Номер провадження 22-ц/816/1604/26
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року м.Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Черних О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Замченко А.О., Криворотенко В.І.

секретаря судового засідання: Овчаренко М.В.

у присутності представника Сумської міської ради Куценко А.Л.

представника позивача адвоката Кузченко Т.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Сумська міська рада в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг» Сумської міської ради

треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу представника Сумської міської ради в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг» Сумської міської ради на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Косар А.І. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг» Сумської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії по приватизації житлового приміщення,

УСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст вимог позову

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що йому у 1992 році Управлінням Міністерства внутрішніх справ на підставі спільного рішення адміністрації, профспілкового комітету ЖБК від 13.07.1992 надало у користування житлове приміщення №208 у гуртожитку за АДРЕСА_1 . На підставі ордера на житлову площу в гуртожитку № НОМЕР_1 , виданого 13.07.1992 УМВС, він разом з родиною ОСОБА_2 та ОСОБА_3 безперервно там проживає, сплачує житлово-комунальні послуги, нарахування яких здійснюється з розрахунку площі зайнятих кімнат та кількості осіб, будь-яке інше житло у них відсутнє. 13.11.2019 рішенням Сумської міської ради гуртожиток за вказаною адресою прийнято від Міністерства Внутрішніх справ України до комунальної власності Сумської міської об`єднаної територіальної громади. Зміни статусу гуртожитку на багатоквартирний будинок та зміни статусу житлового приміщення №208 у цьому гуртожитку не відбувалося. 25.08.2025 він подав заяву з необхідним переліком документів на приватизацію житлового приміщення АДРЕСА_2 , проте листом від 25.08.2025 №14.01-15/950 Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради відмовило йому, дружині - ОСОБА_2 та сину - ОСОБА_3 з тих підстав, що Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» не передбачена приватизація квартир у гуртожитках. Вважає, що відповідач порушив його права на приватизацію. А тому, просив суд визнати безпідставною відмову відповідача передати у приватну власність житлове приміщення АДРЕСА_2 з покладенням обов`язку на цей орган оформити приватизацію вказаного житлового приміщення.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18.12.2025 під головуванням судді Косар А.І. позовні вимоги позивача задоволено, ухвалено

визнати неправомірними дії Управління «Центр надання адміністративних послуг м. Суми» Сумської міської ради щодо відмови у передачі у спільну часткову власність шляхом приватизації ОСОБА_1 та членами його сім`ї дружині ОСОБА_2 та сину ОСОБА_3 житлового приміщення АДРЕСА_2 та зобов`язано Сумську міську раду в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг м. Суми» Сумської міської ради провести дії по приватизації житлового приміщення АДРЕСА_2 у відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Представник відповідача не погоджується з рішення суду першої інстанції, посилається на те, що рішення суду прийнято з неповним з`ясуванням судом обставин, які мають значення для справи та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права. Просив апеляційний суд скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2025 року та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог послався на те, що хоча позивач самовільно і перепланував кімнату в гуртожитку на квартиру, проте приватизація квартир у гуртожитках не передбачена Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а тому управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми Сумської області» не має законних підстав передати позивачу та його родині у спільну часткову власність квартиру АДРЕСА_2

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 січня 2026 року справу передано судді-доповідачеві Черних О.М.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 21 січня 2026 року апеляційну скаргу представника Сумської міської ради в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг» Сумської міської ради залишено без руху

Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 18 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження в указаній справі.

Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 18 лютого 2026 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.

Представник позивача не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вказала, що статус житлового приміщення не змінювався, перепланування не відбувалось і цей аргумент був спростований доказами, під час розгляду справи в суді першої інстанції. Зазначила, що позивач, разом з родиною на законних підставах заселився до житлового приміщення АДРЕСА_2 , іншого житла не мають, право на приватизацію не використано, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого та законного висновку про задоволення позовних вимог. Просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вказала, що позивачем ОСОБА_1 , за надання правничої допомоги у суді апеляційної інстанції у даній справі сплачено 10 000 грн., а тому просила стягнути на його користь судові витрати за правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Сумської міської ради в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради.

Позиція апеляційного суду

У судове засідання позивач та треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи не з`явилась, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст.ст.371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності осіб учасників цієї справи, які не з`явились.

2. Мотивувальна частина

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга представника відповідача Куценко А.Л. не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що позивач є наймачем житлового приміщення АДРЕСА_2 , у яке він заселився зі своєю родиною на підставі ордера на житлову площу в гуртожитку №45, виданого м. Суми 13.07.1992 УВС області, про що свідчить копія поквартирної картки та витяги з реєстру територіальної громади щодо громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 17, 21-24)

Згідно із копії листа № 14.01-15/950 від 28.08.2025, управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради розглянувши заяву ОСОБА_1 , останньому, його дружині ОСОБА_2 та сину ОСОБА_3 відмовлено передати у спільну часткову власність квартиру АДРЕСА_2 , оскільки немає законних підстав (а.с 18)

Відповідно до довідки ТВБВ №10018/0145 філії Сумського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 11.07.2025 №116.40/0145-05/479 ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 основних списках громадян на отримання приватизаційних цінних паперів значиться. Житловий чек не використаний (а.с. 33)

Відповідно до довідки № 11.40/0145-05/478 від 11.07.2025 року та довідки № 11.40/0145-05/480 від 11.07.2025 року виданих Сумським обласним управлінням АТ «Ощадбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , значаться в основних списках громадян на отримання приватизаційних цінних паперів. Житловий чек не використаний (а.с 34-35)

Згідно до копії листа Управління комунального майна Сумської міської ради від 05.09.2025 № 235/10.01-07, гуртожиток по АДРЕСА_1 , в тому числі житлове приміщення № 208, перебуває у комунальній власності Сумської міської територіальної громади (а.с 36)

Відповідно до інформаційного листа від 31.07.2025 № С-4609/06.01-21, станом на 31.12.2012 інвентаризаційна справа на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , відсутня (а.с 37)

Відповідно до довідки Департаменту забезпечення ресурсних платежів №б/н від 12.08.2025 нерухоме майно, належне на праві власності за ОСОБА_1 не зареєстроване (а.с 26)

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстроване лише право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 27)

Відповідно до довідок Департаменту забезпечення ресурсних платежів №б/н від 12.08.2025 та 20.08.2025 нерухоме майно, належне на праві власності за дружиною позивача гр. ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3 не зареєстроване (а.с. 28-32)

13.11.2019 рішенням Сумської міської ради №5909-МР «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності Сумської міської об`єднаної територіальної громади гуртожитку по АДРЕСА_1 » було надано згоду на прийняття до комунальної власності Сумської міської об`єднаної територіальної громади від Міністерства Внутрішніх справ України гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 44)

Згідно акту приймання-передачі державного майна у комунальну власність від 19.11.2021, затвердженого Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 19.11.2021 №714, було передано 79 одиниць житлових приміщень у гуртожитку, у тому числі: однокімнатних - 27 загальною площею 667 кв. м., двокімнатних 51 загальною площею 2387,1 кв. м., трикімнатних 1 загальною площею 78,2 кв. м. Кількість мешканців у житлових приміщеннях 260 чол. (а.с 45-47)

Відповідно до рішення Сумської міської ради, протокол № 4 від 01 жовтня 2024 року, вирішено доручити Управлінню комунального майна Сумської міської ради винести на розгляд постійної комісії з питань законності, взаємодії з правоохоронними органами, запобігання та протидії корупції, місцевого самоврядування, регламенту, депутатської етики, з питань майна комунальної власності та приватизації Сумської міської ради питання щодо залишення комплексу гуртожитку АДРЕСА_4 у статусі гуртожитку та надання дозволу на приватизацію його жилих приміщень (а.с. 48-49)

Відповідно до рішення Сумської міської ради, протокол № 8 від 28 березня 2025 року, вирішено доручити Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради звернутись до Сумської військової адміністрації з проханням опрацювати питання можливості виділення коштів на проведення експертного обстеження гуртожитку АДРЕСА_4 з виготовленням проектно-кошторисної документації та подальшої реконструкції з метою переведення його в багатоквартирний житловий будинок (а.с.50-51)

Мотивувальна частина та застосовані норми права

У частинах першій, другій статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За правилами статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

У частині третій статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Зазначені норми є загальними, оскільки відсилають до спеціального законодавства.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.

Статтею 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради.

Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» прийняття гуртожитків (як цілісних майнових комплексів) у власність територіальної громади здійснюється за рішенням відповідної місцевої ради (або за рішенням виконавчого органу місцевої ради з наступним затвердженням цією радою).

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» після прийняття гуртожитку у власність територіальної громади згідно з цим Законом та відповідно до Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад місцева рада приймає на сесії в межах своєї компетенції відповідне рішення щодо подальшого його використання, а саме:

а) залишити житловий комплекс гуртожитку у статусі гуртожитку та дозволити приватизацію його жилих і нежилих приміщень. У такому разі здійснюється приватизація приміщень гуртожитку його законними мешканцями в порядку, передбаченому цим Законом;

б) надати цілісному майновому комплексу статус «соціальне житло» та не дозволяти приватизацію його жилих приміщень. У цьому випадку приватизація житлових приміщень гуртожитку не здійснюється (у тому числі й у випадках, передбачених цим Законом), а колишнім законним мешканцям гуртожитку, за їх згодою, надається відповідне соціальне або інше житло;

в) перепрофілювати гуртожиток та використовувати цілісний майновий комплекс колишнього гуртожитку за іншим призначенням. У цьому випадку рада одночасно приймає рішення щодо забезпечення законних мешканців такого гуртожитку іншим житлом згідно із законодавством;

г) знести цілісний майновий комплекс колишнього гуртожитку та вжити заходів щодо будівництва на звільненій земельній ділянці соціального житла або продажу земельної ділянки на аукціоні згідно із земельним законодавством. У цьому випадку рада одночасно приймає рішення щодо забезпечення законних мешканців такого гуртожитку іншим житлом згідно із законодавством;

ґ) знести колишній гуртожиток (відповідний цілісний майновий комплекс) та вивільнити земельну ділянку з наступним її продажем на аукціоні. У цьому випадку особи, на яких поширюється дія цього Закону, підлягають переселенню в інше придатне для проживання людей житло, що належить на праві власності або на праві користування відповідній місцевій раді. Таким особам, за їх згодою, виконавчим органом місцевої ради може бути видана грошова компенсація за взяття ними (їх сім`ями) житла в оренду на певний строк (але не більше одного року). Розмір і порядок видачі зазначеної компенсації визначає кожна місцева рада самостійно відповідно до вимог чинного законодавства та виходячи із власних можливостей.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішення органу місцевого самоврядування.

Аналіз наведених положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що право на приватизацію мешканцями гуртожитків може бути реалізоване лише при наявності відповідного рішення органу місцевого самоврядування - рішення відповідної ради.

Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» у статті 2 встановлено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до законодавства України державний облік житлового фонду здійснюється за єдиною для України системою в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (стаття 28 ЖК України).

Неналежний облік житлових приміщень (квартир) державного житлового фонду, що перешкоджає їх приватизації громадянами, які на законних підставах вселилися та проживають у цих приміщеннях (квартирах) та відповідно до закону мають право на їх приватизацію, не може покладати на цих громадян негативні наслідки такої бездіяльності уповноважених органів державної влади / місцевого самоврядування та тягар ризиків відмови у приватизації житлових приміщень (квартир) з цих підстав.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону № 2482-XII приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває державний житловий фонд.

Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутися до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений законодавством.

Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Спори, що виникають під час приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом (частини десята, одинадцята статті 8 Закону № 2482-XII).

Перелік випадків відмови чітко визначений у законодавстві і є вичерпним, а саме: відсутність у особи права на приватизацію; заборона приватизувати конкретне приміщення.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18).

Якщо органи приватизації зволікають із прийняттям відповідних рішень, вони мають бути зобов`язані вжити усіх визначених законодавством заходів щодо приватизації та розглянути заяву про передання спірного житла у приватну власність позивача.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 06 листопада 2023 року у справі № 296/8558/21 (провадження № 61-1311сво23).

Позивач як особа, яка на законних підставах вселилася, зареєстрований та постійно проживає у житловому приміщенні АДРЕСА_2 , звернувся до управління «Центру надання адміністративних послуг у місті Суми» Сумської міської ради із заявою про приватизацію житлового приміщення, вказаної квартири.

25.08.2025 позивач отримав письмову відмову у приватизації з підстав того, що: приватизація житлового приміщення в гуртожитку - ізольованої квартири суперечить чинному законодавству.

Вважаючи таку відмову незаконною, ОСОБА_1 відповідно до частини одинадцятої статті 8 Закону № 2482-XII звернувся до суду з позовом про визнання безпідставної відмови органу приватизації передати у приватну власність житлове приміщення АДРЕСА_2 з покладенням обов`язку на цей орган оформити приватизацію вказаного житлового приміщення.

Відповідно до висновків Верховного Суду, сформульованих у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 483/731/19 (провадження № 61-1845св20), такий спосіб захисту в разі порушення права під час приватизації майна, як визнання безпідставної відмови органу приватизації передати у приватну власність таке майно з державного житлового фонду з покладенням обов`язку на останнього оформити приватизацію житлового приміщення є належним.

З урахуванням висновків Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року (справа № 759/1426/22 провадження № 61-15198сво23): органи приватизації, органи місцевого самоврядування мають право відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, лише у випадку відсутності у них права на приватизацію та/або заборони приватизувати конкретне приміщення; зазначення в ордері, що він видається на житлову площу у гуртожитку, а не на житлове приміщення державного житлового фонду, не впливає на його законність як підстави на вселення особи до житла, крім випадку, якщо він скасований або визнаний недійсним; зміна власника житлового фонду, категорії житла (будинку, гуртожитку) не може бути підставою для відмови мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла; неналежне виконання обов`язку щодо обліку житлових приміщень (квартир) державного житлового фонду, що перешкоджає їх приватизації громадянами, які на законних підставах вселилися та проживають у цих приміщеннях (квартирах) та відповідно до закону мають право на їх приватизацію, не може покладати на цих громадян негативні наслідки такої бездіяльності уповноважених органів державної влади / місцевого самоврядування та тягар ризиків відмови у приватизації житлових приміщень (квартир) з цих підстав.

Колегія суддів перевіривши рішення суду приходить до висновку, що суд першої інстанції встановивши, що позивач на законних підставах проживає разом з родиною у спірному житловому приміщенні гуртожитку і його право на це приміщення ніким не оспорюється, житлове приміщення № 208 розташоване у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , підлягає приватизації і ніяких обмежень щодо його приватизації не має, прийшов до правильного і обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Судові витрати

Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Представник позивача адвокат Кузченко Т.М. просила стягнути з відповідача на користь позивача 10000 грн за надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 статі 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (§80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (§95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зазначена правова позиція викладена зокрема в постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц.

З огляду на викладене, визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, колегія суддів бере до уваги норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України, характер спірних правовідносин, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає, що витрати в сумі 2000грн, понесені в апеляційному суді, відповідатимуть вимогам розумності, справедливості та співмірності.

А тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2000 грн витрат на професійну правничу допомогув суді апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Сумської міської ради в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг» Сумської міської ради на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2025 року залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2025 року залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сумської міської ради в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг м.Суми» Сумської міської ради на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий О.М. Черних

Cудді: В.І. Криворотенко

А.О. Замченко