Справа № 345/1420/26
Провадження № 2/345/1537/2026
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2026 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючої судді Кардаш О.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом в інтересах ФОП ОСОБА_1 , в якому просили стягнути з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 321,86 грн., за житлово-комунальні послуги за період з липня 2019 року до квітня 2021 року та судові витрати в розмірі 8331,20 грн.

Ухвалою суду від 03 березня 2026 року відкрите провадження у справі та справа призначена до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

23.03.2026 року від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання, у відповідності до якого просить провадження у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до неї про стягнення заборгованості закрити, так як нею оплачено на рахунок ФОП ОСОБА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 321,86 грн., про що свідчить квитанція від 23.03.2026 року. При цьому просить врахувати те, що вимогу позивача нею задоволено після відкриття провадження у справі, тому судові витрати зі сплаченого судового збору покласти на Сторони у рівному обсязі. Стосовно витрат на правову допомогу у розмірі 7000 грн. зазначає, що заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу в суді є явно завищеним, неспівмірним зі складністю справи та сумою заявлених позивних вимог. Тому просить зменшити розмір стягнення правової допомоги на користь позивача з 7000 грн. до 300 грн. Справу заслухати у її відсутності.

24.03.2026 року від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява, згідно якої не підтримує позовних вимог унаслідок задоволення їх Відповідачем, і просять прийняти відмову позивача від позову у зв`язку з непідтриманням своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову та відкриття провадження у справі. Також зазначає, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 1 331,20 грн., та на підтвердження розміру понесених витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, просили долучити до матеріалів справи копію акт №493 від 24.03.2026р. здачі - приймання до договору про надання професійної правничої допомоги №14/01 від 14.07.2025р на загальну суму за професійну правничу допомогу в розмірі 2 564,37 грн. Враховуючи те, що позивачем фактично понесені судові витрати у даній справі, відтак просять суд їх стягнути на користь Позивача із Відповідача, оскільки останній задовольнив позовні вимоги лише після пред`явлення Позивачем позову до суду та відкриття провадження у даній справі. Розгляд справи просила проводити без її участі .

З огляду на викладене, враховуючи заяву представника позивача про закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову та вирішення питання про стягнення судових витрат, заяву представника відповідача, щодо часткового невизнання вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом .

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету (ст. 255 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі відмови позивача від позову до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Як встановлено матеріалами справи, сторони вирішили даний спір в добровільному порядку: відповідач добровільно задовільнив позовні вимоги позивача та сплатив заборгованість у розмірі 321,86 грн. за житлово-комунальні послуги за період з липня 2019 року по квітень 2021 року, в зв`язку з чим представник останнього відмовилася від позову.

За таких обставин суд вважає, що слід прийняти відмову представника позивача від позову, оскільки вона не суперечить закону та інтересам сторін і з цих підстав провадження у справі закрити, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та з відповідача на корить позивача слід стягнути судові витрати, а саме 50 відсотків судового збору, який сплачено на підставі платіжної інструкції №1179 від 16.02.2026 року.

Окрім того, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2564,37 грн. При цьому, відповідач просить зменшити розмір стягнення правової допомоги до 300 грн.

Згідно ч. 3 ст.142ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

За змістом наведеної норми при відмові позивача від позову на користь позивача присуджується стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача у разі, якщо він не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.

Визнання позову чи добровільне задоволення вимог відповідачем після пред`явлення позову не звільняє його від відшкодування понесених позивачем судових витрат при ухваленні рішення або при закритті провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову з мотивів задоволення його вимог відповідачем.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі №461/4349/23 (провадження №61-1св24), тлумачення зазначеної норми дає підстави для висновку, що у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, за виключенням, якщо позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову. Тобто друге речення частини третьої статті 142ЦПК України повинно застосовуватися у системному зв`язку із першим реченням, де йдеться про відмову від позову позивача.

З матеріалів справи вбачається, що вимоги позивача про стягнення заборгованості задоволено відповідачем вже після звернення до суду з відповідним позовом та до ухвалення рішення суду і вирішення спору, а закриття провадження у справі у зв`язку із цим провадження у справі зумовлено фактом задоволення відповідачем заявлених вимог.

Із матеріалів справи вбачається, що представник позивача у позовній заяві просить стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

У заяві про закриття провадження у справі представником позивача зазначено клопотання про долучення до матеріалів справи копії акту №493 від 24.03.2026р. здачі - приймання до договору про надання професійної правничої допомоги №14/01 від 14.07.2025р на загальну суму за професійну правничу допомогу в розмірі 2 564,37 грн.

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові від 28.09.2023 у справі № 686/31892/19 колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначено критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява №19336/04 (пункт 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (пункт 131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19 та від 03 лютого 2021 року у справі № 522/24585/17.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Водночас, суд звертає увагу на те, що у пунктах 179, 180 постанови від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 (провадження № 12-4гс24) Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного висновку: «Отже, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України (відповідні критерії містяться у частині 3 статті 141 ЦПК України), може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення».

Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2564,37 грн. представник позивача надала суду: договір про надання професійної правничої допомоги №14/01 від 14.07.2025р.; додаток №1 від 14.07.2025р. до договору про надання професійної правничої допомоги №14/01 від 14.07.2025р.; додаток №2 від 14.07.2025р. до договору про надання професійної правничої допомоги №14/01 від 14.07.2025р., що укладений між Позивачем та Адвокатським бюро «Юлії Біжко», а також свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю видане Радою адвокатів Дніпропетровської області 23.11.2018р. за №3976 на підставі Рішення ради адвокатів Дніпропетровської області від 20.11.2018р., що підтверджує статус адвоката, акт №493 від 24.03.2026р. здачі - приймання до договору про надання професійної правничої допомоги №14/01 від 14.07.2025р., в якому деталізовано кожен вид виконаних робіт та наданих послуг.

З огляду на викладене, беручи до уваги предмет спору, ціну позову, у зв`язку з чим дана цивільна справа відноситься до категорії малозначних справ, які розглядаються у спрощеному позовному провадженні, та рівень її складності не вимагав значного обсягу правничої допомоги, клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, суд, враховуючи критерії, які застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати, дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу в загальній сумі 2564,37 грн. є необґрунтованим та непропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, в зв`язку з чим вважає за необхідне присудити такі витрати частково у розмірі 500,00 грн. На переконання суду, в даному випадку такий розмір витрат на правничу допомогу буде достатнім, пропорційним і справедливим, а також не становитиме надмірного тягара для відповідачки.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 142, 255 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", суд,

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - закрити.

Повернути з рахунку отримувача коштів Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківської області з державного бюджету - Галкіну Геннадію Олеговичу (рахунок НОМЕР_1 АТ КБ «ПриватБанк», код платника , ФОП ОСОБА_1 ) 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 665,60 гривень, який сплачено на підставі платіжної інструкції №1179 від 16.02.2026.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_1 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 - 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 665,60 гривень, який сплачено на підставі платіжної інструкції №1179 від 16.02.2026.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_1 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) - 500,00 (п`ятсот) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Роз`яснити сторонам, що у відповідності до ч.2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя: