Дата документу 11.03.2026 Справа № 337/1331/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/1331/21 Головуючий у 1-й інстанції: Ширіна С.А.
Провадження № 22-ц/807/789/26 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Гончар М.С.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі адвоката Погосян Маргарити Арсенівни, на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2026 року у справі за заявою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Коциняна Меружана Оганесовича, боржник: ОСОБА_2 , стягувач: Концерн «Міські теплові мережі», про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Коцинян М.О. звернувся до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником.

В обґрунтування заяви зазначав, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області перебуває зведене виконавче провадження № 72596660 з примусового виконання виконавчих листів, виданих по цивільній справі за № 337/1331/21 від 26.06.2023, виданих Хортицьким районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» понесених судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2 270 гривень 00 коп. та стягнення з ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.04.2015 р. по 31.01.2021 р. в сумі 63 220 гривень 43 копійки.

22.08.2023 приватним виконавцем були винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень № 72579507, 72579701, копії яких були направлені сторонам виконавчого провадження відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

В процесі примусового виконання вищевказаних виконавчих документів приватному виконавцю стало відомо з копій документів, які були долучені адвокатом Погосян М.А., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який є правонаступником (спадкоємцем) померлої боржниці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП: НОМЕР_2 , смерть якої підтверджується відповідно до свідоцтва про смерть від 26.05.2025 серії НОМЕР_3 , виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що боржник померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис № 1055 від 26.05.2025.

До матеріалів зведеного виконавчого провадження № 72596660 також долучено копію Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 20.08.2025, № спадкової справи 74492096, номер у нотаріуса 190/2025.

Також до матеріалів виконавчого провадження долучено копію свідоцтва про народження правонаступника ОСОБА_1 , що підтверджує родинний зв`язок його з боржником, а саме він є її сином.

Посилаючись на зазначені обставини, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Коцинян М.О. просив суд замінити вибулого боржника ОСОБА_2 на її правонаступника ОСОБА_1 у зведеному виконавчому провадженні № 72596660, з примусового виконання виконавчих листів, виданих у цивільній справі № 337/1331/21 від 26.06.2023 року Хортицьким районний судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» понесених судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2 270 гривень 00 коп. та стягнення з ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.04.2015 р. по 31.01.2021 р. в сумі 63 220 гривень 43 копійки.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2026 року заяву приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Коциняна Меружана Оганесовича задоволено.

Замінено боржника - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на її правонаступника - ОСОБА_1 , у зведеному виконавчому провадженні № 72596660, з примусового виконання виконавчих листів, виданих по цивільній справі за № 337/1331/21 від 26.06.2023 Хортицьким районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» понесених судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2 270 гривень 00 коп. та стягнення з ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.04.2015 р. по 31.01.2021 р. в сумі 63 220 гривень 43 копійки.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Погосян М.А., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалите нове судове рішення, яким заяву про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником залишити без задоволення.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що ухвала постановлена без посилання на існування конкретної правової норми у правовідносинах, які виникли після смерті ОСОБА_2 , оскільки чинне законодавство не передбачає успадкування комунальної заборгованості спадкоємцем. Також вказує, що спадкоємець не проживав разом із померлою, не користувався житлово-комунальними послугами.

Учасники справи наданим процесуальним законом правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористались.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Коциняна М.О. перебуває зведене виконавче провадження № 72596660 з примусового виконання виконавчих листів, виданих Хортицьким районним судом м. Запоріжжя по цивільній справі за № 337/1331/21 від 26.06.2023, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» понесених судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2 270 гривень 00 коп. та стягнення з ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.04.2015 р. по 31.01.2021 р. в сумі 63 220 гривень 43 копійки.

22.08.2023 приватним виконавцем винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень № 72579507, 72579701, копії яких були направлені сторонам виконавчого провадження відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

В процесі примусового виконання вищевказаних виконавчих документів приватному виконавцю стало відомо, що боржниця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 26.05.2025 серії НОМЕР_3 , виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 1055 від 26.05.2025.

До матеріалів зведеного виконавчого провадження № 72596660 також долучено копію Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 20.08.2025, № спадкової справи 74492096, номер у нотаріуса 190/2025, спадкодавець ОСОБА_2 .

З копії спадкової справи № 190/2025 до спадщини померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 вбачається, що з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса звернувся син померлої - ОСОБА_1 .

Мотиви, якими керується апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання.

У п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України зазначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 18 ЦПК України).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28 липня 1999 року в справі «Case of Immobiliare Saffi v. Italy», від 19 березня 1997 року в справі «Case of Hornsby v. Greece»).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) вважається сукупність дій визначених у цьому Законі України органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконання судового рішення є невід`ємною та заключною частиною судового процесу, яка поєднана із попередніми єдиною та основною метою всього судочинства, яке полягає у захисті прав і охоронюваних законом інтересів осіб.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Смерть боржника слід розглядати як вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї зі сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особи), державний або приватний виконавець.

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника (пункт 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Положення щодо закінчення виконавчого провадження у разі смерті боржника (пункт 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження») слід розуміти так, що вони стосуються, зокрема, випадків, коли правовідносини не допускають правонаступництва (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 523/2357/20 (провадження № 14-11цс22)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У разі смерті фізичної особи-сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні. Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку. У разі задоволення скарги можна вирішувати питання щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20), від 11 жовтня 2023 року у справі № 523/2357/20 (провадження № 14-11цс22)).

Статтею 1218 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб (частина перша статті 1281 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду висловила в пункті 57 постанови від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження №14-53цс18), пункті 67 постанови від 13 березня 2019 року в справі № 520/7281/15-ц (провадження № 14-49цс19).

У випадку смерті боржника його права й обов`язки щодо заборгованості за комунальними послугами переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Отже, зі смертю боржника зобов`язання з повернення боргу за комунальні послуги включаються до складу спадщини, тому правовідносини у справі допускають правонаступництво.

Оскільки спірні правовідносини допускають правонаступництво, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для заміни боржника у виконавчому провадженні на його правонаступника.

Встановленими судом обставинами та вищенаведеними нормами права спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що спірні правовідносини не допускають правонаступництво, що спадкоємець ОСОБА_1 не є правонаступником, оскільки не проживав разом із померлою матір`ю, не користувався житлово-комунальними послугами.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з судовим рішенням, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини, доводи учасників справи перевірені та їм дана належна оцінка.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі або ж її зміни.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVINANDOTHERSv.UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

В контексті вказаної практики колегія суддів вважає обґрунтування цієї постанови достатнім.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови заявнику у задоволенні його апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі адвоката Погосян Маргарити Арсенівни, залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2026 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: М.С. Гончар

Е.А. Онищенко