року Обухівським районним судом Київської області було одержано та зареєстровано позовну заяву прокурора.

Ухвалою від 28 січня 2019 року Обухівським районним судом Київської області було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Таким чином, позовна заява, яка подана прокурором у грудні 2018 року, відповідала вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, в редакції чинній на дату звернення до суду, що підтверджується ухвалою районного суду про відкриття провадження у вказаній справі.

Нові положення редакції ч. 4 ст. 177 ЦПК України набули чинності 09 квітня 2025 року, тобто після подачі позовної заяви.

Згідно з ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Застосовуючи вимоги ч. 4 ст. 177 ЦПК України, суд першої інстанції посилався на Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», якими передбачено зворотну дію в часі положень цього Закону в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна.

Однак, пунктом 2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» передбачено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.

Суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що Законом не передбачено зворотну дію в часі положень ч. 4 ст. 177 ЦПК України та послався на положення процесуального закону, які не підлягають застосуванню у даному випадку.

За таких обставин залишення без руху, а згодом без розгляду поданого прокурором позову, розгляд якого вже розпочато, колегія суддів вважає помилковим, оскільки на час звернення позивача з цим позовом до суду позовна заява відповідала вимогам ч. 4 ст. 177ЦПКУкраїни в редакції, яка діяла на той час.

Крім того, звертаючись до суду з цим позовом, прокурор посилався на наявність підстав для витребування земельної ділянки, обґрунтував свої вимоги недобросовісністю набувача спірної земельної ділянки.

Зазначав, що розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 07 квітня 2008 року № 506 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56-ом громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області» затверджено проект із землеустрою щодо відведення у власність громадянам земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва, в тому числі ОСОБА_2 площею 0,12 га за рахунок земель державної власності в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району та передано їй у власність вказану земельну ділянку.

На підставі вищевказаного розпорядження Обухівської районної державної адміністрації ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 217209 площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0007.

В подальшому, ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 2009 року за № 1087 відчужила належну їй земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0007 на користь ОСОБА_3 .

Після цього, управлінням земельних ресурсів в Обухівському районі 21 травня 2009 року видано ОСОБА_3 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 297721 площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0007.

Також, на підставі договору купівлі-продажу від 07 вересня 2010 року за № 2283 ОСОБА_3 відчужила належну їй земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0007 на користь ОСОБА_1 , про що, на державному акті на право власності серії ЯГ № 297721 зроблено 06 лютого 2011 року відмітку про перехід прав власності за № 07523.

Рішенням Реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області від 16 травня 2013 року за № 2312807 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером :06:014:0007.

Аналізом додержання вимог земельного законодавства на території Української міської ради Обухівського району Київської області встановлено, що розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 07 квітня 2008 року № 506 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56-ом громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області» в частині надання у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_2 є незаконним.

Проаналізувавши інформацію, надану Київським державним підприємством геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» від 09 листопада 2018 року № 01-01/268, схеми накладення оспорюваних земельних ділянок встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:014:0007 як на момент її відведення у 2008 році, так і на сьогодні, накладається на землі водного фонду, а саме на 100 метрову прибережну захисну смугу затоки Канівського водосховища на річці Дніпро.

За інформацією Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського від 07 листопада 2018 року за № 17-08/2223 встановлено, що водний об`єкт, що розташований поряд із земельною ділянкою з кадастровим номером: :06:014:0007 це природний водний об`єкт - затока річки Дніпро, яка утворилась після заповнення Канівського водосховища, як затоплення низинних ділянок заплави Дніпра і гирлової частини річки Стугна.

Таким чином, розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 07 квітня 2008 року № 506 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56-ом громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області» в частині надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, прийнято всупереч вимог ст. ст. 20, 59, 60, 84, 118, 149 Земельного кодексу України, ст. ст. 88, 89 Водного кодексу України.

На підставі викладеного позивач вказував, що спірна земельна ділянка незаконно відведена у власність ОСОБА_2 та в подальшому перейшла у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_1 за рахунок земель водного фонду на підставі розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 07 квітня 2008 року № 506, яке прийнято з перевищенням наданих законом повноважень та у спосіб, що прямо заборонений Законом, з грубим порушенням вимог ст. ст. 20, 59, 60, 84, 118, 122, 186 Земельного кодексу України, ст. ст. 88, 89 Водного кодексу України, у зв?язку з чим підлягає визнанню недійсним на підставі ст. ст. 16, 21, 393 Цивільного кодексу України та ст. ст. 152, 155 Земельного кодексу України.

Отже, доводи прокурора та його позиція у спірних правовідносинах зводяться до того, що спірна земельна ділянка незаконно вибула з володіння держави до ОСОБА_2 та в подальшому перейшла у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що вимога ч. 4 ст. 177 ЦПК України про обов`язок позивача додати до позову документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, застосовується виключно щодо позовних вимог про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача (ст. 388 ЦК України).

Варто зазначити, що відповідно до вимог ч. 4 ст.12 ЦПК України та ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Прокурор у цій справі пред`явив позов про витребування земельної ділянки у недобросовісного набувача, отже приписи частини п`ятої статті 390 ЦК України, частини четвертої статті 177, абзацу третього частини другої статті 185 ЦПК України у такому випадку не підлягають застосуванню при вирішенні питання про прийняття позову до розгляду. Питання про добросовісність/недобросовісність набувачів судом може бути вирішене лише за результатами дослідження доказів у справі на стадії ухвалення судового рішення.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі № 127/8274/24 (провадження № 61-11478св25), від 01 грудня 2025 року у справі № 354/419/25 (провадження № 61-11906св25), від 10 грудня 2025 року у справі № 354/417/25 (провадження № 61-12635св25), від 10 грудня 2025 року у справі № 354/1754/24 (провадження № 61-12524св25).

Отже, при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції застосував положення цивільного процесуального законодавства, які не підлягали застосуванню, при подачі вказаного позову.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України передбачено однією із підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, оскільки вона постановлена з порушенням норм процесуального права, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури Таможні Олени Олександрівни в інтересах держави в особі Української міської ради Обухівського району Київської області задовольнити.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 01 грудня 2025 року, скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 26 березня 2026 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв