ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/258/26 Справа № 932/5330/24 Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Городничої В.С.,

суддів: Красвітної Т.П., Макарова М.О.,

за участю секретаря судового засідання Шаповалової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 квітня 2025 року у складі судді Куцевола В.В. по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2024 року АТ «Державний ощадний банк України» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с. 2-4), в обґрунтування якого посилалось на те, що 07.06.2023 року між АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №02 за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 148 700,00 грн з кінцевим строком повернення не пізніше 07.06.2028 року та зі сплатою відсотків на рівні 56% річних. У зв`язку з невиконанням умов погашення заборгованості за кредитним договором, станом на 05.06.2024 заборгованість відповідачки перед позивачем становить 151 159,73 грн, з яких заборгованість за основним боргом (кредитом) 126 395,03 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом 24 764,70 грн.

На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №02 у розмірі 151 159,73 грн, з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) 126 395,03 грн; проценти за користування кредитом 24 764,70 грн, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 квітня 2025 року позов АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишено без задоволення (а.с. 60-62).

В апеляційній скарзі АТ «Державний ощадний банк України», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову (а.с. 65-69).

ОСОБА_1 не скористалась своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

АТ «Державний ощадний банк України» подало до суду апеляційної інстанції письмові пояснення (а.с. 106).

Представник ОСОБА_1 адвокат Шустров Є.Ф. подав до суду апеляційної інстанції письмові пояснення (а.с. 109).

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору про споживчий кредит від 07.06.2023 року укладеного між АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 , остання отримала кредит у розмірі 148 700,00 грн шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_1 з кінцевим строком повернення не пізніше 07.06.2028 року та зі сплатою відсотків на рівні 56% річних (п.1.1.15, 2.2., 3.2.1).

Також договором передбачено одноразову сплату комісії у розмірі 7 435,00 грн.

Позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 2 478,33 грн та сплату процентів нарахованих банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітнім починаючи з липня 2023 року (п.3.3.3.).

Банк має право у випадку, якщо будуть мати місце будь-які або всі можливі випадки невиконання позичальником та/або поручителем взятих на себе обов`язків та недотримання умов, передбачених цим договором та/або договорами забезпечення (за наявності) та/або іншими договорами, укладеними позичальником з банком, вимагати повернення суми кредиту та сплати всієї суми нарахованих процентів за користування кредитом, строк сплати яких ще не настав, в повному обсязі у тому числі але не виключно, у разі якщо відбулася будь-яка із наступних подій: затримання сплати частини основної суми боргу за кредитом та/або процентів за користування кредитом на один календарний місяць (п.3.10.1, 3.10.1.1).

Розмір платежів встановлено графіком який є частиною кредитного договору.

На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано розрахунок.

На підтвердження факту надання кредиту позивачем надано виписку по рахунку № НОМЕР_2 .

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що під час перегляду оскарженого рішення в суді апеляційної інстанції у даній справі, відповідачем в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту за договором про споживчий кредит №02 від 07.06.2023 року було здійснено платежі на загальну суму 40 000,82 грн, а саме 19.08.2025 року 40 000,00 грн, 30.05.2025 року 0,82 грн, що визнано позивачем (а.с. 106).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

За положеннями ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ «Державний ощадний банк України» суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів перерахування кредитних коштів на рахунок № НОМЕР_1 на виконання умов кредитного договору №02. Надана позивачем виписка по рахунку № НОМЕР_2 , не містить даних які б ідентифікували вказаний рахунок з зобов`язаннями взятими на себе сторонами за договором №02.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, надана банком виписка за картковим рахунком позичальника, якій надано оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджує обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року року у справі №554/4300/16-ц.

У виписках наданих разом з позовом міститься інформація про надання кредиту відповідачу та рух коштів на рахунку відповідача. Згідно вказаної виписки зазначено рахунок № НОМЕР_2 , що є рахунком банку з якого було перераховано на рахунок відповідача кредитні кошти.

Таким чином, колегія суддів вважає, що надана позивачем виписка є належним доказом у даній справі, який підтверджує факт отримання відповідачем кредитних коштів, факту користування кредитними коштами та наявності у відповідача заборгованості.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, залишив поза увагою, що виписка з особового рахунку може бути доказом отримання кредитних коштів. Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи відповідача про те, що до розрахунку заборгованості позивачем не включені платежі на суму 96 054,49 грн, які були здійснені відповідачем в період з 29.03.2024 року по 19.08.2025 року колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

25.04.2024 року в сумі 4 784,78 грн платіж було враховано в розрахунку заборгованості станом на 05.06.2024 року та в виписках доданих до позову.

17.10.2024 року в сумі 20,00 грн та 19.08.2025 року в сумі 40 000,00 грн платежі було враховано в наданих позивачем письмових поясненнях до суду апеляційної інстанції.

Сплачені в сумі 20,00 грн кошти на підставі п. 3.5.3.1. кредитного договору №02 від 07.06.2023 року, було списано в рахунок погашення кредитного договору № від 20.01.2023 року, на підтвердження чого надано виписку (а.с. 140-150).

Щодо посилань відповідача в своїх поясненнях на те, що 19.08.2025 року було здійснено погашення на суму 80 000,00 грн, що підтверджується наданими доказами (а.с. 123, 125), колегія суддів враховує положення п. 3.3.1 кредитного договору № від 20.01.2023 року, всі платежі за цим договором (повернення кредиту, сплата процентів за його користування, комісійної винагороди, штрафних санкцій, тощо) здійснюється шляхом списання Банком в договірному порядку коштів/здійснення дебетового переказу з поточного рахунку позичальника, у зв`язку з чим було списано 40 000,00 грн з рахунку відповідача, тобто поповнення (зарахування) на рахунок позичальника та списання Банком з рахунку позичальника однієї і тієї ж суми.

Щодо інших неврахованих платежів колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки наданими відповідачем доказами (квитанціями), оскільки такі не підтверджують факт того, що вони зроблені саме за кредитним договором №02 від 07.06.2023 року.

Виходячи з викладеного, встановивши отримання відповідачем кредиту, що підтверджується випискою з особового рахунку та не спростовано відповідачем, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором про споживчий кредит №02 від 07.06.2023 року станом на 08.10.2025 року у розмірі 111 158,91 грн, яка складається з: 86 394,31 грн заборгованість за основним боргом (кредитом); 24 764,70 грн проценти за користування кредитом).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (пункти 1, 3 частини першої статті 376 ЦПК України).

Крім того, пропорційно розміру задоволених вимог позову і апеляційної скарги підлягає розподіл судового збору сплаченого за подання позову та подання апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви АТ «Державний ощадний банк України» сплатило судовий збір у сумі 3 028,00 грн (а.с. 1), а також сплатило судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 4 542,00 грн (а.с. 70).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та апеляційної скарги, сплачений позивачем судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог 73,54% ( 111 158,91 грн * 100 / 151 159,73 грн), а саме у розмірі 5 566,98 грн (3 028,00 грн + 4 542,00 грн * 73,54%).

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 квітня 2025 року скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором про споживчий кредит №02 від 07.06.2023 року станом на 08.10.2025 року у розмірі 111 158 (сто одинадцять тисяч сто п`ятдесят вісім) грн 91 коп, яка складається з: 86 394,31 грн заборгованість за основним боргом (кредитом); 24 764,70 грн проценти за користування кредитом).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судовий збір 5 566,98 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені «17» березня 2026 року.

Повний текст постанови складено «26» березня 2026 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: Т.П. Красвітна

М.О. Макаров