Справа № 581/888/25
Провадження № 2-др/581/3/26
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
24 березня 2026 року сел. Липова Долина
Липоводолинський районний суд Сумської області в складі судді Кузьмінського О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін заяву представника відповідача адвоката Нежевело Валентини Вікторівни про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,
20 березня 2026 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про відмову у задоволенні заяви представника відповідача щодо розподілу фактично понесених витрат на правничу допомогу, яку вона обґрунтовує тим, що зазначені витрати є занадто завищеними, нереальними, необґрунтованими та є не співмірними для даної категорії справ. Вказує, що судові витрати розподіляються пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому не підлягають стягненню у заявленому розмірі.
Розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.
20 листопада 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) на період його навчання, але не довше, ніж до досягнення дитиною 23 річного віку.
Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 11 березня 2026 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) щомісячно на період навчання, але не довше, ніж до досягнення 23-річного віку, починаючи стягнення з 20 листопада 2025 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 605,60 грн.

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За приписами частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 141 ЦПК України).

Стаття 246 ЦПК України вказує, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

У судовому засіданні 4 березня 2026 року до закінчення судових дебатів представник відповідача Нежевело В.В. заявила про намір подати після ухвалення рішення суду докази понесених відповідачем судових витрат.

Із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених судових витрат та доказами їх понесення представник відповідача звернулася 13 березня 2026 року за допомогою поштового зв`язку, тобто у строк, який не вийшов за межі, визначені частиною 8 статті 141 ЦПК України.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1 - 4 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За умовами частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу суду надано:

договору про правничу допомогу від 11 грудня 2025 року (а.с. 219); ордеру про надання правничої (правової) допомоги Фесенку О.М. від 11 грудня 2025 року (а.с. 52); акту приймання-передачі (звіт) виконаних робіт за договором про правничу допомогу (детальний опис) від 13 березня 2026 року на суму 10700 грн; розрахункових квитанцій серії НВВ № 11-12/2025, № 15-01/2026, відповідно до яких ОСОБА_2 здійснив оплату за надання правничої допомоги ОСОБА_4 на загальну суму 10700 грн (а.с. 220-223).

Проте, наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу, та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Із матеріалів справи вбачається, що представник відповідача адвокат Нежевело В.В. брала участь у судових засіданнях, зокрема, 28 січня 2026 року (витрачений час складає 39 хв), 11 лютого 2026 року (витрачений час складає 17 хв), 12 березня 2026 року (витрачений час складає 2 год), підготувала відзив на позовну заяву та інші заяви і клопотання.

З урахуванням наведеного вище та беручи до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу повинен бути не лише підтвердженим документально, але і відповідати принципам необхідності, розумності, суд дійшов висновку про те, що розмір витрат на правничу допомогу 10700 грн є завищеним, не співмірним витраченому часу, обсягу і складності наданих послуг, тоді як розмір витрат на правничу допомогу у сумі 7000 грн відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Разом з тим, як зазначалось вище, за наслідками розгляду справи позовна заява задоволена частково на 68%, (позовні вимоги 1/4 частини доходу 100 %, задоволено 1/6 частину доходу 68%), а тому компенсація за рахунок позивача витрат відповідачу за надану йому правничу допомогу підлягає у розмірі, що відповідає 32%, у задоволенні яких було відмовлено, тобто 2240 грн (7000 грн 100%, 2240 грн 32%).

Керуючись статтями 141, 270 ЦПК України,

в и р і ш и в :

Заяву представника відповідача адвоката Нежевело Валентини Вікторівни задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2240 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Липоводолинський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Третя особа: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя О. В. Кузьмінський