Справа № 182/4294/24
Провадження № 2-сз/182/5/26
У Х В А Л А

Іменем України

09.03.2026 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька - Шаховал І.О., розглянувши заяву ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» про повернення суми сплаченого судового збору по цивільній справі за позовом ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення боргу -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебувала цивільна справа за позовом ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2025 року провадження у справі було закрито, на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України, у зв`язку зі смертю відповідачки по справі.

24 лютого 2026 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» надійшла заява про повернення сплаченого судового збору в розмірі 3 028 грн. 00 коп., який був сплачений при подачі позову до суду.

Суддя, дослідивши матеріали справи, розглянувши заяву, приходить до наступного.

Повернення судового збору регулюється Законом України "Про судовий збір" та відповідними статтями процесуального законодавства, зокрема, ЦПК України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, у разі повернення заяви або скарги.

Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник як на підставу задоволення заяви посилається на ст.7 ЗУ «Про судовий збір», яка фактично регулює відносини щодо порядку повернення сплаченого судового збору. При цьому, підстави щодо такого повернення є вичерпними та іншого трактування не потребують.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", судовий збір повертається у разі, якщо справу закрито, відмовлено у відкритті провадження, позовну заяву залишено без розгляду.

При цьому, згідно з пунктом 7 частини 1 статті 255 ЦПК України, підставами для закриття провадження у справі є встановлена відсутність предмета спору; наявність рішення суду у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; відмова позивача від позову; укладення мирової угоди.

У відповідності до матеріалів справи, підставою для закриття провадження у вищевказаній справі були обставини, передбачені п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України, тобто, смерть відповідача по справі, а тому, у відповідності до вимог чинного законодавства, у випадку закриття провадження за пунктом 7 частини 1 статті 255 ЦПК України, повернення судового збору не передбачено.

Таким чином, враховуючи викладене, суддя приходить до висновку, що заявлені вимоги щодо повернення судового збору є такими, які слід залишити без задоволення.

Окрім цього, суддя, вкотре, вважає за необхідне роз`яснити заявнику наступне.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин, суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Однією з основних засад цивільного судочинства, у відповідності до ст.2 ЦПК України, є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частина 2 та 5 статті 12 ЦПК України визначає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Як передбачено ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим, відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Частина 1 статті 44 ЦПК України визначає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

При цьому, суд зазначає, що ЄСПЛ застосовує положення, передбачене ч.3 ст.35 Європейської Конвенції з прав людини, де вказано, що суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви.

Зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі.

Стримування зловживання правом - це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі.

Реалізація принципу змагальності в цивільному судочинстві спонукає учасників справи та їх представників до використання всіх можливих механізмів захисту права, у зв`язку з чим ними можуть допускатися і певні зловживання. Водночас слід наголосити, що зловживання правом має розглядатися як процесуальне правопорушення виключно за умови встановлення причино-наслідкового зв`язку між зловживанням та завданою шкодою (встановленням певних ризиків) іншому учаснику справи. Тобто зловживання процесуальним правом як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в порушенні умов належної реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав іншими учасниками справи.

Верховний Суд трактує зловживання як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення, що полягає у зловживанні процесуальними правами, за якого відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав, і визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав (Ухвала ВС від 6.09.2018 року, справа № 552/2378/17).

Процесуальні права та обов`язки учасників справи визначені ст.43 Цивільного процесуального кодексу України. Зокрема, учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, брати участь у дослідженні доказів, ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Водночас, учасник справи зобов`язаний: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у нього докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, надавати суду повні й достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду, розглядаючи справу № 552/2378/17, визначив зловживання, як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав.

Ознаками зловживання процесуальними правами є: недобросовісність; нечесність; відсутність відкритості поведінки; відсутність поваги до інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин.

Це підтверджується Постановою Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14.

«Основною ознакою зловживання процесуальними правами є відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законнім діям інших осіб шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору, або використання судового спору як способу не виконувати вимоги законодавства щодо здійснення визначених ним дій» (окрема думка судді Валентини Сімоненко щодо постанови ВС від 02 жовтня 2019 року у справі № 750/3021/18).

Таким чином, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами.

Зловживання процесуальними правами не допускається.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад цивільного судочинства.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також той факт, що 04 липня 2025 року, 18 липня 2025 року та повторно 24 лютого 2026 року представник заявника вже звертався до суду з аналогічною заявою та ухвалами Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2025 року та 02 вересня 2025 року вказану заяву було залишено без задоволення та роз`яснено заявнику, що, у разі незгоди з прийнятим рішенням, він має право оскаржити прийняте рішення в апеляційній інстанції, незважаючи на прийняте судом рішення, заявник повторно вже тричі звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з аналогічною заявою, що фактично свідчить про те, що він, не дотримуючись вимог чинного законодавства, вчиняє дії, які судом розцінюються як зловживання процесуальними правами.

Керуючись ст.ст.206, 255, 256, 260 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Заяву ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» про повернення суми сплаченого судового збору по цивільній справі за позовом ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення боргу - залишити без задоволення.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал