Провадження 2/127/2797/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Вохмінової О.С.
з участю секретаря судових засідань Сєдінкіної Ю.В.
розглянувши в загальному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розірвання договору, стягнення коштів, -
04.05.2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розірвання договору і стягнення коштів.
Свою позицію обґрунтовувала тим, що 08.10.2019 року між нею та ОСОБА_2 , від імені якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_4 , був укладений договір купівлі-продажу майнових прав на частку житлового будинку, посвідчений нотаріусом, відповідно до якого сторони погодили, що ОСОБА_2 зобов`язується передати у власність позивачу, а позивач зобов`язується прийняти у власність майнові права на частку житлового будинку, який буде побудований на земельних ділянках в АДРЕСА_1 та оплатити ціну таких прав в порядку та на умовах, визначених договором.
Відповідно до ст.ст. 60, 61 СК України договір укладений за згоди дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , тому відповідальність відповідачів є солідарною.
На виконання умов договору позивач ОСОБА_1 здійснила повний розрахунок в сумі 2 673 750 грн., що еквівалентно 106 950 доларам США, проте відповідач ОСОБА_2 в строк до 31.12.2020 року своє збов`язання не виконав і не забезпечив будівництво будинку, прийняття його до експлуатації, передачу позивачу документів для реєстрації права власності.
Сторони намагались вирішити спір в позасудовому порядку і 21.11.2024 року уклали додатковий договір № 1 в простій письмовій формі, згідно якого домовились про припинення дії договору купівлі-продажу майнових прав на частку житлового будинку від 08.10.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. № 6264 і домовились про те, що представник ОСОБА_2 повертає ОСОБА_1 грошові кошти, які були виплачені згідно п. 3.2 договору від 08.10.2019 року в сумі 4 449 120 грн., що відповідає еквіваленту 106 950 доларів США та компенсацію в розмірі 222 560 грн., що еквівалентно 5 350 доларам США в наступному порядку: до підписання договору представник ОСОБА_2 передав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 166 400 грн., що еквівалентно 4 000 доларам США, решта суми сплачується представником до 01.01.2025 року після виконання умов п. 2 даного договору щодо нотаріального посвідчення розірвання договору купівлі-продажу майнових прав на частку житлового будинку.
Станом на 01.05.2025 року зобов`язання з повернення коштів не виконане, тому позивач має право на стягнення компенсації відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 02.01.2025 року до 02.05.2025 року.
Відповідно до ст.ст. 611, 612, 625, 651, 875 ЦК України і в зв`язку з істотним порушенням умов договору ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 просила суд розірвати договір купівлі-продажу майнових прав на частку житлового будинку від 08.10.2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти за договором від 08.10.2019 року в сумі 4 505 280 грн., інфляційні в сумі 159 475,38 грн. і 3 % річних в сумі 44 805,94 грн.; на підставі ч. 10 ст. 265 ЦК України зазначити в резолютивній частині рішення про обов`язок нарахування 3 % річних до моменту виконання рішення суду в частині стягнення основної заборгованості 4 505 280 грн.; стягнути судові витрати.
Загальне провадження у справі відкрите 16.05.2025 року (а.с. 31).
Ухвалою від 31.07.2025 року витребувані докази у справі.
24.09.2025 року закрите підготовче провадження і призначена справа до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_6 , ОСОБА_7 позов підтримали відповідно до викладених обставин, просили вимоги задоволити. Додали, що відповідач ОСОБА_2 знає про розгляд даної справи, з 2024 року намагався вирішити спір мирним шляхом і повернути кошти, але своє зобов`язання не виконав. Договір купівлі-продажу майнових прав на частку житлового будинку укладений за згодою дружини ОСОБА_3 , кошти набуті подружжям у спільну власність і були передані готівкою, тому підлягають стягненню в солідарному порядку.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явились, про день та час розгляду справи неодноразово були повідомлені належним чином, конверти повернулись до суду із відміткою про відсутність адресатів за вказаною адресою (а.с. 35, 44-47, 121-122, 129-132, 138-142, 148-151). Відзиву на позов, заяв про відкладення розгляду справи суду не подавали.
02.06.2025 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Ліханова О.В. подала заяву, в якій повідомила, що відповідач ОСОБА_2 через застосунок «Дія» отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі, проте не отримав позовну заяву з додатками, тому просила видати вказані документи для ознайомлення і підготовки відзиву (а.с. 36).
Про день та час проведення підготовчих і судових засідань представник ОСОБА_8 була повідомлена належним чином, проте в судове засідання не з`явилась і відзиву на позов не подала.
Враховуючи згоду представників позивача, суд вважав можливим розглянути справу у відсутність відповідачів і представника відповідача та ухвалити відповідно до ст. 280-282 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено, що 08.10.2019 року між ОСОБА_2 , від імені якого на підставі нотаріально посвідченої довіреності діяв ОСОБА_4 (Сторона 1) та ОСОБА_1 (Сторона 2) був укладений договір, відповідно до якого Сторона 1 зобов`язується передати у власність Стороні 2, а Сторона 2 зобов`язується прийняти у власність майнові права на частку житлового будинку, який буде побудований на земельних ділянках, що розташовані в АДРЕСА_1 (п. 1.2) та оплатити ціну таких прав в порядку та на умовах, визначених договором (а.с. 60-62).
Відповідно до п. 1.4 договору майнові права на частку житлового будинку за цим договором передаються від Сторони 1 Стороні 2 після прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом об`єкта будівництва, у строк, визначений Стороною 1 та за умови повної оплати Стороні 1 ціни майнових прав на частку житлового будинку. Частка житлового будинку(як сукупність майнових прав) переходить від Сторони 1 до Сторони 2 після підтвердження факту повної оплати Стороною 2 ціни майнових прав на частку житлового будинку з моменту повного розрахунку, що підтверджується заявою Сторони 1, справжність підпису на якій буде засвідчено нотаріально та державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до п. 1.6 за цим договором здійснюється продаж рухомого майна майнових прав, що належить Стороні 1.
Відповідно до п. 1.7 договір укладається за згодою дружини Сторони 1 ОСОБА_3 (а.с. 96).
Майнові права на частку житлового будинку являють собою права на отримання у власність частки житлового будинку із наступними характеристиками: частка житлового будинку на 2 поверсі, загальною площею 101 кв.м., цокольний поверх 19 кв.м.
Відповідно до п. 2.2 договору орієнтовний строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію 31.12.2020 року. Сторона 1, Сторона 2 має право в односторонньому порядку змінти строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва на строк до трьох місяців і це не буде вважатись порушенням умов договору.
Відповідно до п. 3.1 договору ціна майнових прав на частку житлового будинку за цим договором становить 2 673 750 грн., що на дату укладення договору еквівалентно 106 950 доларам США. Ціна майнових прав встановлена в доларах США та оплачується в національній гривні України згідно з офіційним обмінним курсом української гривні до долара США на дату внесення коштів.
Порядок внесення коштів встановлений п. 3.2 договору.
Відповідно до п. 3.4 факт повної оплати Стороною 2 підтверджується заявою Сторони 1, справжність підпису на якій буде засвідчено нотаріально.
Відповідно до п. 4.1 Сторона 1 приймає на себе зобов`язання забезпечити дійсність проданих Стороні 2 майнових прав на частку житлового будинку протягом строку дії цього договору шляхом забезпечення будівництва об`єкта будівництва та прийняття його в експлуатацію 31.12.2020 року.
У випадку відмови Сторони 2 від цього договору Сторона 1 зобов`язана повернути Стороні 2 фактично одержані від Сторони 2 кошти, що були сплачені в рахунок оплати ціни майнових прав на частку житлового будинку протягом 90 банківських днів з дня відмови Сторони 2 від цього договору.
На виконання п. 3.1, 3.2 договору ОСОБА_1 здійснила повний розрахунок по договору купівлі-продажу майнових прав на користь ОСОБА_2 , про що 23.10.2019 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 надав нотаріально посвідчену заяву (а.с. 18).
Таким чином, позивач виконала взяті на себе зобов`язання за вказаним договором.
Проте, в порушення умов п. 1.4, 2.2, 4.1 договору, відповідач ОСОБА_2 не виконав своє зобов`язання із забезпечення дійсності проданих ОСОБА_1 майнових прав на частку житлового будинку протягом строку дії договору шляхом забезпечення будівництва об`єкта будівництва та прийняття його в експлуатацію до 31.12.2020 року.
Право ОСОБА_1 відмовитись від договору купівлі-продажу майнових прав від 08.10.2019 року визначене п. 4.2 цього договору і про своє право позивач заявила 21.11.2024 року під час укладення в простій письмовій формі додаткового договору № 1 до договору купівлі-продажу майнових прав від 08.10.2019 року, в якому сторони також передбачили порядок повернення коштів, які були виплачені згідно п. 3.2 договору від 08.10.2019 року в еквіваленті 106 950 доларів США.
Разом з тим, додатковий договір не відповідає формі, визначеній ст. 654 ЦК України, тому на момент розгляду справи договір купівлі-продажу майнових прав на частку житлового будинку від 08.10.2019 року не є розірваним за згодою сторін.
В той же час доказів виконання ОСОБА_2 обов`язків за договором купівлі-продажу майнових прав від 08.10.2019 року, доказів фактично виконаних робіт і введення об`єкта будівництва до експлуатації суду не надано.
Таким чином, між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини із договору купівлі-продажу майнових прав, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст. 3 ЦК України).
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, або розірвання договору.
Статтею 651 ЦК України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ст. 1212 ЦК України).
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні (ч. 3 ст. 1212 ЦК України).
Пунктом 4.2 договору від 08.10.2019 року передбачене право ОСОБА_1 на односторонню відмову від договору і обов`язок ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 фактично одержані від неї кошти, що були сплачені в рахунок оплати ціни майнових прав на частку житлового будинку протягом 90 днів з дня відмови ОСОБА_1 від договору.
Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобов`язання по п. 1.4, 2.2, 4.1 договору від 08.10.2019 року і не закінчив будівництво із прийняттям об`єкта в експлуатацію до 31.12.2020 року, доказів протилежного відповідач суду також не надав, суд вважає, що відповідач істотно порушив умови договору, тому договір підлягає розірванню відповідно до ст. 651 ЦК України.
Відповідно до ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.
У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.
Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.
ОСОБА_1 заявила про свою відмову від договору 21.11.2024 року і відповідно до п. 4.2 договору ОСОБА_2 зобов`язаний був повернути фактично одержані від ОСОБА_1 кошти в сумі, еквівалентній 106 950 доларам США протягом 90 днів, проте не виконав свого обов`язку.
Відповідно, зобов`язання є простроченим з 20.02.2025 року до 07.05.2025 року (дати звернення до суду з даним позовом).
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Станом на 07.05.2025 року 106 950 доларам США відповідає 4 433 077,50 грн. (офіційний курс НБУ 100 доларів США = 41,45 грн.), тому 3 % річних від простроченої суми за період з 20.02.2025 року до 07.05.2025 року становить 28 055,91 грн.
Таким чином, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають кошти за договором від 08.10.2019 року в сумі 106 950 доларів США, що становить еквівалент 4 433 077,50 грн., а також 3% річних за період з 20.02.2025 року до 07.05.2025 року в сумі 28 055,91 грн.
В частині стягнення інфляційних втрат слід відмовити, оскільки грошове зобов`язання виражене в іноземній валюті.
Вирішуючи позовні вимоги щодо солідарного стягнення коштів суд враховує наступне.
Відповідно до статті 541 ЦК України солідарне зобов`язання виникає лише у випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до п. 1.7 договір купівлі-продажу майнових прав від 08.10.2019 року укладений за згодою дружини ОСОБА_2 ОСОБА_3 . Відповідна її заява є в матеріалах справи (а.с. 96).
В п. 9.3 договору сторони визначили, що цей договір купівлі-продажу майнових прав на частку житлового будинку укладений на виконання ст. 656 ЦК України і не передбачає надання Стороною 1 Стороні 2 будь-яких фінансових послуг (зокрема послуг щодо управління, залучення коштів). Сторони погоджуються, що цей договір не передбачає здійснення інвестиційної діяльності, а є цивільно-правовим договором купівлі-продажу.
Так, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).
Суд враховує, що кошти, одержані ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу майнових прав від 08.10.2019 року, набуті у спільну сумісну власність подружжя, тому в силу вказаних норм закону подружжя несе спільну відповідальність за вказаним зобов`язанням.
Протилежного відповідачами не доведено.
Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Враховуючи наведені обставини і норми закону, суд дійшов висновку, що права позивача порушені і підлягають захисту шляхом розірвання договору купівлі-продажу майнових прав від 08.10.2019 року і солідарного стягнення з відповідачів коштів за договором в сумі 106 950 доларів США, що становить еквівалент 4 433 077,50 грн., а також 3% річних за період з 20.02.2025 року до 07.05.2025 року в сумі 28 055,91 грн.
Враховуючи характер спірних правовідносин, підстави і предмет позову, суд вважає не доцільним в конкретній справі застосовувати ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України щодо продовження нарахування 3% річних до фактичного виконання відповідачами свого зобов`язання, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.
При зверненні до суду з позовом позивачем був сплачений судовий збір в сумі 13 080,96 грн. (а.с. 30).
Оскільки позов задоволений частково (на 95%), з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в рівних частках пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 12 426,91 грн. (13 080,96 ? 95% ? 100 = 12 426,91 грн.).
Правнича допомога надана позивачу адвокатами Мишковською Т.М. і ОСОБА_7 на підставі договору від 04.04.2025 року № 97/25 (а.с. 24).
Відповідно до додатку № 1 до договору № 97/25 сторони домовились, що розмір плати (гонорару) за надання правової допомоги становить 37 500 грн. (а.с. 25).
Враховуючи вимоги ст. 137 ЦПК України, а також тривалість і складність справи та виконану адвокатами роботу, час, витрачений адвокатами на виконання відповідної роботи, обсяг наданих адвокатами послуг, предмет позовних вимог і ціну позову, а також враховуючи співмірність витрат на правничу допомогу із складністю даної справи, ціною позову, обсягом наданих послуг і значенням справи для сторін, суд вважає необхідним компенсувати позивачу понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25 000 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 3, 6, 11, 541, 610, 611, 625, 629, 651, 653 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 65 СК України, суд,
позов задоволити частково.
Розірвати договір купівлі-продажу майнових прав на частку житлового будинку від 08.10.2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти за договором від 08.10.2019 року в сумі 106 950 (сто шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят) доларів США, що становить еквівалент 4 433 077 (чотири мільйони чотириста тридцять три тисячі сімдесят сім) грн. 50 коп., а також 3% річних за період з 20.02.2025 року до 07.05.2025 року в сумі 28 055 (двадцять вісім тисяч п`ятдесят п`ять) грн. 91 коп.
В решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рівних частках на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 12 426 (дванадцять тисяч чотириста двадцять шість) грн. 91 коп., а також витрати на правничу допомогу в сумі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1

- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2

- відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_3 , запис № 582, орган, що видав 0516, 04.10.2018 р., дійсний до 04.10.2028 року.

Повне рішення складене 06.03.2026 року.

Суддя: