Провадження № 22-ц/801/507/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 рокуСправа № 127/23349/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Панасюка О. С., Шемети Т.М.,

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс»,

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №127/23349/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2025 року, яке ухвалила суддя Медяна Ю.В. у Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст складено 09 грудня 2025 року,

встановив:

В липні 2025 року ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, мотивуючи позовні вимоги тим, що 14.12.2020 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1382117, за умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 1 000 грн.

11.08.2021 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №111-08/2021, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Маніфою» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі і до відповідача.

23.05.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з поверненя боргів» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №23/05/24, у відповідності до умов якого ТОВ «Факторинг Партнерс» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з поверненя боргів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі і до відповідача.

Відповідач має перед позивачем непогашену заборгованість за договором №1382117 від 14.12.2020 у сумі 3 097 грн, з яких 1 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 2 097 грн заборгованість за відсотками.

15.11.2020 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №210, за умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 1 200 грн.

01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №1-12, у відповідності до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» приймає належні ТОВ «Служба миттєвого кредитування» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі і до відповідача.

10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір факторингу №10-01/2023, у відповідності до умов якого ТОВ «Коллект Центр» приймає належні ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі і до відповідача.

18.02.2025 між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №18-02/25, у відповідності до умов якого ТОВ «Факторинг Партнерс» приймає належні ТОВ «Коллект Центр» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі і до відповідача.

Відповідач має перед позивачем непогашену заборгованість за договором №210 від 15.11.2020 у сумі 9 504 грн, з яких: 1 200 грн заборгованість за тілом кредиту, 8 304 грн заборгованість за відсотками.

Також, 02.11.2020 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №№589, за умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 1 000 грн.

01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №1-12, у відповідності до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» приймає належні ТОВ «Служба миттєвого кредитування» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі і до відповідача.

10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір факторингу №10-01/2023, у відповідності до умов якого ТОВ «Коллект Центр» приймає належні ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі і до відповідача.

18.02.2025 між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №18-02/25, у відповідності до умов якого ТОВ «Факторинг Партнерс» приймає належні ТОВ «Коллект Центр» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі і до відповідача.

Відповідач має перед позивачем непогашену заборгованість за договором №589 від 02.11.2020 у сумі 7 920 грн, з яких: 1 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 6 920 грн заборгованість за відсотками.

30.03.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №295, за умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 1 100 грн.

01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №1-12, у відповідності до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» приймає належні ТОВ «Служба миттєвого кредитування» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі і до відповідача.

10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір факторингу №10-01/2023, у відповідності до умов якого ТОВ «Коллект Центр» приймає належні ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі і до відповідача.

18.02.2025 між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №18-02/25, у відповідності до умов якого ТОВ «Факторинг Партнерс» приймає належні ТОВ «Коллект Центр» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі і до відповідача.

Відповідач має перед позивачем непогашену заборгованість за договором №295 від 30.03.2021 у сумі 18 752,03 грн, з яких: 1 100 грн заборгованість за тілом кредиту, 17 652,03 грн заборгованість за відсотками.

Відповідач не виконує своїх зобов`язань по договорам і не погашає заборгованість, тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами №1382117 від 14.12.2020, №210 від 15.11.2020, №589 від 02.11.2020 та №295 від 30.03.2020 у сумі 39 273,03 грн та судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість у сумі 39 273,03 грн, з яких: заборгованість за договором №1382117 від 14.12.2020 у сумі 3 097 грн, з яких 1 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 2 097 грн заборгованість за відсотками; заборгованість за договором №210 від 15.11.2020 у сумі 9 504 грн, з яких: 1 200 грн заборгованість за тілом кредиту, 8 304 грн заборгованість за відсотками; за договором №589 від 02.11.2020 у сумі 7 920 грн, з яких: 1 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 6 920 грн заборгованість за відсотками; за договором №295 від 30.03.2021 у сумі 18 752,03 грн, з яких: 1 100 грн заборгованість за тілом кредиту, 17 652,03 грн заборгованість за відсотками. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» судовий збір у сумі 2 422,40 грн, та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, ОСОБА_1 отримала кредитні кошти, свої зобов`язання щодо повернення коштів за кредитними договорами в установлені договорами строки не виконала, ТОВ «Факторинг Партнерс» отримало право вимоги за договорами факторингу, тому суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення заборгованості в загальному розмірі 39 273,03 грн, а також судові витрати.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, вирішити питання щодо стягнення судового збору.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що позивач не довів обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема не довів укладення кредитного договору між відповідачем та первісними кредиторами, саме на тих умовах, що вказані в наданих копіях договорів; не довів перерахування (видачу) кредитних коштів первісними кредиторами; не довів розмір фактично наданих у кредит коштів та розмір відсотків, які він просить стягнути за період користування кредитними коштами; не підтвердив перерахування коштів первісним кредиторам за отримання грошових вимог; не доведено факту відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитними договорами. Крім того, вважає, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, що свідчить про наявність підстави для відмови в задоволенні позову, однак суд першої інстанції проігнорував цю обставину та продовжив розгляд позовних вимог у сукупності по договорам, що не об`єднані між собою предметно. Також вважає, що обсяг виконаних робіт адвокатом є не співмірним фактичним витратам, необхідним для розгляду даної справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Факторинг Партнерс» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 лютого 2026 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.12.2020 між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 укладено договір позики №1382117, за умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 1 000 грн строком до 10.01.2021. В договорі сторони також погодили розмір відсотків та порядок їх нарахування (а.с.32 35).

10.01.2021 між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду №1 до договору позики №1382117 від 14.12.2020, в якій сторони узгодили новий строк позики до 09.02.2021 (а.с.37).

10.02.2021 ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду №2 до договору позики №1382117 від 14.12.2020, в якій сторони узгодили новий строк позики до 12.03.2021 (а.с.38).

12.03.2021 ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду №3 до договору позики №1382117 від 14.12.2020, в якій сторони узгодили новий строк позики до 11.04.2021 (а.с.39).

11.04.2021 ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду №4 до договору позики №1382117 від 14.12.2020, в якій сторони узгодили новий строк позики до 11.05.2021 (а.с.40).

11.08.2021 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №11-08/2021, у відповідності до умов якого ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Маніфою» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с.69 70).

Відповідно до витягу з реєстру прав боржників до договору факторингу №11-08/2021 від 11.08.2021, ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права вимоги за кредитним договором №1382117 (а.с.72 73).

23.05.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №23/05/24, у відповідності до умов якого ТОВ «Факторинг Партнерс» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с.84 86).

Факт сплати ТОВ «Факторинг Партнерс» за вказаним договором підтверджується копією платіжної інструкції (а.с.86 на звороті).

Відповідно до витягу з реєстру заборгованостей №3 до договору факторингу №1023/05/24 від 23.05.2024, ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права вимоги за кредитним договором №1382117 (а.с.88 90).

02.11.2020 між ТОВ «Факторинг Партнерс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансових послуг «Стандартний» №589, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 1 000 грн. В договорі сторони також погодили розмір відсотків та порядок їх нарахування. Також в п.1.9 договору сторонами погоджено, що граничний строк кредитування становить 1 рік (а.с.19 21).

Факт підписання даного договору відповідачем підтверджується інформацією щодо порядку (процедури), хронології дій щодо укладення електронного договору товариством та заявником в ІТС та поза нею із зазначенням часу та дати таких дій (а.с.24).

15.11.2020 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансових послуг «Стандартний» №210, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 1 200 грн. В договорі сторони також погодили розмір відсотків та порядок їх нарахування. Також в п.1.9 договору сторонами погоджено, що граничний строк кредитування становить 1 рік (а.с.13 15).

Факт підписання даного договору відповідачем підтверджується інформацією щодо порядку (процедури), хронології дій щодо укладення електронного договору товариством та заявником в ІТС та поза нею із зазначенням часу та дати таких дій (а.с.18).

30.03.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансових послуг «Стандартний» №295, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 1 100 грн. В договорі сторони також погодили розмір відсотків та порядок їх нарахування. Також в п.1.9 договору сторонами погоджено, що граничний строк кредитування становить 1 рік (а.с.25 27).

Факт підписання даного договору відповідачем підтверджується інформацією щодо порядку (процедури), хронології дій щодо укладення електронного договору товариством та заявником в ІТС та поза нею із зазначенням часу та дати таких дій (а.с.30 31).

01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №1-12, у відповідності до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» приймає належні ТОВ «Служба миттєвого кредитування» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с.63 65).

Факт сплати ТОВ «Вердикт Капітал» за даним договором підтверджується копією платіжного доручення №307600018 від 03.12.2021 (а.с.65).

Відповідно до витягу з реєстру прав боржників до договору факторингу №1-12 від 01.12.2021, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитними договорами №589, №210, №295 (а.с.66 67).

10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір факторингу №10-01/2023, у відповідності до умов якого ТОВ «Коллект Центр» приймає належні ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с.75 77).

Факт сплати ТОВ «Коллект Центр» за вказаним договором підтверджується копією акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023 (а.с.78).

Відповідно до витягів з реєстру прав боржників до договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023, ТОВ «Коллект Центр» набуло права вимоги за кредитним договором №589, №210, №295 (а.с.79 83).

18.02.2025 між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №18-02/25, у відповідності до умов якого ТОВ «Факторинг Партнерс» приймає належні ТОВ «Коллект Центр» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с.108 109).

Факт сплати ТОВ «Факторинг Партнерс» за вказаним договором підтверджується копією акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 18.03.2025 (а.с.113).

Відповідно до витягу з реєстру прав боржників до договору факторингу №18-02/25 від 18.02.2025, ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права вимоги за кредитним договором №№589, №210, №295 (а.с.113 на звороті 115).

Факт отримання відповідачем коштів за вказаними кредитними договорами підтверджується листом АТ КБ «Приватбанк» від 25.09.2025 №20.1.0.0.0/7-250918/48114-БТ (а.с.151) та випискою по картковому рахунку (а.с.152 155).

Оскільки ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитними договорами щодо повернення коштів, сплати процентів не виконала, ТОВ «Факторинг Партнерс», як новий кредитор, звернувся до суду з даними позовом про стягнення заборгованості по чотирьом кредитним договорам.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи заборгованість в загальному розмірі 39273,03 грн, суд першої інстанції, виходив з того, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, ОСОБА_1 отримала кредитні кошти, свої зобов`язання щодо повернення коштів за кредитними договорами в установлені договорами строки не виконала, відсотки не сплатила, ТОВ «Факторинг Партнерс» отримало право вимоги за договорами факторингу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У ч. 1 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно ч. 1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частинами 1,2 ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому, в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст. 530, 631 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Положення ст. 204 ЦК України закріплюють презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У справі, що переглядається позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаними договорами, презумпція правомірності яких не спростована.

Суд першої інстанції, встановивши, що відповідачем всупереч умов укладених кредитних договорів не було виконано свого зобов`язання щодо погашення заборгованості за договорами та процентів ні на рахунки первісних кредиторів, ні на рахунки ТОВ «Факторинг Партнерс», дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитними договорами: №1382117 від 14.12.2020 у сумі 3 097 грн, з яких 1 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 2 097 грн заборгованість за відсотками; заборгованість за договором №210 від 15.11.2020 у сумі 9 504 грн, з яких: 1 200 грн заборгованість за тілом кредиту, 8 304 грн заборгованість за відсотками; за договором №589 від 02.11.2020 у сумі 7 920 грн, з яких: 1 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 6 920 грн заборгованість за відсотками; за договором №295 від 30.03.2021 у сумі 18 752,03 грн, з яких: 1 100 грн заборгованість за тілом кредиту, 17 652,03 грн заборгованість за відсотками.

Дослідивши наявні в матеріалах справи кредитні договори, апеляційний суд приходить до висновку, що нарахування відсотків здійснювалось відповідно до умов, погоджених сторонами договорів.

На переконання колегії суддів, факт виникнення кредитних відносин є очевидним і встановленим, позаяк надані позивачем докази містять інформацію про підписання договорів, за якими заявлено стягнути заборгованість, електронним цифровим підписом, зокрема за допомогою одноразового ідентифікатора, вчиненим з урахуванням положень ч. ч. 6, 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України.

Доказів про те, що персональні дані ОСОБА_1 (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону, електронна адреса) були використані кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем не надані.

За приписами ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

ОСОБА_1 не заявляла зустрічні позовні вимоги щодо безгрошовості кредитних договорів на підставі положень ст.1051 ЦК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Колегія суддів визнає, що вищезазначені копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.

Фактичне відступлення прав вимоги не обмежується моментом укладення кредитного чи договору факторингу, а здійснюється на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникати як до, так і після укладення договору факторингу.

Таким чином, перехід права вимоги за кредитним договором стосувався дійсного на той момент зобов`язання та відбувся на законних підставах, оскільки реєстри прав вимоги укладені в межах чинності договорів факторингу та вже після укладення кредитного договору, а отже ТОВ «Факторинг Партнерс» довело своє право вимоги до відповідачки ОСОБА_1 .

Тому доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «Факторинг Партнерс» не довело порушення їх прав відповідачем, а також те, що не підтверджено перехід права вимоги до позивача, та не підтверджено перерахування коштів первісним кредиторам за отримання грошових вимог, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Зазначене узгоджується з правовим висновком викладеним в постанові Верховного Суду від 07 січня 2026 року в справі №727/2790/25.

Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, ОСОБА_1 не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості за кредитними договорами ні на рахунки ТОВ «Факторинг Партнерс», ні на рахунки попередніх кредиторів. Доказів сплати відповідачем ОСОБА_1 не було надано суду.

Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, завлений стороною позивача, тому висновки суду про недоведеність вимог у частині розміру заборгованості є необґрунтованими.

Крім того, ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Служба миттєвого кредитування» не є банківськими установами, а мають статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому позивач не може надати первинні банківські документи, а відтак надані позивачем до позовної заяви розрахунки заборгованості, колегія суддів вважає належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі.

Разом з тим, факт отримання відповідачем коштів за вказаними кредитними договорами підтверджується листом АТ КБ «Приватбанк» від 25.09.2025 №20.1.0.0.0/7-250918/48114-БТ (а.с.151) та випискою по картковому рахунку (а.с.152 155).

Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину.

Крім того, факт підписання договорів відповідачем підтверджується матеріалами справи, а саме інформацією щодо порядку (процедури), хронології дій щодо укладення електронного договору товариством та заявником в ІТС та поза нею із зазначенням часу та дати таких дій, а тому доводи апеляційної скарги відповідача щодо не укладення кредитних договорів, є безпідставними.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

З позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 за чотирма кредитними договорами (№1382117 від 14.12.2020, №210 від 15.11.2020, №589 від 02.11.2020 та №295 від 30.03.2020), в сумі 39 273,03 грн, що пов`язані між собою підставою виникнення та поданими доказами, а саме: ці чотири правочини укладені з одним відповідачем; право вимоги заборгованості до відповідача за кредитними договорами перейшло до позивача ТОВ «Факторинг Партнерс»; позовні вимоги подані одним позивачем до одного й того самого відповідача; позовні вимоги мають однорідний характер (стягнення кредитної заборгованості) та регулюються одними і тими ж нормами чинного законодавства України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ТОВ «Факторинг Партнерс» звертаючись до суду з цим позовом не порушило правило об`єднання позовних вимог.

Також суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу з огляду на наступне.

Позивач в позовній заяві просив стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000 грн.

На підтвердження понесених витрат та їх розміру до позовної заяви було долучено наступні докази: копію договору про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024, укладеного між ТОВ «Факторинг Партнерс» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс»; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс»; витяг з акту №13 про надання юридичної допомоги від 30.06.2025; заявку на надання юридичної допомоги №66 від 02.06.2025.

До позовної заяви також було долучено копії підписаних представником ТОВ «Факторинг Партнерс» та АО «Лігал Ассістанс» заявки на надання юридичної допомоги №66 від 02.06.2025 та витягу з акту №13 про надання юридичної допомоги від 30.06.2025, в яких сторонами було погоджено наступний обсяг наданих послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , та їх вартість: надання усної консультації 4000 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 9 000 грн, а всього 13000 грн.

Стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу частково в розмірі 5000,00 грн, суд першої інстанції врахував надані позивачем докази, принцип співмірності та обґрунтованості, а тому доводи апеляційної скарги щодо не співмірності обсягу виконаних робіт адвокатом з фактичними витратами, є безпідставними.

Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи, що судом першої інстанції встановлено факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами щодо повернення кредитних коштів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заборгованість з відповідача на користь позивача підлягає примусовому стягненню.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для відповідача, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 39273,03 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Береговий О. Ю.

Судді Панасюк О. С.

Шемета Т. М.