Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.03.2026 Справа №607/24978/23 Провадження №2-др/607/22/26

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Дзюбича В.Л., з участю секретаря судового засідання Кочмар С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Авдєєнко Владислава Валерійовича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на його частку, визнання права власності на частку спадкового майна в об`єкті нерухомості, визнання правочину недійсним, витребування об`єкта нерухомості з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності,

УСТАНОВИВ:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.02.2026, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як частку у спільному майні подружжя.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано недійсним зареєстрований за № 1093 та укладений 12.07.2023 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 договір дарування квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_6 в користь ОСОБА_1 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 як частка у спільному майні подружжя.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_6 в користь ОСОБА_1 1/4 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Скасовано державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 .

В задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 3220,80 гривень сплаченого позивачем судового збору.

13.02.2026 представником позивача адвокатом Авдєєнко В.В., через систему «Електронний суд» подано суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, а саме про вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 гривень.

02.03.2026 через систему «Електронний суд» представником відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 адвокатом Семененко Л.М. подано суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, згідно яких подану заяву вона вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки до закінчення розгляду справи адвокатом Авдєєнко В.В. до суду не подавались докази, які підтверджували отримання ним грошових коштів від ОСОБА_1 в сумі 20000 грн. згідно Договору від 28.11.2025 року та понесені витрати ОСОБА_1 за надання правової допомоги.

Як на підставу для стягнення з ОСОБА_6 грошових коштів, адвокатом, окрім Договору від 28.11.2025 року до заяви додано Детальний опис ( звіт адвоката ), відповідно до якого адвокат повідомляє, що на ознайомлення з матеріалами справи ним витрачено 4 год., на здійснення представництва в суді 1 год. Вказаний Детальний опис не є належним та допустимим доказом по справі, який дає підстави для стягнення грошовий коштів з Починок О.В. в сумі 20000 грн., оскільки в описі відсутні дати та час надання адвокатом правової допомоги. Окрім цього, заявлена сума 20000 грн. не є співмірною з часом, який потрачено адвокатом за надання правової допомоги. (5 год.). З врахуванням вищенаведеного представник відповідачів просила відмовити у постановленні додаткового рішення.

Представник відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 адвокат Семененко Л.М. в судове засідання не з`явилась, подала клопотання про розгляду справи у її відсутності.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Згідно п.3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників судового розгляду ухвалити додаткове рішення, якщо судом не було вирішене питання про судові витрати.

Як зазначено вище, представник позивача просить ухвалити додаткове рішення про розподіл витрат позивача на професійну правничу допомогу, яка понесена позивачем у розмірі 20000 гривень.

Відповідно до договору укладеним 28.11.2025 між адвокатом Авдєєнко В.В. та ОСОБА_8 , за даним договором Виконавець зобов`язується надати Замовнику професійну правничу допомогу, а саме: ознайомитися з матеріалами справи №607/24978/23, а також здійснювати правничу допомогу, а саме: ознайомитись з матеріалами справи №607/24978/23, а також здійснювати представництво інтересів Замовника у вказаній справі в Тернопільському міськрайонному суді.

Згідно п.3 Договору, вартість послуг за даним договором становить 20000 гривень, які підлягають оплаті на першу вимогу Виконавця.

Як вбачається із Детального опису (звіт адвоката) від 13.02.2026, відповідно до Договору від 28.11.25 було надано професійну правничу допомогу у справі №607/24978/23 в сумі 20000 гривень, а саме: ознайомлення з матеріалами справи №607/24978/23 - 4 години; здійснення представництва інтересів позивача у справі №607/24978/23 в Тернопільському міськрайонному суді 1 година роботи.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Новою редакцією ЦПК (частиною 2 статті 137) встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Твердження представника відповідачів Починок О.Є., ОСОБА_6 адвоката Семененко Л.М. про те, що в задоволенні заяви слід відмовити, оскільки представником позивача до ухвалення рішення не було зроблено відповідної заяви щодо надання доказів понесення судових витрат, Суд до уваги не приймає, оскільки при розгляді справи, в своїх поясненнях, представник позивача просив суд вирішити питання про стягнення витрат на правничу допомогу понесену позивачем.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Як зазначено вище, представник позивача надав суду копію детального опису (звіт адвоката) від 13.02.2026, згідно якого вартість послуг складає по 20 000 гривень.

В судовому засіданні при розгляді позову, інтереси позивача ОСОБА_1 представляв адвокат Авдєєнко Владислав Валерійович, згідно ордеру серії ВО №1124707, виданого адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально.

Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону, до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Разом з тим, згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У постанові Верховного суду від 09 березня 2021 року (справа № 200/10535/19-а) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року по справі 755/9215/15-ц ВП ВС роз`яснила, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» 536/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У п.п. 113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» від 07 листопада 2013 року, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд неодноразово викладав позицію про те, що можуть бути відшкодовані судові витрати на професійну правову допомогу після розгляду справи судом та подання відповідних доказів у строки, встановлені процесуальним законодавством.

Верховний Суд у постанові від 09 березня 2023 року у справі №127/28862/21 зазначив наступне: «При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України)».

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.

Отже, відшкодуванню підлягають витрати на правничу допомогу незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (ч.5 цієї статті ЦПК) .

Зваживши надані представником позивача докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, час та зусилля, витрачені адвокатом при ознайомленні із матеріалами цивільної справи, а також при участі в одному судовому засіданні, суд вважає необґрунтованим визначений в Детальному опису (звіт адвоката) від 13.02.2026, розмір витрат правничої допомоги на суму 20 000 гривень.

Також, дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд приходить до висновку, що деякі види робіт мають не обґрунтовано завищену вартість, з огляду на складність справи та фактично виконаній адвокатом роботи (наданих послуг), часові, витраченому адвокатами на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг).

З врахування наведеного та вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд вважає, що обґрунтованим та співмірним є стягнення із відповідача ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_1 вартості наданих послуг правничої допомоги у розмірі 8 000 гривень.

Відтак, вимоги представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають до часткового задоволення.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 263, 265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Авдєєнко Владислава Валерійовича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на його частку, визнання права власності на частку спадкового майна в об`єкті нерухомості, визнання правочину недійсним, витребування об`єкта нерухомості з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 8000 (Вісім тисяч) гривень понесених витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса останнього відомого місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , адреса останнього відомого місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_5 , адреса останнього відомого місця проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_6 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Головуючий суддя В. Л. Дзюбич