Справа № 136/16/24
провадження № 2/136/3/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Іванця О.Д., за участю секретаря судового засідання Козаченко А.П., представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , його представника адвоката Цвєткова О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на утримання будинку,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_3 , через свого представника, звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення витрат на утримання будинку.

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

З 27 листопада 2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому було розірвано в 2015 році. В період шлюбу було придбано будинок по АДРЕСА_1 . Постановою Вінницького апеляційного суду від 14 квітня 2021 року було вирішено поділити майно подружжя та: визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку, загальною площею 391,0 кв.м., житловою площею 143,5 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку, загальною площею 391,0 кв.м., житловою площею 143,5 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1 . На сторін, як співвласників будинку, пропорційно до своїх часток лягає обов`язок нести витрати з утримання будинку, в т.ч. сплати житлово-комунальних послуг. Натомість в дійсності лише позивач сплачувала повністю усі необхідні платежі (електроенергія, газ, тощо). Так, за серпень-грудень 2020 року сплачено 14494,17 грн, за січень-грудень 2021 року - 47010,98 грн, за січень-грудень 2022 року - 45296,75 грн, за січень-серпень 2023 року - 29485,37 грн, а всього - 136 287,27 грн. До позову позивачем долучено для підтвердження даної обставини відповідні квитанції. Відповідач не виконував свій обов`язок, жодних платежів не здійснював. А тому позивачка звернулась до суду про стягнення з відповідача 1/2 частки витрат, які вона понесла у зв`язку з утриманням будинку, в т.ч. сплати житлово-комунальних послуг за період з серпня 2020 року по серпень 2023 року включно. А це становить 68143,64 грн. (1/2 від 136287,27 грн.). У вказаному будинку зареєстровані відповідач ОСОБА_2 , позивачка ОСОБА_3 та їх донька ОСОБА_4 . Також позивач просить суд стягнути з відповідача понесені нею судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1073,60, а також 20000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 09.01.2024 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву.

При відкритті даного провадження відповідачу було визначено строк для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - 5 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

22.01.2024, до початку розгляду справи по суті, представник відповідача надав заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та просив суд проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.01.2024 здійснено перехід до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим судовим засіданням з повідомленням (викликом) сторін.

01.02.2024 від представника відповідача надійшов відзив, згідно якого останній просив у задоволені позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі. В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначив наступне. Відповідач ОСОБА_2 вже тривалий час, з 2016 року, не проживає за вказаною адресою в АДРЕСА_1 , так як позивачка чинить йому перешкоди. При цьому позивачка вимагає з відповідача, як співвласників будинку, витрати з утримання будинку, куди помилково включає комунальні послуги, що, на думку відповідача, не відповідає вимогам закону. Комунальними послугами користувалась позивачка та їх спільна дочка. Тому відповідач, який не користувався електроенергією та газом як комунальними послугами не несе обов`язку з їх оплати. Крім того, у будинку також зареєстрована спільна донька сторін - ОСОБА_4 , 2004 р.н., яка відповідно до ч.3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», на думку відповідача, з часу повноліття також несе обов`язок з солідарної сплати житлово-комунальних послуг. При цьому ОСОБА_4 не залучена до справи в якості співвідповідача. Також ОСОБА_3 зареєстрована як ФОП за адресою АДРЕСА_1 та фактично використовує житлове приміщення і комунальні послуги в своїй господарській діяльності. Окрім цього у відповідача викликають сумніви подані позивачем письмові докази, зокрема постанова Вінницького апеляційного суду від 14.04.2021 року, яка є неповною та ксерокопії квитанцій банку, які не містять необхідних реквізитів для платіжних документів. Вказані документи, на думку відповідача, не є достовірними та допустимими доказами. Також відповідач вказує, що частки співвласників були встановлені судом лише з 14 квітня 2021 року (відповідно до постанови Вінницького апеляційного суду від 14.04.2021 року), при цьому позивач вимагає стягнення витрат на утримання будинку за більш ранній період. Крім того представник відповідача вказує на необґрунтованість заявлених судових витрат в сумі 20 тисяч грн.. А тому, в задоволенні позовних вимог представник відповідача просив відмовити в повному обсязі.

08.02.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначив свої заперечення на доводи представника відповідача, наведені у відзиві. Щодо доводів відповідача про те, що дочка сторін - ОСОБА_4 , яка 20.06.2022 стала повнолітньою, має солідарні зобов`язання по витратах на житлово-комунальні послуги, представник позивача вважає їх нікчемними. Адже до повноліття батьки зобов`язані утримувати своїх дітей, зокрема і забезпечувати їх житлом. Крім того, після досягнення дочкою повноліття ОСОБА_2 продовжує нести аліментні зобов`язання відносно дочки (тобто її утримання) до закінчення нею навчання відповідно до рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 14.12.2023. Крім того, у будинку є прилади обліку, згідно їх показників позивач сплачує за електро-газоспоживання. Відповідач також користується електроенергією та газом. Між сторонами фактично поділено будинок на дві частини. І хоча частина відповідача здебільше закрита, проте він часто приходить туди, навіть, намагався там поселити сторонніх осіб, що стало причиною окремого конфлікту між сторонами. Ця частина будинку не відключена від споживання і опалюється як і частина будинку, де проживає позивач та дочка. Газовий котел, який опалює будинок - один на цілий будинок. Окремого лічильника не існує. А також відповідач у своїй частині вільно використовує електроенергію - розетки всюди, а один електролічильник на будинок. Відповідач зареєстрований в будинку, тобто вважає, що це основне його місце проживання. А згідно до вимог ч.3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - це основна підстава до солідарної відповідальності за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Таким чином сторони, як співвласники - є споживачами житлово-комунальних послуг і зобов`язані відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності брати участь у витратах на них. Разом із тим, реєстрація позивачки за місцем проживання як ФОП - ніяким чином не впливає на зобов`язання сторін щодо оплати житлового - комунальних послуг.

26.02.2024 від представника позивача на підтвердження доводів відповіді на відзив на заперечення доводів відзиву долучено договір №250410480 про користування електричною енергією від 13.01.2016року; фото електролічильника; фото газового лічильника; акт встановлення побутового газового лічильника від 23.12.2019 року; акт зняття побутового газового лічильника від 5.12.2019 року.

Надалі, ухвалою суду від 14.03.2024 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті. Зобов`язано позивача надати в судовий розгляд (під час дослідження письмових доказів) оригінали письмових доказів, копії яких додані нею до позовної заяви. В одне з наступних судових засідань постановлено викликати свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

19.06.2025 на адресу суду від представника позивача надійшла заява із заключним словом у судових дебатах, в якому представник позивача навів доводи аналогічні тим, які зазначені у позовній заяві та відповіді на відзив, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 68 143,64 грн. витрат на утримання будинку (сплати житлово-комунальних послуг), 20 000 грн. витрат на правничу допомогу, 1073,60 грн. витрат на судовий збір.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив, просив їх задовольнити. В подальшому представник позивача подав заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити в їх задоволенні з підстав, зазначених у відзиві.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, з 27 листопада 2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому було розірвано в 2015 році.

У період шлюбу було придбано будинок по АДРЕСА_1 .

Постановою Вінницького апеляційного суду від 14 квітня 2021 року (справа №136/1867/15-ц) було вирішено поділити майно подружжя та: визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку, загальною площею 391,0 кв.м., житловою площею 143,5 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку, загальною площею 391,0 кв.м., житловою площею 143,5 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1 (а.с. 8). До позовної заяви долучено неповну копію вказаної постанови, а лише першу та останню сторінку (на що вказував представник відповідача у відзиві). Втім повний текст вказаного рішення міститься в Єдиному реєстрі судових рішень, тому у суду немає сумнівів щодо повного його змісту.

Таким чином зазначений вище будинок перебуває в спільній частковій власності позивачки ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_2 , які є його співвласниками, яким належить по ідеальній частці. Тому на сторін, як співвласників будинку, пропорційно до своїх часток (тобто порівну) лягає обов`язок нести витрати з утримання будинку, зокрема, і щодо сплати житлово-комунальних послуг.

На підтвердження договірних відносин щодо надання комунальних послуг та наявності відповідних приладів обліку представником позивача долучено договір №250410480 про користування електричною енергією від 13.01.2016 року, що підписаний споживачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; фото електролічильника; фото газового лічильника; акт встановлення побутового газового лічильника від 23.12.2019 року; акт зняття побутового газового лічильника від 5.12.2019 року.

Втім лише позивачка сплачувала повністю усі необхідні платежі (електроенергія, газ, послуги з розподілу природного газу). Так, за період з серпня 2020 року по серпень 2023 року всього сплачено - 136 287,27 грн., відповідні розрахунки додано до позовної заяви (а.с.10). Крім того, дана обставина підтверджена відповідними квитанціями:

№0.0..1 від 16.09.2020 р. (342,08 грн.);

№0.0..1 від 16.09.2020 р. (500,00 грн.);

№0.0..1 від 16.09.2020 р. (303,36 грн.);

№0.0..1 від 16.10.2020 р. (342,07 грн.);

№0.0..1 від 16.10.2020 р. (330,24 грн.);

№0.0..1 від 18.11.2020 р. (342,07 грн.);

№0.0..1 від 18.11.2020 р. (345,36 грн.);

№0.0..1 від 17.12.2020 р. (3795,00 грн.);

№0.0..1 від 17.12.2020 р. (342,07 грн.);

№0.0..1 від 17.12.2020 р. (933,36 грн.);

№0.0..1 від 18.01.2021 р. (548,73 грн.);

№0.0..1 від 18.01.2021 р. (523,44 грн.);

№0.0..1 від 18.01.2021 р. (5846,39 грн.);

№0.0..1 від 16.02.2021 р. (5995,00 грн.);

№0.0..1 від 16.02.2021 р. (548,72 грн.);

№0.0..1 від 16.02.2021 р. (509,04 грн.);

№0.0..1 від 21.03.2021 р. (460,32 грн.);

№0.0..1 від 21.03.2021 р. (10000,00 грн.);

№0.0..1 від 21.03.2021 р. (548,72 грн.);

№0.0..1 від 19.04.2021 р. (2936,00 грн.);

№0.0..1 від 19.04.2021 р. (608,16 грн.);

№0.0..1 від 19.04.2021 р. (548,72 грн.);

№0.0..1 від 18.05.2021 р. (2298,71 грн.);

№0.0..1 від 19.05.2021 р. (589,68 грн.);

№0.0..1 від 18.05.2021 р. (548,72 грн.);

№0.0..1 від 25.06.2021 р. (1481,76 грн.);

№0.0..1 від 25.06.2021 р. (548,72 грн.);

№0.0..1 від 25.06.2021 р. (518,60 грн.);

№0.0..1 від 18.07.2021 р. (448,56 грн.);

№0.0..1 від 18.07.2021 р. (548,72 грн.);

№0.0..1 від 18.07.2021 р. (499,72 грн.);

№0.0..1 від 19.08.2021 р. (421,68 грн.);

№0.0..1 від 19.08.2021 р. (548,73 грн.);

№0.0..1 від 19.08.2021 р. (695,38 грн.);

№0.0..1 від 18.09.2021 р. (596,87 грн.);

№0.0..1 від 18.09.2021 р. (462,00 грн.);

№0.0..1 від 18.09.2021 р. (548,72 грн.);

№0.0..1 від 17.10.2021 р. (581,28 грн.);

№0.0..1 від 17.10.2021 р. (1578,62 грн.);

№0.0..1 від 17.10.2021 р. (548,72 грн.);

№0.0..1 від 18.11.2021 р. (599,76 грн.).

№0.0..1 від 18.11.2021 р. (548,72 грн.);

№0.0..1 від 17.12.2021 р. (1612,80 грн.);

№0.0..1 від 17.12.2021 р. (548,72 грн.);

№0.0..1 від 17.12.2021 р. (2940,86 грн.);

№0.0..1 від 15.01.2022 р. (601,44 грн.);

№0.0..1 від 15.01.2022 р. (3741,52 грн.);

№0.0..1 від 15.01.2022 р. (797,29 грн.);

№0.0..1 від 16.02.2022 р. (944,16 грн.);

№0.0..1 від 16.02.2022 р. (797,29 грн.);

№0.0..1 від 16.02.2022 р. (7028,23 грн.);

№0.0..1 від 18.03.2022 р. (4921,46 грн.);

№0.0..1 від 18.03.2022 р. (797,29 грн.);

№0.0..1 від 18.03.2022 р. (677,04 грн.);

№0.0..1 від 13.04.2022 р. (797,29 грн.);

№0.0..1 від 13.04.2022 р. (752,64 грн.);

№0.0..1 від 13.04.2022 р. (4518, грн.);

№0.0..1 від 15.05.2022 р. (1517,38 грн.);

№0.0..1 від 15.05.2022 р. (797,29 грн.);

№0.0..1 від 15.05.2022 р. (1038,24 грн.);

№0.0..1 від 20.06.2022 р. (740,88 грн.);

№0.0..1 від 20.06.2022 р. (797,29 грн.);

№0.0..1 від 16.07.2022 р. (797,29 грн.);

№0.0..1 від 16.07.2022 р. (435,12 грн.);

№0.0..1 від 19.08.2022 р. (797,28 грн.);

№0.0..1 від 18.08.2022 р. (94,08 грн.);

№0.0..1 від 19.09.2022 р. (797,29 грн.);

№0.0..2 від 19.09.2022 р. (574,56 грн.);

№0.0..1 від 15.10.2022 р. (966,00 грн.);

№0.0..1 від 15.10.2022 р. (797,29 грн.);

№0.0..1 від 22.10.2022 р. (621,96 грн.);

№0.0..1 від 19.11.2022 р. (824,88 грн.);

№0.0..1 від 19.11.2022 р. (797,29 грн.);

№0.0..1 від 26.11.2022 р. (504,86 грн.);

№0.0..1 від 24.12.2022 р. (2492,89 грн.);

№0.0..1 від 24.12.2022 р. (797,29 грн.);

№0.0..1 від 24.12.2022 р. (808,08 грн.);

№0.0..2 від 20.01.2023 р. (5802,57 грн.);

№0.0..2 від 20.01.2023 р. (603,09 грн.);

№0.0..2 від 20.01.2023 р. (165,00 грн.);

№0.0..2 від 20.01.2023 р. (495,00 грн.);

№0.0..1 від 18.02.2023 р. (710,88 грн.);

№0.0..1 від 18.02.2023 р. (6532,53 грн.);

№0.0..2 від 18.02.2023 р. (603,09 грн.);

№0.0..1 від 19.03.2023 р. (603,09 грн.);

№0.0..1 від 19.03.2023 р. (4880,75 грн.);

№0.0..1 від 19.03.2023 р. (1008,00 грн.);

№0.0..1 від 15.04.2023 р. (603,09 грн.);

№0.0..1 від 15.042023 р. (866,88 грн.);

№0.0..1 від 15.04.2023 р. (3744,04 грн.);

№0.0..2 від 19.05.2023 р. (603,09 грн.);

№0.0..2 від 19.05.2023 р. (2449,13 грн.);

№0.0..2 від 19.05.2023 р. (885,36 грн.);

№0.0..2 від 18.06.2023 р. (603,09 грн.);

№0.0..2 від 18.06.2023 р. (35,97 грн.);

№0.0..2 від 19.06.2023 р. (557,76 грн.);

№0.0..1 від 19.07.2023 р. (11,77 грн.);

№0.0..1 від 19.07.2023 р. (603,09 грн.);

№0.0..1 від 19.07.2023 р. (715,44 грн.);

№0.0..2 від 16.08.2023 р. (603,09 грн.);

№0.0..2 від 16.08.2023 р. (936,96 грн.);

№0.0..2 від 16.08.2023 р. (24,19 грн.);

№0.0..1 від 08.09.2023 р. (364,03 грн.);

№0.0..1 від 08.09.2023 р. (603,09 грн.);

№0.0..1 від 08.09.2023 р. (936,96 грн.).

Копії дублікатів даних квитанцій, квитанцій до платіжної інструкції на переказ готівки та дублікатів чеків з оплати долучено до позовної заяви (а.с.11-47). Крім того, оригінали даних документів оглянуто судом безпосередньо у судовому засіданні та не викликають будь-яких сумнівів щодо їх достовірності, а відповідно належності та допустимості вказаних доказів.

Відповідач не здійснював будь-яких платежів по оплаті вказаних житлово-комунальних послуг, що не заперечувалось ним у судовому засіданні.

Відповідно до довідки Турбівської селищної ради №1688/15-16 від 08.09.2023 (а.с. 9) в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_2 , 1977 р.н. (відповідач), з 30.12.2008 по даний час; ОСОБА_3 , 1981 р.н. (позивачка) з 19.07.2012 по даний час; ОСОБА_4 , 2004 р.н. (дочка сторін) з 19.07.2012 по даний час.

Згідно з довідкою Турбівської селищної ради №126/15-16 від 16.01.2024 (а.с. 75) ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , втім там не проживає з 2016 року по даний час (а.с.75).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , зареєстрована як фізична особа-підприємець 31.01.2018 (а.с.76-77).

Допитана в якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що відповідач ОСОБА_2 є її сином, а відповідачка ОСОБА_3 колишньою невісткою. ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 . Вони проживали у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок був побудований у 2005 році ФГ «Скала», головою якого є її чоловік. З 2016 року, після розірвання шлюбу, ОСОБА_2 у вказаному будинку не проживає. На даний час він з новою сім`єю проживає у разом із нею у батьківському будинку в с.Вахнівка. У будинку в с-щі Турбів проживає позивачка ОСОБА_3 із дочкою ОСОБА_4 . Перший поверх будинку використовується у господарській діяльності ОСОБА_3 як салон краси. Будинок має два входи, загальні лічильники газу та електроенергії і фактично не розділений між її сином та колишньою невісткою.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6 , яка є рідною сестрою відповідача дала покази аналогічні поясненням свідка ОСОБА_5 .

Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України, частина перша статті 5 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог Ї відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18) та постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20).

Судом встановлено, що сторони є співвласниками будинку АДРЕСА_1 і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Позивачка ОСОБА_3 за період з серпня 2020 року по серпень 2023 року самостійно здійснила оплату житлово-комунальних послуг, а саме за спожиту електроенергію, газ та розподіл природного газу, у загальній сумі 136287,27 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями.

Отже, ОСОБА_3 сплатила замість відповідача ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 68 143,64 грн (половина від 136287,27 грн) за надані комунальні послуги, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Посилання відповідача на те, що він з 2016 року фактично не проживає у будинку АДРЕСА_1 , не користувався житлово-комунальними послугами, а тому у нього не виникло обов`язку здійснювати оплату вказаних послуг суперечить вимогам ст. 360 ЦК України та Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Адже він разом із позивачкою є співвласником вказаного будинку, час від часу приходить до будинку та перебуває там. Будинок рішенням суду фактично поділено на дві ідеальні частки. Частина будинку відповідача не відключена від споживання і опалюється як і частина будинку, де проживає позивачка. Газовий котел, який опалює будинок - один на цілий будинок. Окремого газового лічильника не існує. Також відповідач у своїй частині може вільно користуватися розетками та електроприладами, при цьому електролічильник один на весь будинок. За таких обставин відповідач є користувачем житлово-комунальних послуг. Він зареєстрований в будинку, що відповідно до вимог ч.3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є підставою для солідарної відповідальності за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Таким чином сторони, як співвласники - є споживачами житлово-комунальних послуг і зобов`язані відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності брати участь у витратах на них.

Враховуючи вказані обставини суд не може взяти до уваги посилання відповідача на п.6 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якого він має право на неоплату житлово-комунальних послуг.

Щодо позиції відповідача, що їх спільна з позивачем дочка ОСОБА_4 з часу свого повноліття також повинна нести солідарні зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг суд зазначає наступне. Дійсно у будинку зареєстрована дочка сторін ОСОБА_4 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла повноліття. Втім до повноліття відповідно до вимог СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей, зокрема і забезпечувати їх житлом. Крім того, після досягнення повноліття ОСОБА_4 продовжує навчання та не має самостійного заробітку. У зв`язку з цим відповідач ОСОБА_2 продовжує нести аліментні зобов`язання відносно дочки (тобто її утримання) до закінчення нею навчання відповідно до рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 14.12.2023. Разом із тим, в матеріалах справи є лише докази того, що ОСОБА_4 зареєстрована у будинку сторін спору. Втім будь-яких доказів на підтвердження того, що вона фактично проживає там та користується житлово-комунальними послугами, суду не надано, та в ходу судового розгляду не встановлено, враховуючи той факт, що вона навчається у вищому учбовому закладі в іншому населеному пункті. При цьому суд зазначає, що відповідно до вимог ст.360 ЦК України саме співвласники (якими є позивач та відповідач) відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язані брати участь у витратах на утримання будинку, зокрема і щодо сплати житлово-комунальних послуг. Разом із тим, позивачкою будь-яких вимог щодо сплати дочкою ОСОБА_4 частини витрат на утримання її частки будинку не заявлено. Відповідач, хоча і зазначив у відзиві про наявність у ОСОБА_4 (на його думку) відповідних зобов`язань, не заявляв клопотань про залучення її до справи в якості співвідповідача. За таких обставин, у випадку якщо відповідач має намір стягувати зі своєї дочки ОСОБА_4 частину житлово-комунальних послуг за користування його часткою будинку, він може це зробити звернувшись до неї із окремим позовом. Враховуючи зазначене суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог стосовно залучених учасників справи.

У відзиві представник відповідача зазначив, що ОСОБА_3 зареєстрована як ФОП за адресою АДРЕСА_1 та фактично використовує житлове приміщення і комунальні послуги в своїй господарській діяльності. Разом із тим відповідачем не надано будь-яких доказів щодо того, яким чином вказана обставина впливає на його зобов`язання, як співвласника будинку нести зобов`язання на утримання будинку та вирішення даної справи.

Посилання представника відповідача на те, що частки співвласників були встановлені постановою Вінницького апеляційного суду від 14.04.2021 року судом лише з 14 квітня 2021 року також не має значення для вирішення справи, адже до поділу майна подружжя будинок належав позивачеві та відповідачу на праві спільної сумісної власності, при цьому відповідно до ст. 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, і з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на утримання будинку, зокрема зі сплати житлово-комунальних послуг у розмірі 68 143,64 грн.

Що стосується судових витрат, то суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, враховуючи, що позов підлягає до задоволення, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1073,60 грн. судового збору.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з частиною першою, другою статті 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За змістом частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-3 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивач в позовній заяві вказав, що орієнтовний розмір судових витрат на правничу допомогу складає 20 000 грн.

На підтвердження таких витрат позивачем долучено копії: договору про надання правничої допомоги від 07.09.2023 (а.с. 140-141); довідку від 11.07.2024 про обсяг та вартість наданої правової допомоги (а.с.142), відповідно до якої ОСОБА_3 надано наступну правову допомогу: збирання доказів 5 год., підготовка та складання позовної заяви 10 год.; підготовка та складання відповіді на відзив 5 год; участь у судових засіданнях 8 год (дві поїздки Вінниця Липовець по 4 год згідно фактичного затраченого часу). Оплата здійснюється у відповідності до п. 2.4. Договору про надання правничої допомоги від 07.09.2023р.: сплачено 2000 грн квитанція від 07.09.2023, a решта суми (18000 грн) протягом десяти днів після проголошення судового рішення, а всього 20000 грн. Окремо клієнт відшкодувала витрати на дві поїздки адвоката в Липовецький районний суд 1000 грн (по 500 грн згідно п.2.3 Договору.). Також долучено квитанцію б/н від 07.09.2023, відповідно до якої позивачкою сплачено за договором 2000 грн.

В п.2.1 договору про надання правничої допомоги від 07.09.2023 сторони погодили, що вартість допомоги (гонорар) за цим договором становить 20000 грн. Відповідно до п.2.4. при укладенні договору сплачується аванс в розмірі 10% від суми вказаної в п.2.1. договору (2000 грн). Решта суми (18000 грн) сплачується протягом десяти днів після проголошення судового рішення у справі.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

У заключному слові у судових дебатах, яке було надано суду 19.06.2025 у письмовому вигляді, представник позивача просив стягнути з ОСОБА_2 20000 грн витрат на правничу допомогу та 1073,60 грн витрат по сплаті судового збору.

Враховуючи зазначене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 20000 грн витрат на правничу допомогу.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 19, 23, 76-80, 141, 258-259, 263-265, 268, 273-279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) про стягнення витрат на утримання будинку - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) витрати на утримання будинку, в тому числі зі сплати житлово-комунальних послуг у розмірі 68 143,64 (шістдесят вісім тисяч сто сорок три) гривні 64 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.Д. Іванець