ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2025 року за заявою ОСОБА_2 про стягнення судових витрат по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Юрченко Лариса Леонідівна, про визнання недійсною заяву про відмову від прийняття спадщини, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право спадщину, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Юрченко Л.Л., про визнання недійсною заяву про відмову від прийняття спадщини, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право спадщину, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності.

Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Юрченко Лариса Леонідівна, про визнання недійсною заяву про відмову від прийняття спадщини, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право спадщину, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності - відмовлено.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2025 рокузаяву ОСОБА_2 про стягнення судових витрат по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Юрченко Лариса Леонідівна, про визнання недійсною заяву про відмову від прийняття спадщини, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право спадщину, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності задоволено частково.

Ухвалено додаткове рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Юрченко Лариса Леонідівна, про визнання недійсною заяву про відмову від прийняття спадщини, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право спадщину, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн.

В задоволенні іншої частини вимог про стягнення витрат на правову допомогу - відмовлено.

Додаткове рішення мотивовано тим, що з урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважав, що зазначена вартість та обсяг виконаної адвокатом роботи у розмірі 20 000 грн є фактичними, а їх розмір обґрунтованими, та мають розумний розмір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не погоджуючись із оскаржуваним додатковим рішенням, вважаючи його необгрунтованим та прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просив скасувати додаткове рішення та винести нове рішення, яким повернути без розгляду заяву.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ані відповідачу, ані представнику відповідача не була направлена заява про ухвалення додаткового рішення суду з додатками, що позбавило відповідача висловити свої зауваження та заперечення. Також судом не було досліджено та не надана оцінка таким діям представника позивача.

25.02.2026 на адресу Дніпровського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 адвоката Ільїна О.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а додаткове рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2025 рокузалишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частина третя статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню в судовому порядку.

Частинами 1 4 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у постановах від 21 квітня 2021 року у справі № 488/1363/17 (провадження № 61-11991св20) та від 26 січня 2022 року у справі № 127/1415/20 (провадження № 61-878св21) дійшов таких висновків: «втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України».

На підтвердження витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції відповідачем надано суду копію договору про надання правової допомоги від 08 лютого 2024 року; копію акта приймання-передачі виконаних робіт № 0711/25 від 07 листопада 2025 року, копію платіжної інструкції від 24.02.24 року про сплату відповідачем адвокату Ільїну О.М. 10000 грн. та копію платіжної інструкції від 14.02.24 року про сплату відповідачем адвокату Ільїну О.М. 20000 грн.

Доказів одночасного направлення копії заяви про ухвалення додаткового рішення з додатками іншим учасникам справи матеріали справи не містять

Суд першої інстанції, розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення без виклику сторін та вирішуючи питання розподілу судових витрат пов`язаних із наданням позивачу правової допомоги, не звернув уваги, що копія заяви про ухвалення додаткового рішення з додатками у порушення вимог ст. 183 ЦПК України не була направлена іншим учасникам справи.

Отже, представником відповідача в порушення вимог ст.183 ЦПК України до заяви про ухвалення додаткового рішення, не було додано доказів направлення її копії з додатками іншим учасникам справи, що позбавило відповідачів можливості спростовувати ймовірну не співмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

ЄСПЛ вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено такі висновки: «Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд у постанові від 21 вересня 2022 року у справі № 725/1301/21 (провадження № 61-20691св21) зазначив, що, встановивши порушення позивачем установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме ненаправлення позивачем на адреси інших учасників справи (відповідачів) документів, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу, що позбавило відповідачів можливості подати до суду клопотання про неспівмірність розміру таких витрат відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, суд апеляційної інстанції обґрунтовано повернув без розгляду клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Аналогічна практика вирішення заяв про ухвалення додаткового рішення, до яких заявники не додали докази надіслання (ненадання) іншим учасникам такої заяви з доданими до неї додатками, сформована Верховним Судом і в ухвалах від 25 лютого 2021 року у справі № 906/977/19, від 01 вересня 2022 року у справі № 759/13013/14-ц (провадження № 61-14029св21), від 16 січня 2023 року у справі № 640/23065/14 (провадження № 61-1456ск21), від 02 лютого 2023 року у справі № 466/1403/20 (провадження № 61-10035св22), від 27 березня 2023 року у справі № 756/820/20 (провадження № 61-8952св22).

Колегія суддів вважає, що знайшли своє підтвердження посилання скаржника в апеляційній скарзі на порушення судом норм процесуального права та встановивши порушення установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме: ненаправлення стороною відповідача на адреси інших учасників справи заяву про ухвалення додаткового рішення та додатків суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про стягнення з позивача витрат за надану позивачу правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 20 000 грн, не дотримавшись процесуального порядку вирішення такої заяви.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень п. 1 та п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового рішення про повернення заяви представника відповідача про ухвалення додаткового рішення без розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Додаткове рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2025 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про стягнення судових витрат по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Юрченко Лариса Леонідівна, про визнання недійсною заяву про відмову від прийняття спадщини, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право спадщину, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності - повернути без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 березня 2026 року.

Судді: