Справа № 991/2450/26
Провадження 2-з/991/9/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року м.Київ

Вищий антикорупційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Мовчан Н.В., суддів Литвинко Т.В., Сікори К.О.,

за участю

секретаря судового засідання Філіндаш Ю.В.,

прокурора Мирка Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Мирка Богдана Миколайовича про забезпечення позову до подання позовної заяви,

установив:

17 березня 2026 року до Вищого антикорупційного суду надійшла заява прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Мирка Б.М. про забезпечення позову Держави Україна до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання необґрунтованими активів та стягнення їх в дохід держави, у якій просить:

накласти арешт на майно, а саме:

квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ),

автомобіль марки та моделі Volkswagen Golf, 2025 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_3 , право власності на який зареєстроване за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 );

та заборонити переміщення автомобіля марки та моделі Volkswagen Golf, 2025 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_3 за межі території України.

У заяві про забезпечення позову зазначено, що прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури у строки, визначені ч. 4 ст. 152 ЦПК України, буде подано до Вищого антикорупційного суду позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання необґрунтованим активу - автомобіля марки та моделі Toyota Land Cruiser 200, номер кузова НОМЕР_5 , 2020 року випуску, набутого 13 липня 2024 року у власність ОСОБА_1 за 10 000,00 грн, тобто за ціною значно меншою ніж його мінімальна ринкова вартість, та стягнення в дохід держави коштів у сумі 2 484 200,00 грн, що еквівалента мінімальній ринковій вартості цього активу на момент його придбання.

В обґрунтування заяви прокурор зазначає, що 07 червня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб.

ОСОБА_1 у 2024 році обіймала посаду заступника начальника управління - начальника відділу контролю у сфері торгівлі, робіт та послуг управління захисту прав споживачів та контролю за регульованими цінами у Головному управлінні Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, а ОСОБА_2 з 23 серпня 2017 року був призначений на посаду головного спеціаліста відділу безпечності харчових продуктів ветеринарної медицини Дніпровського міського управління ГУ Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, а з 28 серпня 2024 року переведений на рівнозначну посаду головного спеціаліста відділу державного контролю управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Дніпровського міського управління ГУ Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області.

Згідно із ч. 2 ст. 1 Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є державними службовцями, а відповідно до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є особами, уповноваженими на виконання функцій держави.

У заяві прокурор навів обставини, які, на його думку, свідчать про набуття активу у розумінні п. 2 ч. 8 ст. 290 ЦПК України ОСОБА_1 , який на праві спільної сумісної власності належить і ОСОБА_2 та щодо якого останні могли прямо чи опосередковано вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними, та зазначив таке.

13 липня 2024 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 01995, укладеного з ФОП ОСОБА_3 , який діяв на підставі договору комісії від 12 липня 2024 року № 01995 з ОСОБА_4 , придбала автомобіль моделі та марки Toyota Land Cruiser 200, чорного кольору, 2020 року випуску, номер кузова НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_6 , за умовами якого вартість автомобіля склала 10 000,00 грн. Після реєстрації права власності на автомобіль за ОСОБА_1 видано новий д.н.з. НОМЕР_7 .

У той же час відповідно до консультації ПП «Ажіо» від 07 серпня 2025 року № 38232-25/15-03-3 мінімальна ринкова вартість автомобіля моделі та марки Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску, на дату його набуття складала 2 484 200,00 грн.

Про вчинення ОСОБА_1 дій, спрямованих на істотне заниження вартості придбаного активу, свідчить те, що: автомобіль моделі та марки Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску, був придбаний 28 березня 2024 року ОСОБА_4 за 2 700 000,00 грн; 05 червня 2024 року опубліковано оголошення щодо продажу цього автомобіля за 66 000 доларів США, що згідно із офіційним курсом НБУ складало 2 659 390,00 грн; автомобіль має максимальну комплектацію, перебуває в ідеальному стані і не потребує додаткових вкладень; 28 вересня 2024 року, тобто після придбання активу ОСОБА_1 , опубліковано оголошення про продаж автомобіля за 62 000 доларів США, що згідно із офіційним курсом НБУ складало 2 554 927,00 грн.

Разом з тим, ОСОБА_1 у виправленій щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, за 2024 рік зазначила вартість набутого нею «12 липня 2024 року» активу - 900 000,00 грн, а ОСОБА_4 при наданні пояснень щодо продажу автомобіля зазначив, що ще у травні 2024 року запропонував своїй похресниці ОСОБА_1 подарувати автомобіль, а після її відмови продав за символічну суму.

Надалі, 30 жовтня 2024 року на підставі договору купівлі-продажу № 6341/2024/4969983 автомобіль моделі та марки Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску, за 900 000,00 грн ОСОБА_1 продала ОСОБА_5 .

Так, за результатом проведеного аналізу доходів і витрат ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за 2023-2024 роки прокурор дійшов висновку, що не відповідні заощадження, ні отримані офіційні доходи подружжя ОСОБА_6 не давали можливості ОСОБА_1 набути 13 липня 2024 року у власність транспортний засіб мінімальною ринковою вартістю 2 484 200,00 грн.

Тобто, на переконання прокурора, наявні підстави для висновку, що зазначений актив є необґрунтованим.

Прокурор у заяві про забезпечення позову зазначає, що мінімальна ринкова вартість активу (автомобіля) на момент його придбання (набуття у власність), з огляду на вимоги ч. 3 ст. 290 ЦПК України, становила 2 484 200,00 грн, тому ця сума і є ціною позову, про забезпечення якого він просить.

На обґрунтування необхідності забезпечення позову прокурор, посилаючись на положення ст. 149, п. 1-1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, а також на те, що необґрунтований актив, щодо якого прокурор у майбутньому звернеться з позовом, 30 жовтня 2024 року був відчужений, зазначає, що у випадку незабезпечення майбутнього позову шляхом накладення арешту на інші активи, які відповідають вартості предмету позовної заяви, існує ризик того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відчужать інше належне їм майно, що ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позовної заяви.

Прокурор зазначає, що у власності ОСОБА_1 перебуває квартира, а у власності ОСОБА_2 автомобіль.

На переконання прокурора, такий захід забезпечення позову буде найменш обтяжливим для відповідачів та дозволить забезпечити виконання позову у майбутньому. Накладення арешту суттєво не вплине на їх права, оскільки вони матимуть можливість використовувати майно протягом дії заходів забезпечення позову.

Прокурор просив розглянути заяву про забезпечення позову без повідомлення відповідачів, оскільки повідомлення про розгляд цієї заяви поставить під загрозу ефективність заходу забезпечення позову, адже ОСОБА_1 та ОСОБА_2 можуть у будь-який момент відчужити у найкоротші строки майно, у тому числі у спрощеному порядку онлайн за допомогою додатку «Дія» або шляхом дарування третім особам. Зокрема, про що свідчить відчуження ОСОБА_1 свого транспортного засобу Porshe Macan матері, після направлення запитів під час здійснення перевірки підстав для звернення до суду з позовною заявою.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на активи, які є предметом спору у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, чи на інші активи відповідача, які відповідають вартості оспорюваних активів, розглядається судом не пізніше трьох днів з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін. Суд може прийняти рішення про розгляд такої заяви без повідомлення відповідача, у разі якщо позивач у заяві наведе у достатньому обсязі дані про те, що внаслідок такого повідомлення ефективність заходу забезпечення позову може бути поставлена під загрозу.

Зі змісту заяви про забезпечення позову та долучених до неї матеріалів суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є особами, уповноваженими на виконання функцій держави, обізнані з вимогами антикорупційного законодавства та можуть передбачити наслідки визнання активів необґрунтованими.

Отже особи, які можуть набути статус відповідачів, усвідомлюючи наслідки пред`явлення позову про визнання активів необґрунтованими, розуміючи процедуру виконання судового рішення та звернення стягнення на майно, у разі повідомлення їх про розгляд заяви про забезпечення позову можуть вжити заходів щодо відчуження таких активів.

Окрім цього колегія суддів враховує, що законодавством, яким врегулювано питання оформлення рухомого та нерухомого майна, передбачена можливість відчуження майна власниками у короткий строк. Зокрема, через застосунок «Дія» власник транспортного засобу може відчужити його протягом лічених хвилин без відвідування сервісного центру МВС України та навіть не зустрічаючись фізично із покупцем. Тому, у разі повідомлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розгляд заяви про забезпечення позову останні можуть вжити заходів щодо відчуження належного їм майна.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У судовому засіданні прокурор Мирко Б.М. вимоги заяви про забезпечення позову підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Вислухавши пояснення прокурора, дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї матеріали, суд дійшов такого висновку.

Справи про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави розглядаються Вищим антикорупційним судом відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦПК України.

Позов про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави подається та представництво держави у суді здійснюється прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (ч. 1 ст. ст. 290 ЦПК України).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України для відповідного позову.

Отже, заява про забезпечення позову до подання позовної заяви надійшла від належного суб`єкта та підлягає розгляду Вищим антикорупційним судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається до пред`явлення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (ч. 2 ст. 149 ЦПК України).

Під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог (Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16).

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову шляхом накладення арешту на активи, які є предметом спору у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, мають бути наведені у достатньому обсязі дані, які дають змогу вважати активи необґрунтованими.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2022 року у справі №760/34352/21).

За змістом ч. 4 ст. 290 ЦПК України позов про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави може бути пред`явлено, зокрема:

- до особи, яка, будучи особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, набула у власність активи після дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо конфіскації незаконних активів осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і покарання за набуття таких активів», якщо різниця між їх вартістю і законними доходами особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у сімсот п`ятдесят і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день набрання чинності зазначеним Законом, але не перевищує межу, встановлену ст. 368-5 КК України (абз. 1 ч. 2 ст. 290 ЦПК України);

- до іншої фізичної чи юридичної особи, яка набула у власність такі активи за дорученням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування;

- якщо особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може прямо чи опосередковано вчиняти щодо таких активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.

Прокурор у заяві зазначив осіб, які можуть набути статус відповідачів, а саме:

- ОСОБА_1 , яка, на думку прокурора, набула необґрунтований актив, перебуваючи на посаді заступника начальника управління - начальника відділу контролю у сфері торгівлі, робіт та послуг управління захисту прав споживачів та контролю за регульованими цінами ГУ Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, тобто, будучи особою, уповноваженою на виконання функцій держави, відповідно до підпункту «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції»;

- ОСОБА_2 , який є чоловіком ОСОБА_1 , володів необґрунтованим активом на підставі положень ст. 60 СК України, та у цей же час перебував на посаді головного спеціаліста відділу державного контролю управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Дніпровського міського управління ГУ Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, тобто, будучи особою, уповноваженою на виконання функцій держави, відповідно до підпункту «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до матеріалів, наданих до заяви про забезпечення позову, встановлено, що 07 червня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 укладено шлюб (т. 1 а.с. 42-45).

Суд не оцінює доведеність тверджень про необґрунтованість активу, що може бути здійснене під час розгляду позовної заяви по суті, однак констатує належність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суб`єктів, щодо яких може бути пред`явлено позов про визнання необґрунтованим активу та стягнення в дохід держави коштів, які еквівалентні вартості активу на момент його придбання, та заяву про його забезпечення.

Прокурор стверджує, що ОСОБА_1 необґрунтовано набула у власність актив за 10 000,00 грн, тобто за значно меншою ціною ніж його мінімальна ринкова вартість.

Обставини, на які посилається прокурор у заяві про забезпечення позову, підтверджуються дослідженими у судовому засіданні матеріалами, зокрема, копіями:

повідомлення Державного бюро розслідувань щодо виявлення необґрунтованих активів та збору доказів їх необґрунтованості;

заяви від 28 березня 2024 року № щодо придбання автомобіля моделі та марки Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску ОСОБА_4 за 2 700 000,00 грн;

договору комісії від 12 липня 2024 року № 01995 між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;

договору купівлі продажу від 13 липня 2024 року № 01995 ОСОБА_1 автомобіля моделі та марки Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску за 10 000 грн;

оголошень на сайті «Auto.Ria» щодо продажу автомобіля моделі та марки Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску;

консультації від 07 серпня 2025 року № 38232-25/15-03-3 ПП «Ажіо» щодо мінімальної ринкової вартості автомобіля моделі та марки Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску, яка становить 2 484 200,00 грн;

повідомлення про суттєві зміни ОСОБА_1 за 2024 рік;

щорічних декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави, за 2024 роки, які подані ОСОБА_1 та ОСОБА_2

та дають колегії суддів підстави для висновку, що зазначений у заяві про забезпечення позову актив, мінімальна ринкова вартість якого складає 2 484 200,00 грн, може бути предметом майбутнього позову Держави Україна до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання необґрунтованими активів та стягнення в дохід держави коштів як еквівалента вартості активу на момент його придбання, тому існують правові підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Колегія суддів звертає увагу, що питання необґрунтованості активу та інших вимог позивача вирішуватимуться за результатами розгляду справи згідно зі ст. 291 ЦПК України.

Враховуючи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були суб`єктами декларування з 2017 року, тобто обізнані про положення антикорупційного законодавства, а отже можуть передбачати наслідки визнання активу необґрунтованим та розуміти процедуру виконання судового рішення та звернення стягнення на майно (гроші).

За матеріалами встановлено, що у період з травня по серпень 2025 року Державне бюро розслідувань відповідно до п. 8-1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», ч. 5 ст. 290 ЦПК України здійснювало заходи щодо виявлення необґрунтованих активів та збору доказів їх необґрунтованості, а саме щодо обставини придбання ОСОБА_1 автомобіля моделі та марки Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску, за ціною, значно меншою ніж його мінімальна ринкова вартість. У ході перевірки Державним бюро розслідувань, зокрема були направлені відповідні запити до державних органів та суб`єктів господарювання (т. 1 а.с. 15, 22, 27, 30).

За результатом перевірки, 27 серпня 2025 року Державне бюро розслідувань повідомило Спеціалізовану антикорупційну прокуратуру про встановлені ними обставини з метою вирішення питання про звернення з позовом про визнання необґрунтованими активів (т. 1 а.с. 15).

У свою чергу, 02 жовтня 2025 року ОСОБА_1 подарувала належний їй на праві власності з 20 лютого 2025 року автомобіль моделі та марки Porsche Macan, 2018 року випуску, д.н.з. НОМЕР_8 , своїй матері - ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 83-86, 91).

Тобто, твердження прокурора про те, що відчуження ОСОБА_1 належного їй на праві власності автомобіля було наслідком здійснення Державним бюро розслідувань дій щодо перевірки підстав набуття транспортного засобу для звернення до суду із позовною заявою про визнання необґрунтованого активу, не є безпідставними.

Як встановлено вище, 30 жовтня 2024 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 6341/2024/4969983 продала ОСОБА_5 автомобіль моделі та марки Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску, за 900 000,00 грн (т. 1 а.с. 48-51).

Тобто, актив, питання про обґрунтованість якого буде предметом майбутнього позову, вибув із власності суб`єкта декларування ОСОБА_1 .

У той же час, відповідно до відомостей з виправленої щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, за 2024 рік, яку подала ОСОБА_1 , їй на праві власності належить лише квартира АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, вартість якої станом на день її набуття - 07 березня 2019 року становила 425 100,00 грн (т. 1 а.с. 59, 90).

А, відповідно до відомостей щодо реєстрації транспортних засобів ОСОБА_2 з 11 червня 2025 року на праві власності належить автомобіль марки та моделі Volkswagen Golf, 2025 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_3 , який був придбаний останнім на підставі договору купівлі-продажу від 02 червня 2025 року № В11043947/2025 за 1 348 100,00 грн (т. 1 а.с. 87-88).

Відомості щодо наявності у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 іншого майна матеріали справи не містять.

Тобто, загальна сума наявного у них майна дорівнює 1 773 200,00 грн, а ціна майбутнього позову буде становити 2 484 200,00 грн, що відповідає мінімальній ринковій вартості придбаного активу.

Отже, на переконання колегії суддів, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позовної заяви у зв`язку із ризиком відчуження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наявного у них нерухомого та рухомого майна.

Суд враховує, що у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави позов забезпечується, шляхом накладення арешту, зокрема, на активи, які є предметом спору (п. 1-1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

З огляду на існування ризику невиконання судового рішення за рахунок доходу відповідача, враховуючи предмет майбутніх позовних вимог, визначений Цивільним процесуальним кодексом України, безальтернативний вид заходу забезпечення позову у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, суд дійшов висновку, що арешт активів, які позивач проситиме визнати необґрунтованими, є найбільш доцільним та відповідає предмету майбутніх позовних вимог.

За таких умов забезпечується співмірність між застосовуваними заходами та розміром майбутніх позовних вимог, оскільки ціна позову розрахована саме із вартості активів, що будуть предметом цього спору.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. Водночас, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Колегія суддів враховує, що накладення арешту на майно (активи) не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення позову до вирішення спору судом.

Суд зауважує, що арешт майна не є перешкодою для реалізації права користування таким майном.

Окрім цього колегія суддів вважає слушними доводи прокурора про те, що ОСОБА_2 як власник транспортного засобу або будь-яка інша особа, на підставі наданої ОСОБА_2 довіреності на право користування транспортним засобом, можуть здійснити перетин державного України на належному останньому транспортному засобі або забезпечити його транспортування через державний кордон України іншими способами.

Тобто, існує ризик вивезення автомобіля марки та моделі Volkswagen Golf, 2025 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_3 , за межі території України з метою унеможливлення звернення стягнення на нього.

Тому, суд погоджується з позицією заявника щодо необхідності встановлення заборони переміщення зазначеного транспортного засобу за межі України.

Згідно із ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Однак, суд не вбачає підстав для зустрічного забезпечення, оскільки власники не обмежуються у праві володіння та користування майном та, як наслідок, не вбачається наявності можливих збитків, пов`язаних із забезпеченням позову.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що заяву про забезпечення позову належить задовольнити.

Керуючись ст. 149-153, 157, 258-260, 290, 353 ЦПК України, суд

постановив:

Задовольнити заяву прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Мирка Богдана Миколайовича про забезпечення позову.

Накласти арешт на:

квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );

автомобіль марки та моделі Volkswagen Golf, 2025 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_3 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ).

Заборонити переміщення автомобіля марки та моделі Volkswagen Golf, 2025 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_3 за межі території України.

Примірник ухвали про забезпечення позову надіслати заявнику - прокурору Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Мирку Б.М. та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а також відповідним державним органам для виконання.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає розгляду справи.

Строк пред`явлення ухвали до виконання - три місяці з наступного дня після її постановлення.

Стягувачем на підставі даної ухвали є Держава Україна в особі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (, вул. Ісаакяна, 17, м. Київ, 01135), а боржниками: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ); ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ).

Роз`яснити, що згідно зі ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Головуючий суддя Н. В. Мовчан

Судді Т. В. Литвинко

К. О. Сікора