Справа №: 486/2120/25 Провадження № 2-з/486/2/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року м.Південноукраїнськ

Південноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Волощук О.О.,

за участю секретаря судового засідання Грабовської А.Д.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача Тертицького В.О., Вуїв О.В. (в режимі відеоконференцзв`язку),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника позивача ОСОБА_2 адвоката Ніколаєнко Оксани Олександрівни про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання неукладеними інвестиційного договору, акту приймання-передачі, визнання довідки недійсною, скасування рішення державного реєстратора,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання неукладеними інвестиційного договору, акту приймання-передачі, визнання довідки недійсною, скасування рішення державного реєстратора.

Ухвалою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 08.12.2025 року відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

03.03.2026 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 адвоката Ніколаєнко Оксани Олександрівни про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання неукладеними інвестиційного договору, акту приймання-передачі, визнання довідки недійсною, скасування рішення державного реєстратора.

В заяві представник позивача просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на Торговий центр по бул. Шевченко 3п, м. Южноукраїнськ, Миколаївської області та заборонити іншим особам вчиняти буд-які дії щодо вказаного нерухомого майна до вирішення справи по суті.

Заява обгрунтована тим, що наявні підстави вважати, що спірний Торговий центр, на який зареєстровано право власності за ОСОБА_3 , без згоди позивача може бути відчужено на користь третіх осіб, оскільки у 2024 році відповідач вже замовляла звіт про оцінку майна і метою даної оцінки є визначення ринкової вартості для цілей оподаткування та нарахування сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства, а такі звіти замовляють зазвичай для угод купівлі- продажу. У разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Від представника відповідача ОСОБА_4 04.03.2026 надійшли письмові заперечення на заяву про забезпечення позову, в яких останній зазначив, що відповідач не замовляла у 2024 році звіт про оцінку майна копію якого додано до заяви про забезпечення позову. Вказаний звіт швидше за все є підробленим. Також зазначає, що: заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, оскільки, в ній не вірно вказано заявника, так як зазначено, що заявником є ОСОБА_1 , проте ОСОБА_1 не є стороною по справі, тому не може від свого імені (не як представник) подавати заяву про забезпечення позову; відсутня ціна позову, про забезпечення якого просить заявник; відсутні пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення позову; в заяві про забезпечення позову відсутнє обгрунтування необхідності її розгляду без участі сторін; відсутні обставини, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Зазначив, що з урахуванням того, що розгляд судової справи буде здійснюватися досить довгий час, а реальний намір позивача (на думку відповідача) не забезпечити реальне виконання рішення суду, а не дати відповідачу здати в оренду своє приміщення третім особам після закінчення договору оренди нежитлового приміщення №01072023 від 01 липня 2023 року. Позивачу достеменно відомо, що відповідач не бажає продовжувати договір оренди нежитлового приміщення №01072023 від 01 липня 2023 року та не буде більше здавати позивачу своє приміщення. Розмір збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову орієнтовно складає 600000,00 грн. (в дану суму включено річний розмір орендної плати, яку відповідач не зможе отримати в зв`язку з неможливістю передачі приміщення в оренду третім особам).

13.03.2026 року представник позивача надала відповідь на заперечення в яких зазначила, що арешт майна це захід забезпечення позову, який не перешкоджає відповідачу здавати його в оренду до вступу в силу остаточного рішення суду по справі і ніяких збитків відповідачу забезпеченням позову не можуть бути нанесені.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заяву та просила суд її задовольнити.

Представники відповідача заперечували проти задоволення заяви про забезпечення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частин першої статті 150 ЦПК України); забороною вчиняти певні дії (пункт 2 частини першої статті 150 ЦПК України).

При цьому вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) визначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.

Під час вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 201/9686/23 (провадження № 61-18173св23).

Суд враховує, що предметом даного спору є визнання неукладеними інвестиційного договору будівництва об`єкту нерухомості, акту приймання-передачі, визнання довідки недійсною, скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на групу нежитлових приміщень, торговий центр за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

Згідно наданої позивачем Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 06.10.2021 за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на Торговий комплекс за адресою: АДРЕСА_1 .

В заяві про забезпечення позову представник позивача просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на Торговий центр по АДРЕСА_1 та заборонити іншим особам вчиняти буд-які дії щодо вказаного нерухомого майна до вирішення справи по суті.

Підставою подання заяви про забезпечення позову представник вказує те, що Торговий центр на який зареєстровано право власності за ОСОБА_3 , без згоди позивача може бути відчужено на користь третіх осіб, оскільки у 2024 році відповідач вже замовляла звіт про оцінку майна і метою даної оцінки є визначення ринкової вартості для цілей оподаткування та нарахування сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства, а такі звіти замовляють зазвичай для угод купівлі продажу. У разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

До заяви про забезпечення позову представником позивача додано копію звіту про оцінку майна, розташованого за адресою: по АДРЕСА_1 . Дата звіту 28.11.2024.

На думку суду заявником достатньо не обґрунтовано необхідності забезпечення позову, не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що у разі, якщо позов не буде забезпечено, то це порушить його права та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

Саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і унеможливити виконання рішення суду без посилання на відповідні докази та без належного обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

При цьому наявність звіту про оцінку спірного майна від 28.11.2024, здійсненого на замовлення відповідача, не може беззаперечно свідчити про намір відповідача відчужити даний об`єкти нерухомості.

Крім того, поняття арешту майна, про застосування якого просить заявник у заяві про забезпечення позову, включає в себе не лише володіння та розпорядження власністю, а і безпосередньо стосується позбавлення особи можливості користуватися своєю власністю.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Щодо заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо нерухомого майна, заява в цій частині взагалі не конкретизована, не містить посилань на те, які саме дії слід заборонити, а також стосується необмеженого кола осіб, що не відповідає вимогам процесуального закону.

З огляду на викладене вище, оцінюючи пояснення сторін та наведені докази, суд констатує не доведеність заявником підстав для забезпечення позову, у обраний ним спосіб, та відсутності обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом спору, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст.149-150, 153, 260, 261 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 адвоката Ніколаєнко Оксани Олександрівни про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання неукладеними інвестиційного договору, акту приймання-передачі, визнання довідки недійсною, скасування рішення державного реєстратора, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Повний текст ухвали складено та підписано 16.03.2026.

Суддя О.О.Волощук