КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/2526/2026
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Київ

Справа № 376/2364/25

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання Слив`юк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 15 серпня 2025 року, постановлену у складі судді Ловінської С.С.,

у справі за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , до Білоцерківського об`єднаного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про зобов`язання суб`єкта владних повноважень оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року,

встановив:

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 15 серпня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , до Білоцерківського об`єднаного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про зобов`язання суб`єкта владних повноважень оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Не погоджуючись з ухвалою, законний представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати, справу направити до суду першої інстанції для розгляду по суті в порядку адміністративного судочинства.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позов було подано згідно зі статтями 19 і 55 Конституції України та відповідними положеннями Кодексу адміністративного судочинства України. Проте суд першої інстанції безпідставно відмовив у відкритті провадження, мотивуючи своє рішення тим, що цю справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, помилково застосував норми Цивільного процесуального кодексу України, не зазначивши жодної правової підстави для відмови саме в адміністративному провадженні.

Зазначивши в оскаржуваній ухвалі про належність розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства, на переконання апелянта, суд першої інстанції таким чином фактично підтвердив правильність обраного позивачем способу захисту прав дитини.

Відмовивши у відкритті провадження, місцевий суд неправильно застосував норми процесуального права, не вказав на чіткі підстави такої відмови та порушив право позивача на судовий захист.

У відзиві на апеляційну скаргу Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області заперечило проти вимог і доводів апеляційної скарги, зазначивши, що справа належить до предметної юрисдикції окружного адміністративного суду.

В судовому засіданні законний представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 підтримала вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином, що не перешкоджає апеляційному перегляду ухвали суду відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення законного представника позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що за суб`єктним складом учасників правовідносин та зважаючи на характер спору, справа має розглядатися адміністративним судом відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Проте колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у відкритті провадження, зважаючи на наступне.

Пункт 1 частини першої статті 3 КАС України визначає справою адміністративної юрисдикції публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частин першої і другої статті 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:

1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців;

оскарження дій чи бездіяльності суб`єктів у сфері медіа, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників суб`єктів у сфері медіа, що порушують законодавство про вибори та референдум;

оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб;

3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні, або особами без громадянства; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті;

5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»;

6) адміністративні справи за позовними заявами територіального центру комплектування та соціальної підтримки з приводу тимчасового обмеження громадян України у праві керування транспортним засобом під час мобілізації.

Отже, частина перша статті 20 КАС містить вичерпний перелік категорій справ, що за предметом належать до юрисдикції місцевого суду як адміністративного.

Згідно з частиною другою цієї статті окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частинами першою та третьою цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2025 року позивач ОСОБА_2 , в інтересах якого діяла законний представник ОСОБА_1 , звернувся до Сквирського районного суду Київської області з адміністративним позовом до Білоцерківського ОВ ЦМУ ДМС у міста Києві та Київській області, в якому просив зобов`язати Білоцерківський ОВ ЦМУ ДМС у міста Києві та Київській області оформити та видати в паперовому вигляді паспорт громадянина України у формі книжечки за зразком 1994 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, у даній справі виник адміністративний спір між позивачем фізичною особою та органом, наділеним владними повноваженнями, з приводу оскарження дій суб`єкта владних повноваження щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки.

У позовній заяві законний представник позивача чітко визначила, що звертається з адміністративним позовом, на підставі статей 5, 6, 19, 160 - 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, законний представник позивача не зверталась до суду в порядку цивільного судочинства та на норми ЦПК України не посилалась, а тому суд першої інстанції безпідставно застосував норми ЦПК України та відмовив у відкритті провадження з тих підстав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, вирішуючи питання про можливість прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі за адміністративним позовом, суд мав діяти як місцевий загальний суд, якому як адміністративному суду підсудні справи за адміністративними позовами, визначені ч. 1 ст. 20 КАС України.

Відповідно до приписів п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом адміністративного оскарження у цій справі не є правовідносини, визначені частиною першою статті 20 КАС України, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 КАС України, окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою та третьою цієї статті.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Таким чином, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги законного представника позивача про те, що справа має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, суд першої інстанції в даному випадку мав діяти як адміністративний суд, адже було подано адміністративний позов, а тому при вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі повинен був застосувати відповідні норми КАС України та з`ясувати, чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності, а не відмовляти у відкритті провадження у справі.

Відповідно до частини четвертої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, висновки місцевого суду ґрунтуються на неправильному застосуванні норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, тому існують підстави для її скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 379, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , - задовольнити.

Ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 15 серпня 2025 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 13 березня 2026 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Ратнікова В.М.