Справа № 196/1008/24
№ провадження 2/196/15/2026
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року с-ще Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Бабічевої Л.П.,

за участю секретаря судового засідання Шевченко Т.І.,

учасники справи та представники учасників справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

представник позивачки - адвокат Мисечко Катерина Олександрівна,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представник відповідачів - адвокат Забара Альона Володимирівна,

треті особи: ОСОБА_4 , державний нотаріус Царичанської

державної нотаріальної контори Дніпропетровської області - Фрізен Наталія Юріївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду с-ща Царичанка в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частину домоволодіння та земельних ділянок, які є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Мисечко К.О., звернулася до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа: державний нотаріус Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області - Фрізен Н.Ю., про визнання права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частину домоволодіння та земельних ділянок, які є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що позивачка ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 , зареєстрованому 08.03.1964 р. у Будинку одруження (м.Дніпропетровська), актовий запис № 725.

Від шлюбу мали синів ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У період шлюбу позивачки з ОСОБА_6 на підставі рішення виконкому Царичанської селищної Ради народних депутатів від 15.12.1999 року № 312 ОСОБА_6 була надана у приватну власність земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка зареєстрована у Державному земельному кадастрі за №:03:003:0030 та розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Державний акт на земельну ділянку від 04.02.2002 року серія ІІІ-ДП 041471.

Крім того, на підставі рішення виконкому Царичанської селищної Ради народних депутатів від 15.12.1999 року № 312 ОСОБА_6 була надана земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0.0403 га, яка зареєстрована за кадастровим номером :03:003:0031, Державний акт від 04.02.2002 року серія ІІІ-ДП № 041471, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, за ОСОБА_6 згідно відповіді КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» зареєстрований будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Даний будинок зареєстрований за ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 05 жовтня 1994 року, виданого Виконавчим комітетом Царичанської районної ради народних депутатів на підставі рішення № 02 від 04 січня 1994 року та зареєстрованого Царичанським бюро технічної інвентаризації 05 жовтня 1994 року в книзі № 15, реєстровий № 2356. Домоволодіння складається з А-1 житловий будинок, загальною площею 113.6 кв.м., житловою площею 74,5 кв.м, 1994 ріку побудови., а-1 сіні, рік побудови 1994, Б-1-гараж, рік побудови 1994, В-1 літня кухня, рік побудови 1994, пд/В-1 погріб рік побудови 1994, в-1 прибудова, рік побудови 1994, Г1 сарай, рік побудови 1993, Д-1 душ, рік побудови 1993, Е-1 вбиральня, рік побудови 1993, №1 огорожа споруда, № 2 ворота споруда,№ 3 хвіртка споруда, № 4 ворота споруда.

Даний будинок позивач будувала разом з чоловіком ОСОБА_6 у 1993-1994 роках сумісно, знаходячись у зареєстрованому шлюбі, мешкаючи сумісно та ведучи спільне господарство. На день смерті чоловіка ОСОБА_1 проживала разом з ним у вказаному будинку, була на його утриманні, що підтверджується довідкою від 14.07.2015 року № 2236.

Крім того, у період шлюбу позивача з ОСОБА_6 на підставі рішення органу виконавчої влади розпорядження голови Царичанської районної державної адміністрації від 22.02.2005 року за ОСОБА_6 на правах приватної власності була зареєстрована земельна ділянка площею 3.0316 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пай), яка зареєстрована у Державному земельному кадастрі за №:01:001:0049 та розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, Царичанська селищна рада. Державний акт на земельну ділянку від 30.01.2007 року серія ІІ-ДП 092148.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік позивачки - ОСОБА_6 . Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину сумісного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельних ділянок з кадастровими номерами №:03:003:0030, площею 0,2500 га; № :03:003:0031, площею 0.0403 га; № :01:001:0049, площею 3.0316 га.

Заповіту чоловік не залишив. Спадкоємців першої черги за законом було троє дружина померлого (позивачка) ОСОБА_1 та сини померлого: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_8 відмовилися від своєї долі у спадщині на користь ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

На той час позивачка ОСОБА_1 була зареєстрована та постійно мешкала за адресою : АДРЕСА_1 , й вважала, що їй, як дружині померлого, яка пережила свого чоловіка, належить 1/2 усього вищеназваного майна, яке було придбане у зареєстрованому шлюбі.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України спільна сумісна власність передбачає рівність часток, тому позивачка просить суд визначити частку позивачки ОСОБА_1 в праві спільної сумісної власності 1/2 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельних ділянок з кадастровими номерами №:03:003:0030, площею 0,2500 га; №:03:003:0031, площею 0.0403 га; № :01:001:0049, площею 3.0316 га.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер син позивачки ОСОБА_7 , постійне місце реєстрації на момент смерті котрого було: АДРЕСА_1 .

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді вищевказаного будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина у вигляді земельних ділянок:

- площею 0.1500 га, кадастровий номер :03:003:0035, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, що розташована в АДРЕСА_1 ;

- площею 0.1439 га, кадастровий номер :03:003:0034, призначеної для ведення особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_1 ;

- площею 2.8100 га, кадастровий номер :01:002:0015, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пай), розташованої на території Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області.

Вищезазначене майно у вигляді житлового будинку та земельних ділянок належало сину позивачки ОСОБА_7 на правах особистої власності. Заповіту померлий син не залишив.

Після його смерті спадкоємців першої черги за законом було четверо позивачка ОСОБА_1 (мати померлого), дружина померлого ОСОБА_4 , доньки померлого відповідачки): ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Спадкоємець ОСОБА_4 відмовилися від своєї долі у спадщині на користь доньок ОСОБА_2 та ОСОБА_9 .

Таким чином спадкоємцями першої черги на спадкове майно після смерті ОСОБА_7 є позивачка ОСОБА_1 (мати померлого), доньки померлого (відповідачки) : ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, прийняття спадщини після смерті сина, але постановою нотаріуса від 12.04.2024 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, а також у зв`язку з тим, що є інші спадкоємці, які прийняли спадщину, а вона звернулася із заявою про видачу свідоцтва на право на спадщину на все вищевказане спадкове майно.

Надати правовстановлюючі документи вона не змогла, так як вони знаходилися у відповідачів, які відмовляються їх надавати.

Позивачка та відповідачки, які є доньками померлого ОСОБА_7 є спадкоємцями першої черги за законом, а тому вважає, що кожен повинен успадкувати по 1/4 спірного майна, яке належало померлому ОСОБА_7 .

Враховуючи, що 1/2 частина домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та 1/2 земельних ділянок з кадастровими номерами № :03:003:0030, площею 0,2500 га; №:03:003:0031, площею 0.0403 га, №:01:001:0049, площею 3.0316 га, належить позивачці на праві спільної сумісної власності подружжя, друга половина вказаного майна є спадковим майном після смерті ОСОБА_7 , який прийняв спадщину, але не оформив спадкових прав, тому позивачка спадкує за законом 1/8 вказаного домоволодіння та земельних ділянок.

Крім того, позивачка спадкує за законом 1/4 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , та 1/4 земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:003:0035, :03:003:0034, :01:002:0015 після смерті сина ОСОБА_7 .

Відповідно до п.23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, в зв`язку з тим, що оформити свої спадкові права та права на частку у спільно нажитому майні після померлого чоловіка у нотаріальному порядку позивачка не має можливості, її права підлягають судовому захисту.

Тому позивачка просить:

1. Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , спільно набуте майно:

- будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з А-1 житловий будинок, загальною площею 113.6 кв.м., житловою площею 74,5 кв.м, 1994 року побудови., а-1 сіні, рік побудови 1994, Б-1-гараж, рік побудови 1994, В-1 літня кухня, рік побудови 1994, пд/В-1 погріб рік побудови 1994, в-1 прибудова, рік побудови 1994, Г1 сарай, рік побудови 1993, Д-1 душ, рік побудови 1993, Е-1 вбиральня, рік побудови 1993, №1 огорожа споруда, № 2 ворота споруда,№ 3 хвіртка споруда, № 4 ворота споруда,

- земельну ділянку площею 0,2500 га, зареєстровану у Державному земельному кадастрі за №:03:003:0030 та розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Державний акт від 04.02.2002 року серія ІІІ-ДП 041471,

- земельну ділянку, площею 0.0403 га, яка зареєстрована за кадастровим номером :03:003:0031 та розташовану за адресою : АДРЕСА_1 . Державний акт від 04.02.2002 року серія ІІІ-ДП №041471,

- земельну ділянка площею 3.0316 га, зареєстровану у Державному земельному кадастрі за №:01:001:0049 та розташовану за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, Царичанська селищна рада. Державний акт на земельну ділянку від 30.01.2007 року серія ІІ-ДП 092148.

2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 спільно нажитого майна після померлого чоловіка, а саме:

- будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ,

- земельної ділянки площею 0,2500 га, зареєстрованої у Державному земельному кадастрі за №:03:003:0030 та розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

- земельної ділянки, площею 0.0403 га, зареєстрованої за кадастровим номером :03:003:0031 та розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

- земельної ділянки площею 3.0316 га, зареєстрованої у Державному земельному кадастрі за №:01:001:0049 та розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, Царичанська селищна рада.

3. Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 1/8 майна, а саме:

- будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з А-1 житловий будинок, загальною площею 113.6 кв.м., житловою площею 74,5 кв.м, 1994 року побудови., а-1 сіні, рік побудови 1994, Б-1-гараж, рік побудови 1994, В-1 літня кухня, рік побудови 1994, пд/В-1 погріб рік побудови 1994, в-1 прибудова, рік побудови 1994, Г1 сарай, рік побудови 1993, Д-1 душ, рік побудови 1993, Е-1 вбиральня, рік побудови 1993, №1 огорожа споруда, № 2 ворота споруда,№ 3 хвіртка споруда, № 4 ворота споруда,

- земельної ділянки площею 0,2500 га, зареєстрованої у Державному земельному кадастрі за №:03:003:0030 та розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

- земельної ділянки, площею 0.0403 га, зареєстрованої за кадастровим номером :03:003:0031 та розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

- земельної ділянки площею 3.0316 га, зареєстрованої у Державному земельному кадастрі за №:01:001:0049 та розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, Царичанська селищна рада.

4. Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 1/4 майна, а саме:

- будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

- земельної ділянки площею 0.1500 га, кадастровий номер :03:003:0035, що розташована в АДРЕСА_1 ,

- земельної ділянки площею 0.1439 га, кадастровий номер :03:003:0034, що розташована в АДРЕСА_1 ,

- земельної ділянки площею 2.8100 га, кадастровий номер :01:002:0015, розташованої на території Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області.

5. Судові витрати по справі покласти на відповідачів.

Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 31.07.2024 р. відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судового засідання (т.1 а.с.151).

Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 21.10.2024 р. витребувано від Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області належним чином завірені копії спадкової справи після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Витребувано від КП "Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради належним чином завірену копію матеріалів інвентаризаційної справи на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належним чином завірену копію інвентаризаційної справи щодо житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с. 118-19).

Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 20.05.2025 р. було уточнено прізвище відповідачки ОСОБА_5 , зазначено вірним прізвище відповідачки " ОСОБА_10 ", а також було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (т.2 а.с. 198).

Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 15.10.2025 р. витребувано з Архівного відділу Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області належним чином завірену копію розпорядження голови Царичанської районної державної адміністрації № 56-р від 22 лютого 2005 року, на підставі якого ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку площею 3.0316 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Царичанської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т.3 а.с. 63, 70-71).

Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 15.10.2025 р. залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності в порядку спадкування за законом, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.3 а.с. 69, 72-73).

Представник відповідачів адвокат Забара А.В. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі та стягнути з позивачки на користь ОСОБА_2 судові витрати. Посилається на те, що відсутні підстави вважати земельні ділянки спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_6 , оскільки вони належали померлому чоловіку позивачки на праві особистої приватної власності, а тому на таке майно не розповсюджується режим спільності майна подружжя.

Зокрема, земельні ділянки кадастровий номер № :01:001:0049, площею 3.0316 га; кадастровий номер №:03:003:0030, площею 0,2500 га, та кадастровий номер №:03:003:0031, площею 0.0403 га, були набуті померлим чоловіком позивачки ОСОБА_6 в порядку приватизації та на підставі державних актів про право власності на земельні ділянки та таке майно є особистою власністю померлого чоловіка позивачки.

Земельні ділянки кадастровий номер №:03:003:0030, площею 0,2500 га, та кадастровий номер №:03:003:0031, площею 0.0403 га, були набуті померлим чоловіком позивачки 04.02.2002 року в період дії Кодексу про шлюб та сім`ю.

З огляду на те, що земельні ділянки були отримані померлим чоловіком позивачки в дар, тобто безоплатно на підставі положень Земельного кодексу України таке майно є особистою приватною власністю чоловіка позивачки та таке майно не є спільним майном подружжя.

Земельна ділянка кадастровий номер № :01:001:0049, площею 3.0316 га, була набута 30.01.2007 року в період дії СК України, а тому відповідно по п.4 ч.1 ст.57 СК України є особистою приватною власністю померлого чоловіка позивачки.

За таких обставин вказані земельні ділянки не можуть бути визнані спільним майном подружжя, а тому вимога про визнання таких земельних ділянок спільним майном подружжя та визнання за позивачкою 1/2 частки на такі земельні ділянки не підлягає задоволенню.

Також посилається на те, що наявні підстави для відмови в позові щодо визнання права власності на 1/8 частки на земельні ділянки.

Позивачка вказує, що оскільки померлий ОСОБА_7 успадкував після смерті свого батька і чоловіка позивачки ОСОБА_6 1/2 частку від спадкового майна, то просить визнати за нею право власності на 1/8 від вказаного майна, але відповідачі не погоджуються з такими вимогами.

Вважають, що ОСОБА_7 успадкував після смерті свого батька і чоловіка позивачки не 1/2 земельних ділянок, а 100% частки таких земельних ділянок. Вказані земельні ділянки належали ОСОБА_6 на праві особистої приватної власності та після його смерті вказані земельні ділянки були успадковані виключно батьком відповідачів ОСОБА_7 , оскільки позивачка та її син ОСОБА_8 відмовились від спадкового майна на користь ОСОБА_7 . З огляду на викладене вимога про присудження на користь позивача 1/2 частки на вказані земельні ділянки в порядку поділу майна подружжя не підлягає задоволенню.

Позивачка також претендує на вказані земельні ділянки, які належали батьку відповідачів ОСОБА_7 , однак лише на 1/4 частину від половини таких земельних ділянок, що складає частку в розмірі 1/8 від таких земельних ділянок. Позивачка вказує, що прийняла спадщину, а тому вона не може відступати від частки в спадковому майні, яка їй належить.

Таким чином, позивачка може претендувати на земельні ділянки в порядку спадкування, які належали її померлому сину ОСОБА_7 та які ним були успадковані після смерті батька ОСОБА_6 в частці 1/4 від вказаних земельних ділянок, а не 1/8 від частки таких земельних ділянок.

З огляду на те, що суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, чиї права порушуються чи не визнаються та не має право виходити за межі позовних вимог, відповідачі вважають, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на земельні ділянки в частці 1/8 від таких земельних ділянок, а тому просять відмовити в задоволенні вказаних позовних вимог.

Також наявні підстави для відмови у визнанні за позивачкою права власності на 1/4 житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Так 01.07.1992 року між ОСОБА_7 (покупець) та ОСОБА_11 (продавець) був укладений Договір купівлі-продажу по АДРЕСА_3 .

Відповідно до вказаного Договору ОСОБА_7 був придбаний будинок з наступними характеристиками: А-1 житловий будинок шлакоблоковий, обкладений цеглою, житловою площею 42,1 кв.м. в АДРЕСА_2 , і розташований на земельній ділянці розміром 0,15 га.

На цій земельній ділянці розташовані такі господарчі приміщення: Б-I, В-I два сараї шлакоблокові, Г-I туалетна дощана, К-колодязь, зливна яма.

21 червня 1997 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 (післяшлюбне прізвище ОСОБА_13 ) був укладений шлюб.

ОСОБА_7 проживав у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_14 до самої смерті. За час шлюбу вказане домоволодіння було збільшене за рахунок додаткових добудов, які були вчинені подружжям.

Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями станом на 27.05.2022 р. будинок складається з наступних елементів: А-1 житловий будинок, а1, а3, а4 прибудови, Б-I, Е-I сараї, пб/Б1 погріб, В1 гараж, Д1 погріб з шийкою, №2 колодязь, №3,4 огорожі.

Відповідно до Характеристики будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами прибудова а4 була збудована в 1997 р., погріб з шийкою був збудований в 2005 р., сарай Е1 був збудований в 2005 р.

Тобто вказані елементи були збудовані в період шлюбних відносин, а тому на такі добудови розповсюджується режим спільного майна подружжя.

Крім того, за час шлюбу та спільного проживання в будинку були здійснені перевлаштування, ремонт, такий будинок утримувався за рахунок батьків відповідачів, а тому вважається спільним майном подружжя.

Зокрема за час шлюбних відносин батьки відповідачів зробили у вказаному будинку наступні поліпшення: здійснили перекриття даху ванни, яке доводилось оновлювати майже кожні два роки, починаючи з 2000 р.; влаштування підлоги в кухні, ванній кімнаті, спальні в 2009-2011 р.; встановили газовий котел в 2009 р., міжкімнатні двері в 2008 р.; зробили косметичний ремонт у всіх житлових кімнатах в 2006 р.; зробили заміну вікон на металопластикові вікна в 2010 році; зробили перепланування в будинку шляхом закладання вікна між кімнатою та кухнею в 2006 році; встановили паркан в 2008 р.; забезпечили ремонт в ванній кімнаті, влаштувавши сантехнічне приладдя в 2012 р., здійснили проведення водопроводу в будинок в 2017-2018 р.

Відповідно до ч.1 ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на наявність доказів того, що житловий будинок садибного типу по АДРЕСА_2 збільшився у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат батьків відповідачів, вважають що в позові позивачки про визнання за нею 1/4 на вказаний будинок слід відмовити.

Також вважають, що наявні підстави для відмови в позові через відсутність порушеного права.

Щодо вимоги позивачки про визнання спільним майном подружжя житлового будинку по АДРЕСА_1 , то зазначають таке.

Позивачка вказує, що цей житловий будинок будувався позивачем разом з чоловіком.

Однак заслуговує на увагу той факт, що земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер №:03:003:0030, на якій розташований житловий будинок була отримана у власність чоловіком позивачки в 2002 році, що підтверджується державним актом на земельну ділянку від 04.02.2002 року, однак будівництво житлового будинку було здійснено в 1994 році, що підтверджується листом КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» ДОР від 30.06.2022 р. №113. Також в листі вказується, що житловий будинок був набутий на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 05.10.1994 року, виданого виконавчим комітетом Царичанської районної ради народних депутатів на підставі рішення №02 від 04.01.1994 року. Отже з листа слідує, що такий житловий будинок був наданий чоловіку позивачки в особисту приватну власність та безоплатно, а тому відповідачі мають сумніви, що вказаний будинок дійсно належав позивачу та її чоловікові на праві власності подружжя.

Крім того, відповідачі вважають, що заявлений позивачкою розмір витрат на правничу допомогу в сумі 40 000 грн. є неспівмірним з справою, її складністю та часом, який був витрачений адвокатом. Вважають, що вони жодним чином не порушили прав позивачки, а отже і витрати підлягають покладенню саме на позивачку.

Також вказують, що відповідачка ОСОБА_2 попередньо очікує понести витрати на правову допомогу в розмірі 40 000 грн. Докази понесення витрат на правову допомогу подаються до закінчення судових дебатів або будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (т.1 а.с. 211-218).

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася. Представник позивачки - адвокат Мисечко К.О. у судовому засіданні (у режимі відеоконференції) підтримала позов та просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позові. Також зазначила, що на підтвердження витрат на правничу допомогу в розмірі 40 000 грн. вона у п`ятиденний строк після ухвалення рішення суду ще додатково надасть акт виконаних робіт по вказаній цивільній справі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися. Представник відповідачів - адвокат Забара А.В. у судовому засіданні (у режимі відеоконференції) позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позов. Також зазначила, що нею вже подано до суду клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу з позивачки на користь відповідачки ОСОБА_2 в розмірі 45 000 грн. разом з усіма доказами, однак в подальшому відповідачка ОСОБА_2 ще понесла додаткові витрати на правничу допомогу за два судові засідання, про що у п`ятиденний строк після ухвалення рішення суду ще будуть надані до суду відповідні докази.

Третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні (у режимі відеоконференції) заперечувала проти задоволення позовних вимог. Також пояснила, що вона є дружиною померлого ОСОБА_7 з 1997 року і після його смерті вона відмовилась від своєї частки на користь їхніх доньок (відповідачок по справі), щоб їм була більша частина спадщини. Однак, незважаючи, що спадковий житловий будинок по АДРЕСА_2 був придбаний її чоловіком ще до їхнього шлюбу, у вказаному будинку вони із ОСОБА_7 проживали у зареєстрованому шлюбі до самої смерті. За час шлюбу вказане домоволодіння було збільшене у своїй вартості за рахунок їхніх спільних трудових та грошових затрат та додаткових добудов, які були вчинені подружжям, погріб та сарай були збудовані ними разом у 2005 році, а тому на такі добудови розповсюджується режим спільного майна подружжя. Крім того, за час шлюбу та спільного проживання в будинку ними були здійснені перевлаштування, ремонт, проведено воду, зведено паркан, було замінено всі вікна, зроблені ремонти на кухні та у ванній кімнаті, а тому будинок вважається спільним майном подружжя.

Третя особа державний нотаріус Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області - Фрізен Н.Ю. у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без участі нотаріуса (т.3 а.с. 126).

Суд заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст.76,77,78,79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з 08 березня 1964 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 , який було зареєстровано у Будинку одруження м.Дніпропетровська, актовий запис № 725, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 08.03.1964 року (т.1 а.с. 22).

У період шлюбу у позивачки ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_6 народилось двоє дітей - синів ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджено копіями свідоцтв про народження (т.2 а.с. 41 зворот, 52).

ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт. Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області помер чоловік позивачки - ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 12.04.2023 року (повторне) (т.1 а.с. 20), після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно.

Згідно з довідкою селищного голови Царичанської селищної ради №2236 від 14.07.2015 року позивачка ОСОБА_1 на день смерті чоловіка ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживали разом по АДРЕСА_1 , вели спільне господарство (т.1 а.с.18).

Після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняв спадкоємець першої черги - син ОСОБА_7 , який 27 жовтня 2015 року подав державному нотаріусу Царичанської державної нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини за законом (т.2 а.с. 39).

Позивачка ОСОБА_1 27 жовтня 2015 року подала державному нотаріусу Царичанської державної нотаріальної контори заяву про відмову від належної їй частки у спадщині за законом та від обов`язкової частки у спадковому майні згідно ст. 1241 ЦК України після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 (т.2 а.с. 42).

Інший спадкоємець першої черги - син ОСОБА_8 спадщину після смерті батька ОСОБА_6 не прийняв, 01 березня 2016 року подав державному нотаріусу Царичанської державної нотаріальної контори заяву про те, що спадщину він не прийняв (з померлим не проживав на час відкриття спадщини) та на неї не претендує, звертатися до суду з метою встановлення йому додаткового строку для прийняття спадщини не буде (т.2 а.с. 49 зворот).

Державним нотаріусом Царичанської державної нотаріальної контори була заведена 27 жовтня 2015 року спадкова справа після померлого ОСОБА_6 за №176/2015 (т.2 а.с. 36).

Інші спадкоємці, які прийняли у встановленому законом порядку спадщину після померлого ОСОБА_6 та не відмовились від неї відсутні, що підтверджується копією спадкової справи №176/2015 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 (т.2 а.с. 37-85).

ІНФОРМАЦІЯ_4 в смт. Царичанка Дніпровського району Дніпропетровської області помер син позивачки - ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 24.05.2021 року (т.2 а.с. 97), після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно.

Після його смерті спадщину прийняли сторони по справі, спадкоємці першої черги - мати ОСОБА_1 (позивачка) та доньки: ОСОБА_2 , ОСОБА_15 (відповідачки), які подали державному нотаріусу Царичанської державної нотаріальної контори у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини за законом (т.2 а.с.88, 91, 98).

Інший спадкоємець - дружина померлого ОСОБА_7 - ОСОБА_4 (третя особа по справі) 13 липня 2021 року подала державному нотаріусу Царичанської державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після померлого чоловіка на користь доньок померлого - ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (т.2 а.с. 94).

Державним нотаріусом Царичанської державної нотаріальної контори була заведена 13 липня 2021 року спадкова справа після померлого ОСОБА_7 за №128/2021 (т.2 а.с. 87).

Інші спадкоємці, які прийняли у встановленому законом порядку спадщину після померлого ОСОБА_7 та не відмовились від неї відсутні, що підтверджується копією спадкової справи №128/2021 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 (т.2 а.с. 87-105).

Постановою державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Фрізен Н.Ю. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 квітня 2024 року було відмовлено позивачці ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на все спадкове майно після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 сина ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що крім неї є ще спадкоємці, які прийняли спадщину, та відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно (т.1 а.с. 23).

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції № 475/97-ВР від 17.07.1997 року» ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно зі ст.1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до суду, та, зокрема, просить визнати за нею право власності на 1/2 частку спільно набутого майна подружжя після померлого чоловіка ОСОБА_6 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме на 1/2 частину: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:003:0030; земельної ділянки, площею 0.0403 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:003:0031 та земельної ділянки площею 3.0316 га, яка розташована на території Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер: :01:001:0049.

Вирішуючи дану позовну вимогу суд зазначає таке.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , належав чоловікові позивачки - ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 05 жовтня 1994 року, виданого Царичанською райрадою народних депутатів на підставі розпорядження представника Президента України Ради народних депутатів № 02 від 04 січня 1994 року, зареєстрованого Царичанським бюро технічної інвентаризації 05 жовтня 1994 року в книзі №15, за реєстровим № 2364, що підтверджується дослідженими судом матеріалами інвентаризаційної справи на вказаний будинок (а.с. 16, 22 інвентаризаційної справи).

Спірний житловий будинок було побудовано у 1994 році, що підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи на будинок (а.с. 9, 18-19, 22 інвентаризаційної справи) та копією технічного паспорту, виготовленого 27.05.2022 р. (т.2 а.с.228-232), який також наявний в інвентаризаційній справі.

Отже, житловий будинок з господарськими будівлями було збудовано у період шлюбу подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Земельна ділянка площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належала чоловікові позивачки - ОСОБА_6 відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП №041471, виданого 04.02.2002 року на підставі рішення виконкому Царичанської селищної Ради народних депутатів від 15.12.1999 року № 312, кадастровий номер земельної ділянки: :03:003:0030 (т.1 а.с. 34, 29-30).

Земельна ділянка площею 0,0403 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, належала чоловікові позивачки - ОСОБА_6 відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП №041471, виданого 04.02.2002 року на підставі рішення виконкому Царичанської селищної Ради народних депутатів від 15.12.1999 року № 312, кадастровий номер земельної ділянки: :03:003:0031 (т.1 а.с. 34, 31-32).

Земельна ділянка площею 3,0316 га, яка розташована на території Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належала чоловікові позивачки - ОСОБА_6 відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП №092148, виданого 30.01.2007 року на підставі розпорядження голови Царичанської районної державної адміністрації від 22.02.2005 року №56-р, кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0049 (т.1 а.с. 33, 25-28).

Отже, вищевказане спірне майно у вигляді житлового будинку та земельних ділянок з кадастровими номерами: № :03:003:0030 та № :03:003:0031 було набуто до набрання чинності діючим СК України, а земельна ділянка з кадастровим номером №:01:001:0049 набута у період дії СК України.

Згідно із пунктом 1 Прикінцевих положень СК України, з урахуванням відповідних положень ЦК України, цей Кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

Відтак, при вирішенні справи суд застосовує положення КпШС України, який був чинним на час набуття частини спірного майна /житлового будинку тадвох земельних ділянок/, а також положення СК України, в період дії якого була набута земельна ділянка з кадастровим номером №:01:001:0049.

Відповідно до частини першої статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Статтею 28 КпШС України визначено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними.

Аналогічні норми містяться і в статтях 60, 70 СК України, частині третій статті 368, частині другій статті 372 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), а згідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( ч.1, 2 ст. 70 СК України).

Отже, спірний житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , було нажито (побудовано) подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_1 під час перебування у шлюбі, а тому зазначене майно, виходячи з приписів ст. 22 КпШС України, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_13 , частки якого в цьому майні є рівними, т.б. частка кожного з подружжя становить 1/2.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що сама по собі реєстрація майна, набутого під час шлюбу, на одного з подружжя, не змінює його статусу спільної сумісної власності. Це означає, що таке майно належить обом із подружжя, незалежно від того, на кого з них зареєстроване право власності (зокрема постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі

№ 462/518/18, від 10 листопада 2021 року у справі № 639/5409/18, від 23 липня 2025 року у справі №456/3974/22).

Отже, реєстрація права власності на будинок, набутий під час шлюбу, лише за одним з подружжя не припиняє право власності іншого з подружжя на 1/2 частку в такому майні, а також не впливає на право спадкування цієї частки спадкоємцями після смерті другого з подружжя.

Презумпція спільної сумісної власності подружжя, відповідачами у цій справі не спростована.

Таким чином, на підставі оцінених доказів та встановлених на їх підставі обставин, встановивши, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 нажитий (побудований) подружжям саме у період перебування у шлюбі, тому є їх спільною сумісною власністю, а отже, наявні правові підстави для визнання за позивачкою ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину будинку. Тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню і за позивачкою слід визнати право власності на 1/2 частку спільно набутого майна подружжя, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 .

Інша 1/2 частка у спільному сумісному майні (будинку) є спадковим майном і входить до складу спадщини.

Щодо позовної вимоги позивачки ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 1/2 частку спільно набутого майна подружжя після померлого чоловіка ОСОБА_6 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:003:0030, то суд зазначає таке.

04 лютого 2002 року ОСОБА_6 на підставі рішення виконкому Царичанської селищної ради народних депутатів №312 від 15.12.1999 р. отримав у власність земельну ділянку загальною площею 0,2903 га, з яких 0,2500 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП №041471, виданого 04.02.2002 року(т.1 а.с. 34).

Рішенням виконкому Царичанської селищної ради народних депутатів Дніпропетровської області №312 від 15.12.1999 р. "Про передачу земельних ділянок в приватну власність", на підставі якого ОСОБА_6 04.02.2002 року було видано Державний акт на право приватної власності на землю, було передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_6 земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,25 га (т.1 а.с.102-103).

Отже, ОСОБА_6 , як громадянином України, було використано право на безоплатне отримання частини земельного фонду та отримано Державний акт на право приватної власності на землю.

Вирішуючи спір у частині визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :03:003:0030, на якій розташований спірний житловий будинок, суд застосовує положення частини першої статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Отже, аналіз вказаних норм права свідчить про те, що перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості, що відповідає принципу «superficies solo cedit» - збудоване на землі слідує за нею.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 461/2328/16-ц (провадження № 61-42538св18), від 26 грудня 2019 року в справі №364/515/19 ( провадження № 61-19224св19) та інших.

Системний аналіз змісту статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року в справі №689/26/17 дійшла висновку, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, необхідно враховувати те, що норма статті 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

У постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 686/9580/16 зроблено висновок, що земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 зазначено: «у разі, якщо одним із подружжя під час шлюбу, дійсного на момент виникнення спірних правовідносин, придбано будинок, то в подружжя виникла спільна сумісна власність, тобто право другого з подружжя на частину будинку. У зв`язку з тим, що земельну ділянку виділено у власність для обслуговування цього будинку, то в чоловіка, за яким визнається право власності на 1/2 частину будинку, в такій же частці виникає і право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку».

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

Враховуючи наведені положення норм матеріального права, суд дійшов висновку, що хоча спірна земельна ділянка і набута чоловіком позивачки шляхом безоплатної передачі у приватну власність, однак, оскільки на ній розташований будинок, який є спільною власністю подружжя, то до позивачки переходить право власності на земельну ділянку у розмірі частки права власності спільного будинку відповідно до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Таким чином суд вважає за необхідне визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:003:0030, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій розташований спірний житловий будинок, частка позивачки у якому становить 1/2.

Щодо позовної вимоги позивачки ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 1/2 частку спільно набутого майна подружжя після померлого чоловіка ОСОБА_6 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме на 1/2 частину: земельної ділянки, площею 0.0403 га, кадастровий номер: :03:003:0031, та земельної ділянки площею 3.0316 га, кадастровий номер: :01:001:0049, то суд вважає, що вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з такого.

04 лютого 2002 року чоловік позивачки ОСОБА_6 на підставі рішення виконкому Царичанської селищної ради народних депутатів №312 від 15.12.1999 р. отримав у власність земельну ділянку загальною площею 0,2903 га, з яких 0,0403 га - для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП №041471, виданого 04.02.2002 року(т.1 а.с. 34, 31-32).

Рішенням виконкому Царичанської селищної ради народних депутатів Дніпропетровської області №312 від 15.12.1999 р. "Про передачу земельних ділянок в приватну власність", на підставі якого ОСОБА_6 04.02.2002 року було видано Державний акт на право приватної власності на землю, було передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_6 земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства (т.1 а.с.102-103).

30 січня 2007 року ОСОБА_6 на підставі розпорядження голови Царичанської районної державної адміністрації №56-р від 22.02.2005 року отримав у власність земельну ділянку площею 3,0316 га - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП №092148, виданого 30.01.2007 року(т.1 а.с. 33, 25-28).

Розпорядженням голови Царичанської районної державної адміністрації №56-р від 22.02.2005 року "Про відведення в натурі (на місцевості) земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) та видачу державних актів на право приватної власності на землю громадянам на території Царичанської селищної ради, колишній КСП імені Леніна", на підставі якого ОСОБА_6 30.01.2007 року було видано Державний акт на право приватної власності на землю, було відведено громадянам згідно зі списком, зокрема ОСОБА_6 , земельну ділянку в натурі (на місцевості) в розмірі земельної частки (паю) (т.3 а.с. 79).

Отже, ОСОБА_6 , як громадянином України, було використано право на безоплатне отримання частини земельного фонду та отримано Державні акти на право приватної власності на землю.

Суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 12.08.2020 р. у справі №626/4/17 (провадження №61-29004св18), згідно якого відповідно до Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року статтю 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Вказана норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» № 4766 від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації.

Із урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.

Аналогічний висновок по застосуванню норм Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року зроблений в постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 1311/832/12 (провадження № 61-6409св18), від 12 листопада 2018 року в справі № 753/6139/14-ц (провадження № 61-27342св18) і від 12 червня 2019 року в справі № 409/1959/15-ц (провадження № 61-14257св18).

Таким чином, оскільки судом було встановлено, що спірні земельні ділянки, а саме: земельна ділянка, площею 0.0403 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:003:0031, та земельна ділянка площею 3.0316 га, яка розташована на території Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер: :01:001:0049, були набуті ОСОБА_6 внаслідок безоплатної передачі в приватну власність земельних ділянок із земель державної власності, то вони являлись його особистою власністю і не входили до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги позивачки ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю її та чоловіка ОСОБА_6 вищезазначеного спільно набутого майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 та вищевказаних земельних ділянок, то суд враховує правовий висновок, який стосується подібних правовідносин, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20), зокрема у п.70, 75:

«70. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

75. Отже, задоволення вимоги про поділ квартири як спільної сумісної власності шляхом визнання за позивачем та колишньою дружиною права власності на 1/2 її частину за кожним саме собою свідчить про припинення правового режиму спільної сумісної власності на такий об`єкт. Тому в судів попередніх інстанцій не було підстав для зазначення в резолютивній частині рішення про припинення такого режиму щодо квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 ».

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , вищезазначеного спільно набутого майна,слід відмовити, оскільки такі позовні вимоги не являються ефективним способом захисту.

Таким чином, спадщина після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , складається з такого спадкового майна:

- 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частки земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:003:0030, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

- земельної ділянки площею 0,0403 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:003:0031,

- земельної ділянки площею 3,0316 га, яка розташована на території Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер: :01:001:0049.

Як було встановлено судом спадщину після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , прийняв його син - ОСОБА_7 , але не оформив своїх спадкових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 помер. Після його смерті залишилася спадщина, яка складається з:

- житлового будинку АДРЕСА_1 , житловою площею - 42,1 кв.м., загальною площею - 90,0 кв.м.,

- земельної ділянки площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:003:0035,

- земельної ділянки площею 0,1439 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:003:0034,

- земельної ділянки площею 2,8100 га, яка розташована на території Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер: :01:002:0015;

- 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частки земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:003:0030;

- земельної ділянки площею 0,0403 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:003:0031,

- земельної ділянки площею 3,0316 га, яка розташована на території Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер: :01:001:0049.

Щодо позовної вимоги позивачки ОСОБА_1 про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 1/8 майна, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер №:03:003:0030, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки, площею 0.0403 га, кадастровий номер :03:003:0031, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 3.0316 га, кадастровий номер № :01:001:0049, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, Царичанська селищна рада, то суд доходить такого.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадщину прийняли чотири спадкоємці: позивачка ОСОБА_1 , відповідачки - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , яка відмовилась від своєї частки на користь своїх дочок - відповідачок по справі.

Отже, частка позивачки ОСОБА_1 становить: 1/8 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 та 1/8 земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:003:0030, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (1/2 : 4 = 1/8).

В цій частині позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання за позивачкою права власності на 1/8 земельної ділянки, площею 0.0403 га, кадастровий номер :03:003:0031 та 1/8 земельної ділянки площею 3.0316 га, кадастровий номер № :01:001:0049, то суд зазначає таке.

Позивачка визначила частку у спадковому майні 1/8 з урахуванням того, що вважала, що 1/2 частка вказаних земельних ділянок належить їй як спільна сумісна власність подружжя.

Оскільки судом встановлено, що вказані земельні ділянки не належать до спільної сумісної власності подружжя, тому частка позивачки у спадковому майні становить 1/4, а не 1/8.

Тому, за позивачкою ОСОБА_1 необхідно визнати право власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 на 1/4 частку цих земельних ділянок.

При цьому суд зазначає, що у даному випадку суд не виходить за межі позовних вимог.

У даному випадку предметом позову є, зокрема, вимога позивачки до відповідачок про визнання права власності на вказані земельні ділянки (кадастровий номер :03:003:0031, кадастровий номер № :01:001:0049) у частках - 1/2 ( як її частка у спільному майні подружжя) та 1/8 (як частка у спадковому майні). Оскільки позовні вимоги в частині визнання за позивачкою права власності на 1/2 частку цих земельних ділянок як спільно набутого майна подружжя є необґрунтованими, а тому її частка у спадковому майні становить 1/4.

Заявлені позовні вимоги про визнання права власності у частках на вказані земельні ділянки (1/2 та 1/8) є більшими, ніж частка, яка належить позиваці 1/4, право власності на яку необхідно визнати за позивачкою.

Щодо позовної вимоги позивачки ОСОБА_1 про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 на 1/4 частину майна, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:003:0035; земельної ділянки площею 0,1439 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:003:0034 та земельної ділянки площею 2,8100 га, яка розташована на території Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер: :01:002:0015, то суд вважає, що вказані позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , залишилося спадкове майно, зокрема:

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , який належав на праві власності ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу б/н від 01.07.1992 року, зареєстрованого Царичанською районною державною нотаріальною конторою за реєстровим номером №1007, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 386183, виданого ОКП "Царичанське бюро технічної інвентаризації" 17.04.2003 року, відповіддю №1134755 від 20.02.2025 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с. 204, 201-203, т.2 а.с. 124);

- земельна ділянка площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належала ОСОБА_7 відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП №041470, виданого 04.02.2002 року на підставі рішення виконкому Царичанської селищної Ради народних депутатів від 15.12.1999 року № 312, кадастровий номер земельної ділянки: :03:003:0035 (т.1 а.с. 199-200, 208-210, т.2 а.с. 155-158, 190-191);

- земельна ділянка площею 0,1439 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка належала ОСОБА_7 відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП №041470, виданого 04.02.2002 року на підставі рішення виконкому Царичанської селищної Ради народних депутатів від 15.12.1999 року № 312, кадастровий номер земельної ділянки: :03:003:0034 (т.1 а.с. 199-200, 208-210, т.2 а.с. 166-169, 172);

- земельна ділянка площею 2,8100 га, яка розташована на території Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_7 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №021259 від 15.11.2004 р., виданого на підставі розпорядження голови Царичанської районної державної адміністрації від 22.06.2004 року №306-р, кадастровий номер земельної ділянки: кадастровий номер: :01:002:0015 (т.1 а.с. 178-179, 183-186).

Третя особа в справі - ОСОБА_4 з 21 червня 1997 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 від 21.06.1997 року (т.2 а.с. 96).

Отже, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 було придбано ОСОБА_7 до шлюбу, а право власності на земельні ділянки набуто в період шлюбу.

При цьому земельні ділянки не являються спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набуті ОСОБА_7 шляхом безоплатної передачі у приватну власність земельних ділянок із земель державної власності, останній використав право на безоплатне отримання частини земельного фонду та отримав державні акти на право приватної власності на землю.

За викладених обставин вказаний житловий будинок АДРЕСА_2 та земельні ділянки не являються спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .

Таким чином, частка позивачки ОСОБА_1 у вищевказаному спадковому майні після смерті її сина ОСОБА_7 становить 1/4.

Тому за позивачкою слід визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 1/4 частку спірного майна, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер: :03:003:0035; земельної ділянки площею 0,1439 га, кадастровий номер: :03:003:0034 та земельної ділянки площею 2,8100 га, кадастровий номер: :01:002:0015.

Суд не бере до уваги доводи третьої особи ОСОБА_4 про те, що житловий будинок в АДРЕСА_2 , є спільною сумісною власністю її та померлого чоловіка ОСОБА_7 , оскільки за час шлюбу вказане домоволодіння було збільшене у своїй вартості за рахунок їхніх спільних трудових та грошових затрат та додаткових добудов, які були вчинені подружжям, а погріб та сарай були збудовані ними разом у 2005 році, в будинку були здійснені перевлаштування, ремонт, а тому будинок вважається спільним майном подружжя, виходячи з такого.

Дійсно, як вбачається з копії технічного паспорту на вказаний будинок, виготовленого станом на 27.05.2022 р., а зокрема з характеристики будинку з господарськими будівлями та спорудами, у 2005 році було споруджено погріб з шийкою Д1 та сарай E1 (т.1 а.с.189-193).

Побудова господарських споруд у період шлюбу не спростовує право особистої приватної власності ОСОБА_7 на спірний будинок.

Також суд зазначає, що господарські будівлі і споруди не є самостійним об`єктом нерухомого майна, а являються складовою житлового будинку.

Третя особа ОСОБА_4 позовних вимог щодо визнання за нею права власності на частину вказаного будинку не заявляла, відповідного судового рішення не надала.

Враховуючи вищевикладене, суд не бере до уваги доводи представника відповідачок, зазначені у відзиві на позов.

За викладених обставин позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частину домоволодіння та земельних ділянок, які є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності в порядку спадкування за законом, підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує те, що обома сторонами заявлені вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, однак в судовому засіданні представники сторін заявили, що у п`ятиденний строк ними будуть ще надані додаткові докази, що підтверджують розмір та обґрунтування витрат на правничу допомогу, а тому на час ухвалення судового рішення питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 78-80, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частину домоволодіння та земельних ділянок, які є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП- НОМЕР_5 , право власності на 1/2 частку спільно набутого майна подружжя, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме:

- на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами житловою площею - 74,5 кв.м., загальною площею - 113,5 кв.м., за АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП- НОМЕР_5 , право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:003:0030, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП- НОМЕР_5 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 сина ОСОБА_7 право власності на 1/8 частку такого майна:

- житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, житловою площею - 74,5 кв.м., загальною площею - 113,5 кв.м., за АДРЕСА_1 ;

- земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:003:0030, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП- НОМЕР_5 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 сина ОСОБА_7 право власності на 1/4 частку такого майна:

- житлового будинку АДРЕСА_1 , житловою площею - 42,1 кв.м., загальною площею - 90,0 кв.м.,

- земельної ділянки площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:003:0035,

- земельної ділянки площею 0,1439 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:003:0034,

- земельної ділянки площею 2,8100 га, яка розташована на території Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер: :01:002:0015;

- земельної ділянки площею 0,0403 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:003:0031,

- земельної ділянки площею 3,0316 га, яка розташована на території Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер: :01:001:0049.

У іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивачка: ОСОБА_1 , РНОКПП- НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , РНОКПП- НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідачка: ОСОБА_3 , РНОКПП- НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа: державний нотаріус Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Фрізен Наталія Юріївна, робоче місце: с.ще Царичанка, вул.Залізнична, 10 Дніпровського району Дніпропетровської області.

Третя особа: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 20 березня 2026 року.

Суддя Л.П. Бабічева