ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 483/1584/25
Провадження № 2/483/122/2026
РІШЕННЯ

Іменем України

10 березня 2026 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Рак Л.М.,

за участю секретаря Гречки С.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», про стягнення грошових коштів в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В :

19 листопада 2025 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі ПрАТ «СК «АРКС»), звернулося до суду з позовом ОСОБА_1 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (далі ПрАТ «СК «ВУСО»), про стягнення грошових коштів в сумі 10514 грн. 74 коп. в порядку регресу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31 січня 2023 року між АТ «СК «АРКС» та ОСОБА_2 , було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 07118а3кГВ, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Skoda Fabia», державний номерний знак « НОМЕР_1 ». У відповідності до умов вказаного Договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 25 лютого 2023 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Skoda Fabia», державний номерний знак « НОМЕР_1 » та транспортного засобу «VOLVO» державний номерний знак « НОМЕР_2 » під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди (європротокол) ОСОБА_1 визнав свою вину у настанні дорожньо-транспортної пригоди. З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся Страхувальник та надав всі необхідні документи, на підставі поданої заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страховий акт ARX4047827 та виплачено страхове відшкодування у розмірі 10514 грн. 74 коп. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «VOLVO» державний номерний знак « НОМЕР_2 » була застрахована за полісом обов`язкового страхування 209749301 у ПрАТ «СК «ВУСО». Остання керуючись ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відмовила АТ «СК «АРКС» у виплаті страхового відшкодування, з огляду на пропуск строку в 1 рік на подання заяви про страхове відшкодування, відповідно до п. 37.1.4 ст. 37 Закону № 1961-IV. Проте, право позивача на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ПрАТ «СК «АРКС» завдані збитки в порядку регресу у розмірі 10514 грн.74 коп. та сплачений судовий збір в сумі 2422 грн. 40 коп.

Ухвалою суду від 21 листопада 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

24 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» надійшов відзив на позовну заяву у якій відповідач заперечив проти позову та зазначив, що 25 лютого 2023 року відбулась ДТП за участю транспортного засобу «Skoda Fabia», державний номерний знак « НОМЕР_1 » та транспортного засобу «VOLVO» державний номерний знак « НОМЕР_2 » під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортний засіб «Skoda Fabia», який належить ОСОБА_2 було пошкоджено. КТЗ «Skoda Fabia», державний номерний знак « НОМЕР_1 » було забезпечено договором добровільного страхування наземного транспорту № 07118аЗкГВ ПРАТ «СК «АРКС». КТЗ «VOLVO» державний номерний знак « НОМЕР_2 » забезпечено договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з ПрАТ «СК «ВУСО» (поліс 209749301). Відповідно до повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди (європротокол) ОСОБА_1 визнавав свою вину у настанні дорожньо-транспортної пригоди, яка забезпечена полісом 209749301. 23 квітня 2025 року представник позивача звернулась до ПрАТ «СК «ВУСО» з заявою про страхову виплату в порядку суброгації. 21 травня 2024 року ПРАТ «СК «ВУСО» листом (вих. № 2272/2024/вих/2362512 від 21.05.2024р.) відмовив у такій вимозі з посиланням на п.п. 37.1.4 п. 37.1. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - («Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:...неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди...»). Тобто заяву (претензію) про виплату страхового відшкодування було подано з порушенням строку, який встановлено Законом. Страховик діяв правомірно та не порушував прав позивача, яке мало б бути захищено судом. Заявлені вимоги про стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» страхового відшкодування в порядку суброгації є незаконними, такими, що не підлягають задоволенню. Відсутність заяви (звернення) про страхове відшкодування упродовж річного строку є самостійною підставою для відмови в задоволені позовних вимог. Річний строк є присічним і поновленню не підлягає. Докази добросовісної поведінки позивача та доведеності, що річний строк пропущений через незалежні від нього причини, коли особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності, відсутні. Таким чином, позивач достеменно знав про річний строк звернення в порядку суброгації, який рахується з дати ДТП, але не скористався таким правом, а тому ПрАТ «СК «ВУСО» правомірно відмовило у виплаті страхового відшкодування в наслідок порушенням річного, присічного строку, визначеного спеціальним Законом, що свідчить про відсутність порушеного права позивача. Щодо судових витрат ПрАТ «СК «ВУСО» повідомляє суд, що можливі судові витрати відповідача за розгляд справи у судах всіх інстанцій може складати 16000,00 грн, зокрема витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції є фіксованими і становлять 8000,00 грн (докази будуть подані окремо в межах процесуальних строків). Посилаючись на викладене, представник просив позовні вимоги ПАТ «СК «АРКС» до ПрАТ «СК «ВУСО» про стягнення страхового відшкодування в сумі 10514 грн. 74 коп. в порядку суброгації, залишити без задоволення, провести розподіл судових витрат докази про які будуть надані в межах процесуальних строків.

22 грудня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Тарасенко В.І. через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву у якому представник відповідача проти задоволення позову заперечувала та зазначила, що 25 лютого 2023 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «VOLVO», державний номерний знак « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_1 . На момент ДТП майнові інтереси власника автомобіля «VOLVO», були застраховані у ПрАТ «СК «ВУСО» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 209749301 від 28 червня 2022 року. Відповідно до вказаного полісу, розмір страхового відшкодування за заподіяння майнової шкоди ліміт відповідальності страховика ПрАТ «СК «ВУСО» становить 130000 грн. Відтак сума страхового відшкодування у розмірі 10514 грн. 74 коп., про яку заявляє позивач, не перевищувала ліміт відповідальності страховика за полісом. Всі вимоги згідно полісу відповідачем були виконані в повному обсязі, відповідачем не порушувались жодні умови договору, тощо. Укладаючи вказаний договір (поліс) відповідач застрахував свою цивільну відповідальність у межах встановленого ліміту 130000 грн. З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався з вимогою до ПрАТ «СК «ВУСО» для вирішення питання в досудовому порядку, що підтверджується відповідною заявою, однак до відповідача ОСОБА_1 позивач взагалі не звертався з вимогою виплатити відшкодування, відповідач ОСОБА_1 дізнався про наявний спір лише після подання позивачем позовної заяви. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст. 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень ст. 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. У прохальній частині позивач просить стягнути з відповідачів завдані збитки в порядку регресу, однак, відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. З огляду на це, у заподіювача шкоди та його страховика не може виникнути навіть солідарного обов`язку щодо виплати страхового відшкодування. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Тобто, на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач застрахував свою майнову відповідальність у ПрАТ «СК «ВУСО», що підтверджується полісом, тому позивач може заявляти свої вимоги лише до ПрАТ «СК «ВУСО». На підставі відповідної заяви потерпілій стороні її страховиком позивачем було виплачено 10514 грн. 74 коп. страхового відшкодування, що не перевищує ліміту за шкоду майну в розмірі 130000 грн. Посилаючись на викладене, представник відповідача Ємцова Я.Р. просила у задоволені позовних вимог ПАТ «СК «АРКС» до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди в порядку регресу, відмовити в повному обсязі; стягнути з ПАТ «СК «АРКС» витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

22 грудня 2025 року від представника відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» - адвоката Шиліна В.А. через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про стягнення судових витрат. У своєму клопотанні представник відповідача зазначив, що судові витрати відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» за розгляд справи, зокрема на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції є фіксованими і становлять 8000 грн. Договором про надання професійної правничої допомоги б/н, предметом якого сторони визначили, що адвокат бере на себе зобов`язання за відповідну плату надавати Клієнту правничу допомогу, в обсязі та на умовах, передбачених Договором. Професійна правнича допомога, обумовлена Договором, надавалась адвокатом і відповідач вимушений був звертатися для її отримання. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 1 частини 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Посилаючись на викладене, представник відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» просив за наслідками розгляду справи зробити розподіл судових витрат відповідача ПрАТ «СК «ВУСО», витрат правничої допомоги в розмірі 8000 грн.

23 грудня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив наданий представником відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» в якому представник позивача зазначив, що згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з положеннями ст. 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків. Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим ст. 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування. Щодо витрат на правову допомогу, заявлені відповідачем витрати на правову допомогу є неспівмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

04 лютого 2026 року ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивача ПАТ «СК «АРКС» в позовній заяві зазначив, що просить розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечують.

Представник відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» на до суду клопотання в якому просив розглядати справу за відсутності ПрАТ «СК «ВУСО» та його представника та крім того, зазначив, що підтримує заперечення проти позовних вимог у повному обсязі та просив провести розподіл судових витрат ПрАТ «СК «ВУСО».

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Тарасенко В.І. надала до суду клопотання про розгляд справи без її участі та без участі відповідача, в якому також зазначила, що заперечують проти позову та просять у задоволенні позовних вимог ПАТ «СК «АРКС» відмовити в частині відшкодування шкоди ОСОБА_1 .

Крім того, враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу.

Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що 31 січня 2023 року між АТ «СК «АРКС» та ОСОБА_2 , було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 07118а3кГВ, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Skoda Fabia», державний номерний знак « НОМЕР_1 » (а.с 15-23).

Відповідно до умов вказаного Договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

Згідно з п. 25.1 Договору страхування, страховик зобов`язаний Протягом двох робочих днів, як тільки йому стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхового відшкодування. При настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку та в строк згідно з розділом 28 Договору.

Відповідно до п. 28.1 Договору страхування страхове відшкодування виплачується страховиком згідно з Договором на підставі заяви про подію та на виплату і страхового акта, який складається Страховиком. Якщо Страховиком не буде визначено інакше за конкретною подією, заява про подію та на виплату страхового відшкодування може бути подана страхувальником та прийнята страховиком у вигляді телефонного дзвінка (за умови ідентифікації страхувальника, з метою фіксації такої заяви страховиком здійснюється запис телефонної розмови. Заява про подію та на виплату подається у письмовій формі, визначеній страховиком, при повній загибелі ТЗ, у разі викрадення ТЗ або в інших випадках на вимогу Страховика.

27 лютого 2023 року ОСОБА_2 звернувся до позивача з заявою про подію та виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу, з якого вбачається, що 25 лютого 2023 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Skoda Fabia», державний номерний знак « НОМЕР_1 » та транспортного засобу «VOLVO» державний номерний знак « НОМЕР_2 ». Складено Європротокол. Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень (а.с.13).

Згідно з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) ОСОБА_1 визнав свою вину у настанні вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди (звор. бік а.с. 14).

Відповідно до рахунку-фактури № ФО-467 від 11 березня 2024 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «Skoda Fabia», державний номерний знак « НОМЕР_1 » становить 10514 грн. 74 коп. (а.с. 27).

На підставі вказаного рахунку-фактури позивачем складено Страховий Акт № ARX4047827 від 12 березня 2023 року (а.с.29).

З копії платіжного доручення № 1042957 від 13 березня 2024 року вбачається, що позивачем перераховано ФОП ОСОБА_4 страхове відшкодування згідно акту ARX4047827, ОСОБА_2 (а.с. 30).

Відповідно до копії Полісу № 209749301 від 28 червня 2022 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «ВУСО» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «VOLVO» державний номерний знак « НОМЕР_2 ». Страхова сума за шкоду, заподіяну майну визначена у 130000 грн. (а.с.70).

23 квітня 2024 року ТОВ «Юридична компанія «ІНС.ЛОУ ГРУП», представляючи інтереси ПрАТ «СК «АРКС», звернулося до ПрАТ «СК «ВУСО» з заявою (претензією) про виплату страхового відшкодування в сумі 10514 грн. 74 коп., оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «VOLVO» державний номерний знак « НОМЕР_2 » на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «СК «ВУСО» згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 209749301 (а.с 31).

Листом від 21 травня 2024 року № 2272/2024/вих./2362512 ПрАТ «СК «ВУСО» відмовило у виплаті страхового відшкодування в порядку суброгації за вищевказаною подією з посиланням на порушення строку, передбаченого п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.51).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1188 ЦПК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачений такий обов`язок.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (що був чинний на момент скоєння ДТП) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначені вище норми матеріального права, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема,у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18.

Згідно з пунктом 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №465/4287/15 (провадження №14-406 цс 19) дійшла правового висновку про те, що зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу положень спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 цього Закону, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ДТП за участі транспортного засобу «Skoda Fabia», державний номерний знак « НОМЕР_1 » та транспортного засобу «VOLVO» державний номерний знак « НОМЕР_2 », мала місце 31 січня 2023 року строк для подачі заяви про виплату страхового відшкодування закінчився 31 січня 2024 року, тоді як заяву про виплату страхового відшкодування надіслано ТОВ «Юридична компанія «ІНС.ЛОУ ГРУП», представляючи інтереси ПрАТ «СК «АРКС», до ПрАТ «СК «ВУСО» 23 квітня 2024 року.

Доказів поважності причини пропуску вищезазначеного строку, позивачем не наведено, судом в процесі розгляду справи не здобуто.

Сума збитків завданих автомобілю «Skoda Fabia», державний номерний знак « НОМЕР_1 », яка встановлена позивачем становить 10514 грн. 74 коп., що не перевищує ліміт страхової суми у 130000 грн. 00 коп., визначений згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР №209749301, яким забезпечено транспортний засіб «VOLVO», державний номерний знак « НОМЕР_2 », водій якого в ідповідач ОСОБА_1 винуватий у вчиненні ДТП.

Враховуючи викладене, встановивши фактичні обставини у справі, а також те, що позивач звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб лише 23 квітня 2024 року, тобто з пропуском визначеного положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річного строку для такого звернення, а сума страхового відшкодування згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР №209749301 не перевищує ліміту встановленого полісом, у разі перевищення якого у відповідача ОСОБА_5 виник би обов`язок по відшкодуванню матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП, підстав для задоволення позову немає.

Положеннями ст. 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Судом встановлено, що представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Тарасенко В.І. у встановленому законом порядку в відзиві на позов заявлено про стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в сумі 5000 гривень та документи на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, а саме: договір про надання правничої допомоги № 1012/2025 від 10 грудня 2025 року, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом за договором про надання правничої (правової) допомоги № 1012/2025 від 19 грудня 2025 року платіжну інструкцією № 2К2К-11Н5-Т3АН-85НН від 11 грудня 2025 року про оплату послуг адвоката (а.с.66-67, 69).

Крім того, представником відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» адвокатом Шиліним В.А. надано клопотання про стягнення з позивача на користь ПрАТ «СК «ВУСО» витрат на правничу допомогу в розмірі 8000 грн. та документи на підтвердження понесених судових витрат, а саме: договір про надання правової допомоги від 12 червня 2020 року, додаток № 1 від 20 листопада 2025 року до договору б/н від 12 червня 2020 року, акт приймання наданих послуг від 20 листопада 2025 року (а.с. 93-94, звор. бік а.с.94)

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) акцентувала увагу на те, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.

Підстав передбачених положеннями ст. 141 ЦПК України для зменшення вказаних витрат судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача у зв`язку із чим суд покладає такі витрати в даному випадку на ПАТ «СК «АРКС».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні цивільного позову приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення грошових коштів в порядку регресу, відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, ) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (03039, м. Київ, вул. Голосіївська, 17 () в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 8000 (вісім тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20 березня 2026 року.

Головуючий: