ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/1628/25Головуючий у 1-й інстанції Содомора Р.О.
Провадження № 22-ц/817/352/26 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2026 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ковалівський Богдан Володимирович на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 грудня 2025 року, постановлене суддею Содоморою Р.О. у справі №595/1628/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина з інвалідністю,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2025 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є особою інвалідністю II групи загального захворювання у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 05.08.2025 року на строк інвалідності.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2022 року.

В зареєстрованому шлюбі у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із позивачкою, є непрацездатним та має інвалідність ІІ групи загального захворювання. Матеріальний стан ОСОБА_3 , який отримує державну соціальну допомогу в розмірі 2361 грн. та матеріальне становище його матері ОСОБА_2 , яка отримує пенсію по інвалідності в розмірі 5155,51 грн., не дозволяють в повній мірі компенсувати витрати на поїздки в медичні заклади, стаціонарне лікування та побутові потреби.

Зазначала, що після розлучення відповідач не бере участі в утриманні їх спільного повнолітнього непрацездатного сина з інвалідністю, не здійснює за ним догляду, не дає грошей на придбання для нього продуктів харчування, одягу, інших предметів необхідних для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку їхнього сина, покращення його умов життя. Звертала увагу суду, що відповідач є військовослужбовцем та перебуває в одній з військових частин Збройних Сил України, тому вважала, що він може сплачувати аліменти у розмірі частини усіх видів доходу, оскільки має стабільний дохід, інших утриманців не має.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 грудня 2025 року позов задоволено частково. Присуджено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є особою інвалідністю II групи загального захворювання у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 06 листопада 2025 року на строк інвалідності.

В решті позовних вимог відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат. Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вказує, що суд першої інстанції безпідставно визначив одержувачем аліментів матір ОСОБА_2 , оскільки право на утримання належить повнолітньому сину ОСОБА_3 , який є дієздатним. Повнолітня особа, яка не визнана недієздатною чи обмежено дієздатною, є самостійним суб`єктом права та повинна особисто отримувати аліменти.

Вважає, що суд не встановив реальну потребу у матеріальній допомозі, оскільки не визначено щомісячний дефіцит коштів, не здійснено розрахунок співвідношення доходів і витрат, не встановлено структуру та регулярність витрат, не відокремлено постійні витрати від разових. Сам факт інвалідності не є достатнім доказом потреби у конкретному розмірі аліментів.

Звертає увагу на недоведеність можливості відповідача сплачувати аліменти, оскільки не встановлено реальний розмір доходу відповідача, не досліджено стабільність доходів та не враховано обов`язкові витрати. Вказує на обставину відсутності житла у відповідача, яка впливає безпосередньо на його платоспроможність.

Вважає, що порушено принцип повноти розгляду справи, оскільки повнолітній син не був залучений до участі у справі, хоча рішення безпосередньо стосується його прав.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визначення розміру аліментів суд першої інстанції виходив з того, що повнолітній син сторін ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІ групи, проживає з матір`ю, відповідач не бажає брати участь в додаткових витратах на його утримання, відповідач є особою працездатного віку, має можливість надавати грошову допомогу сину.

Відмовляючи в частині позовних вимог стягнення аліментів за період з 05 серпня 2025 року до моменту пред`явлення позову суд виходив з того, що стороною позивачки не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що вона вживала заходів для одержання аліментів, проте не могла їх отримати у зв`язку із ухиленням відповідача від їх сплати.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції.

В частині визначення отримувачем аліментів - ОСОБА_2 колегія суддів з висновками суду першої інстанції не погоджується та зазначає наступне.

Обставини справи.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 вереня 1989 року.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2022 (справа № 595/88/22) шлюб між сторонами розірвано.

В зареєстрованому шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно Бучацьким відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

ОСОБА_3 та позивачка ОСОБА_2 проживають за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади №2025/011313909 від 11 серпня 2025 року та №2025/012083317 від 22 серпня 2025 року.

ОСОБА_3 встановлено ІІ групу інвалідності, що підтверджується витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №160/25/1657/В, від 05 серпня 2025 року, рішення № 160/25/1657/Р.

ОСОБА_3 є отримувачем державної соціальної допомоги з 10 липня 2025 року по 31 липня 2027 року у сумі 2361 грн., що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

ОСОБА_3 неодноразово проходив стаціонарне лікування, зокрема:

- з 08 серпня 2023 року по 13 серпня 2023 року у КНП "1 територіальне медичне об`єднання м.Львова" з приводу основного захворювання - параноїдна шизофренія, лікування: адажіо, міасер, аміназин, що підтверджується виписним епікризом з медичної карти стаціонарного хворого №65146 від 13 серпня 2023 року, виданим КНП "1 територіальне медичне об`єднання м.Львова";

- з 15 березня 2024 року по 26 березня 2024 року у КНП "ПОКЦПЗ ІФ ОР" м.Івано-Франківськ" з приводу основного діагнозу - залежний розлад особистості, стан декомпенсації, лікування: рисперидон, стимулотон, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №2040/24 виданою КНП "ПОКЦПЗ ІФ ОР" м.Івано-Франківськ" від 26 березня 2024 року;

- в КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР, з приводу діагнозу параноїдна шизофренія, лікування рисперидон, що підтверджується довідкою №2528, наданої КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради від 02 вересня 2024 року;

- з 24 лютого 2025 року по 13 березня 2025 року, з 27 травня 2025 року по 16 червня 2025 року у КНП "Тернопільська обласна психоневрологічна лікарня" Тернопільської обласної ради з приводу основного діагнозу параноїдна шизофренія, безперервний перебіг, стабільний дефект психіки по змішаному типу, лікування: кветирон, адажіо, що підтверджується виписками із медичної карти стаціонарного хворого №2769/142 від 13 березня 2025 року та № 7441/400 від 16 червня 2025 року виданими КНП "Тернопільська обласна психоневрологічна лікарня" Тернопільської обласної ради.

Згідно фіскальних чеків витрати позивачки на медикаменти становлять 5982,61 грн.

Мотиви та застосовані норми права.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята, десятастатті 7 СК України).

Главою 16 Розділу ІІІ СК України регламентовано підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та порядок його виконання.

Відповідно достатті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

У частині першій статті 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначенихустатті 182 цього Кодексу.

Тлумачення статті 198, 200 СК України свідчить, що при встановленні, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі.

Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність направі власності,володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомогомайна,грошових коштів,виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна,сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів недоведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

ОСОБА_2 , звертаючись до суду із вказаним позовом зазначила, що їх з відповідачем повнолітній син - ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІ групи з 10 липня 2025 року, у зв`язку з чим потребує додаткової матеріальної допомоги батька, оскільки соціальна допомога не дозволяє у повному обсязі забезпечити потреби на лікування.

Позов про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина подано матір`ю останнього - ОСОБА_2 .

Відповідно до положень статті 154 СК України, батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатними громадянами є, зокрема, особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю.

Отже, повнолітньою непрацездатною особою є повнолітні син або дочка, визнані в установленому порядку особами з інвалідністю.

Враховуючи, що син сторін визнаний в установленому законом порядку особою з інвалідністю, тобто є непрацездатною особою, мати має право звернутися до суду з позовом за захистом прав та інтересів повнолітнього сина, як його законний представник без спеціальних на те повноважень.

До такого висновку дійшов і Верховний Суд у свої постанові від 21 червня 2023 року у справі №756/15797/20 за аналогічних правовідносин.

Оскільки ОСОБА_2 звернулася до суду з цим позовом саме за захистом прав та інтересів повнолітнього непрацездатного сина, який потребує матеріальної допомоги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в неї права на звернення до суду із вказаним позовом в інтересах повнолітнього непрацездатного сина з інвалідністю - ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції, встановивши, що повнолітній непрацездатний син сторін - ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІ групи, проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 , дохід якої складається лише з пенсії по інвалідності у розмірі 5155,51 грн., взявши до уваги стан здоров`я відповідача та його матеріальний стан (тобто можливість сплачувати аліменти), дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/4 його заробітку (доходу).

За таких обставин апеляційний суд вважає, що розмір аліментів визначений судом першої інстанції розмір з урахуванням вимог статей 182, 200 СК України та відповідає принципам розумності, справедливості, загальним засадам сімейних відносин та цивільного судочинства і необхідності захисту інтересів особи з інвалідністю.

Доводи апеляційної скарги про відсутність встановлення реальної потреби у матеріальній допомозі колегією суддів відхиляються, оскільки достатнім є встановлення факту потреби у матеріальній допомозі, що у даному випадку підтверджується наявністю інвалідності, відсутністю працездатності та самостійного доходу, окрім соціальної допомоги в розмірі 2361,00 грн. Крім того, інвалідність розглядається судом у сукупності з іншими обставинами, зокрема можливістю працевлаштування та фактичним матеріальним становищем.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність платоспроможності відповідача колегією суддів оцінюються критично, оскільки саме на відповідача покладається обов`язок доведення обставин, які зменшують або виключають його обов`язок утримувати іншу особу, відсутність таких доказів не може тлумачитися на його користь. твердження про нестабільність доходу не підтверджене жодними належними доказами.

Щодо посилання на відсутність житла, слід зазначити, що ця обставина сама по собі не звільняє від обов`язку утримання та не є безумовною підставою для зменшення аліментів, особливо за відсутності доказів критичного матеріального становища.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення принципу повноти розгляду справи колегія суддів відхиляє, оскільки у справах про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які потребують допомоги, позивачем може виступати один із батьків, з ким проживає така дитина, або хто фактично несе витрати на її утримання. Крім того, відповідачем не доведено, яким саме чином незалучення ОСОБА_3 як третьої особи в межах розгляду справи вплинуло на правильність вирішення справи по суті, що є обов`язковим для скасування рішення з цих підстав.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про присудження стягнення аліментів на користь позивачки - ОСОБА_2 , оскільки син сторін - ОСОБА_3 досяг повноліття, є дієздатним та вправі самостійно розпоряджатись своїми коштами. За таких обставин доцільним є стягнення аліментів безпосередньо на користь ОСОБА_3 , а не на користь його матері - ОСОБА_2 , оскільки стягувані кошти належать саме повнолітньому непрацездатному сину сторін, який не обмежений у встановленому законом порядку ними розпоряджатися.

Вказаний висновок відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 21 червня 2023 року у справі №756/15797/20.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині одержувача аліментів, а відтак апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ковалівський Богдан Володимирович - задовольнити частково.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 грудня 2025 року - змінити в частині отримувача аліментів.

Стягувати з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) аліменти у розмірі розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 06 листопада 2025 року на строк інвалідності.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 березня 2026 року.

Головуюча М.В. Хома

Судді О.З. Костів

Н.М. Храпак