провадження № 2/650/2418/26
УХВАЛА

іменем України

10 березня 2026 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області

в складі головуючого судді Сікори О.О.,

за участю секретаря Завістовської Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Олександрівка заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої звернулася адвокат Іванченко Анастасія Валеріївна, про компенсацію судових витрат у межах цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

28 січня 2026 року представник відповідача звернувся до суду із заявою про компенсацію судових витрат, у якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн.

В обґрунтування заяви представник зазначив, що провадження у справі було закрито ухвалою суду від 05 грудня 2025 року, а ухвалою від 22 січня 2026 року відповідачу роз`яснено право на звернення із заявою про компенсацію судових витрат у порядку частини п`ятої статті 142 ЦПК України. Позивач звернувся до суду з безпідставним позовом та допустив недобросовісну процесуальну поведінку, оскільки на момент подання позову існувало відкрите провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 № 923/1535/21, у межах якого кредитор мав заявляти свої вимоги. Представник відповідача стверджує, що ні первісний кредитор, ні наступні правонаступники, у тому числі Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», із грошовими вимогами у справі про неплатоспроможність не зверталися, хоча мали можливість перевірити відповідну інформацію з офіційних джерел. У зв`язку з цим вважає, що позов від початку був поданий за відсутності предмета спору, а подальше закриття провадження стало наслідком правничої роботи представника відповідача, який підготував відзив, зібрав та подав докази щодо процедури неплатоспроможності і необґрунтованості позовних вимог.

Також представник відповідача зазначив, що у зв`язку з розглядом справи ОСОБА_1 понесла витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн, на підтвердження чого додано ордер, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, договір про надання правничої допомоги, додаткову угоду та акт приймання-передавання юридичних послуг. У зв`язку з цим просить компенсувати зазначені витрати за рахунок позивача.

Представник позивача заперечив проти доводів, наведених представником відповідача, зазначивши, що позивач діяв добросовісно та реалізував право на звернення до суду, а на момент подання позову не володів інформацією про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність відповідача і не був належним чином повідомлений про це. Сам по собі факт наявності відомостей у відкритих реєстрах не свідчить про недобросовісність позивача та не покладає на нього безумовного обов`язку перевіряти наявність процедури неплатоспроможності перед кожним зверненням до суду.

Також представник позивача зазначив, що після отримання інформації про наявність процедури неплатоспроможності позивач негайно подав заяву про закриття провадження, що, на його думку, підтверджує відсутність наміру обходити процедуру банкрутства, свідчить про належну процесуальну поведінку та добросовісність сторони. Провадження у справі було закрито не через безпідставність позову, а у зв`язку з наявністю процедури неплатоспроможності, при цьому позивач не вчиняв процесуальних зловживань, не затягував розгляд справи та фактично сам усунув процесуальну перешкоду.

Крім того, представник позивача вважає, що витрати відповідача на правничу допомогу не є наслідком неправомірних дій позивача, а є результатом самостійного рішення відповідача користуватися правничою допомогою. Доводи про наявність у позивача обов`язку перевіряти відомості щодо неплатоспроможності фізичної особи перед зверненням до суду не відповідають законодавству, оскільки ЦПК України такого обов`язку не встановлює, а інше тлумачення призвело б до необґрунтованого обмеження права на доступ до правосуддя.

Окремо представник позивача заперечуєв щодо розміру заявлених до компенсації витрат, посилаючись на те, що справа фактично не розглядалася по суті, обсяг процесуальних дій був мінімальним, а провадження закрито на ранній стадії, у зв`язку з чим сума 12 000 грн, на його думку, не відповідає критеріям розумності та співмірності.

У судове засідання представник позивача не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Представник відповідача у судове засідання також не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не подав. З огляду на вказані обставини, а також враховуючи, що неявка належним чином повідомлених осіб не перешкоджає розгляду питання по суті, суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви за відсутності представників сторін.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, подану заяву та наведені представниками сторін доводи, дійшов таких висновків.

Суд встановив, що у провадженні Великоолександрівського районного суду Херсонської області перебувала цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою суду від 07 січня 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 08 квітня 2025 року відповідачем подано відзив на позовну заяву. 03 грудня 2025 року представник позивача звернувся до суду із заявою про закриття провадження у справі. Ухвалою суду від 05 грудня 2025 року провадження у справі було закрито. Надалі представник відповідача звернувся до суду із заявою про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу в порядку частини п`ятої статті 142 ЦПК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. При цьому учасники судового процесу та їхні представники зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, а зловживання процесуальними правами не допускається. Право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав є однією з основних засад цивільного судочинства.

Отже, для вирішення питання про компенсацію витрат відповідачу у зв`язку із закриттям провадження у справі самого лише факту закриття провадження недостатньо. Необхідним є встановлення саме необґрунтованих дій позивача, які перебувають у причинному зв`язку з понесеними відповідачем витратами. Верховний Суд у своїй практиці виходить з того, що такі дії мають полягати не просто у помилковому зверненні до суду чи у подальшому закритті провадження, а у свідомій недобросовісній процесуальній поведінці позивача, яка свідчить про зловживання процесуальними правами. Крім того, має бути встановлена і необхідність понесення відповідачем відповідних витрат у зв`язку з такою поведінкою позивача.

Зі змісту поданої заяви вбачається, що представник відповідача пов`язує необґрунтованість дій позивача з тим, що на момент звернення до суду щодо відповідача вже була відкрита справа про неплатоспроможність, а тому позивач, на думку заявника, не мав права звертатися з таким позовом до суду цивільної юрисдикції та повинен був заявляти свої вимоги виключно в межах справи про неплатоспроможність.

Суд погоджується з тим, що відповідно до статті 120 Кодексу України з процедур банкрутства з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність пред`явлення кредиторами вимог до боржника та задоволення таких вимог може відбуватися лише в межах провадження у справі про неплатоспроможність та у порядку, передбаченому цим Кодексом. Однак наведена норма визначає правовий режим реалізації вимог кредитора після відкриття відповідного провадження і порядок їх заявлення, але сама по собі не свідчить про те, що подання позову до суду загальної юрисдикції в кожному випадку є завідомо недобросовісною поведінкою чи зловживанням процесуальними правами.

Так само суд бере до уваги, що ані частина п`ята статті 142 ЦПК України, ані стаття 44 ЦПК України, ані положення Кодексу України з процедур банкрутства не встановлюють прямого процесуального обов`язку позивача до подання позову попередньо перевіряти у відкритих державних реєстрах наявність чи відсутність відкритого провадження у справі про неплатоспроможність відповідача. Із системного аналізу наведених норм випливає, що звернення особи до суду саме по собі є реалізацією права на судовий захист, а тому відсутність попередньої перевірки відомостей у відкритих джерелах не може автоматично ототожнюватися з недобросовісною поведінкою чи зловживанням процесуальними правами.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що на момент звернення до суду позивач був достеменно обізнаний про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність відповідача, усвідомлював неможливість розгляду спору в порядку цивільного судочинства, але, незважаючи на це, свідомо звернувся до суду саме з метою тиску на відповідача чи досягнення іншої неправомірної процесуальної переваги. Наведені у заяві доводи фактично зводяться до припущення про те, що позивач мав можливість дізнатися про відповідні обставини з відкритих джерел, однак саме по собі таке припущення не доводить наявності в його діях ознак свідомої недобросовісності у розумінні частини п`ятої статті 142 ЦПК України.

Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що після з`ясування обставин, які перешкоджають подальшому розгляду спору в цьому провадженні, представник позивача сам звернувся до суду із заявою про закриття провадження у справі. Така процесуальна поведінка сама по собі не свідчить про зловживання процесуальними правами, не підтверджує наявності умислу на безпідставне підтримання позову та не дає підстав для висновку, що понесені відповідачем витрати стали наслідком саме необґрунтованих дій позивача, а не реалізації відповідачем свого права на правничу допомогу у справі.

При цьому суд враховує, що звернення відповідача за професійною правничою допомогою та підготовка представником відповідача відзиву на позовну заяву, збір відомостей з відкритих джерел і подання відповідних документів дійсно свідчать про вчинення певних процесуальних дій у зв`язку з розглядом справи. Однак сам по собі факт несення таких витрат не є достатньою підставою для їх компенсації в порядку частини п`ятої статті 142 ЦПК України, оскільки для цього необхідно встановити, що вони стали наслідком саме необґрунтованих дій позивача.

Суд бере до уваги, що підставою для закриття провадження у цій справі була наявність щодо відповідача провадження у справі про неплатоспроможність, у зв`язку з чим заявлення вимог кредитора мало відбуватися у порядку, передбаченому Кодексом України з процедур банкрутства. За таких обставин для підтвердження наявності відповідної процесуальної перешкоди достатнім було повідомлення суду про відкриття такого провадження та надання належних відомостей, які могли бути перевірені судом. Отже, сам по собі значний обсяг підготовленого відзиву та заявлений розмір витрат на правничу допомогу не свідчать про те, що саме такий обсяг допомоги був об`єктивно необхідним та неминучим наслідком поведінки позивача у цій справі.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що представником відповідача не доведено наявності у діях позивача саме свідомої недобросовісної процесуальної поведінки, яка б свідчила про зловживання процесуальними правами та утворювала передбачені частиною п`ятою статті 142 ЦПК України підстави для компенсації витрат на професійну правничу допомогу. За таких обставин підстави для задоволення заяви про компенсацію судових витрат відсутні.

На підставі вищенаведених положень ЦПК України, суд,

постановив:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої звернулася адвокат Іванченко Анастасія Валеріївна, про компенсацію судових витрат у межах цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 16 березня 2026 року.

Суддя: ________________ О.О. Сікора