У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2026 р. Справа № 597/995/19

Заліщицький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Тренич А.Г.

за участю секретаря судового засідання Богдана В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Заліщики заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Капіталресурс», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», Чортківський відділ державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про заміну стягувача у виконавчому документі та видачу дубліката виконавчого документа,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Капіталресурс» звернулося в суд із заявою про заміну стягувача у виконавчому документі та видачу дубліката виконавчого документа, в якій просять замінити вибулого стягувача ПАТ КБ «Приватбанк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Капіталресурс» у виконавчому листі №597/995/19 від 14.02.2020 року, а також видати дублікат виконавчого листа №597/995/19 від 14.02.2020 року про стягнення боргу з ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог вказує, що на виконання рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 18.11.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором було видано виконавчий лист №597/995/19 від 14.02.2020 року, з примусового виконання якого відкрито виконавче провадження ВП №61780733. 22.08.2025 року між АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Капіталресурс» укладено договір факторингу №8-22-08/2025, за яким відступлено права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором відносно боржника ОСОБА_1 . 16.12.2020 року виконавче провадження завершене, оригінал виконавчого документа направлено стягувачу. Станом на теперішній час оригінал виконавчого листа на адресу стягувача не надходив, згідно даних АСВП жодних відкритих виконавчих проваджень про стягнення боргу з боржника на підставі вказаного виконавчого листа немає, що свідчить про те, що його було втрачено.

Заявник не делегував свого представника в судове засідання, в заяві просить провести розгляд справи за його відсутності.

Боржник у судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, хоча про день та час слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку.

Представники АТ КБ «Приватбанк» та Чортківського відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явились та про причину неявки суд не повідомили.

Згідно з ст.442 ЦПК України, неявка учасників справи не є перешкодою для вирішення питання про заміну стягувача у виконавчому листі.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази суд встановив таке.

Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 18 листопада 2019 року у справі №597/995/19 задоволено позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк». Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства Комерційний Банк Приватбанк заборгованість за кредитним договором №б/н від 15.11.2013 року та судові витрати в розмірі 23144 (двадцять три тисячі сто сорок чотири) гривні 02 копійки.

На виконання вказаного судового рішення, 14.02.2020 року Заліщицьким районним судом Тернопільської області виданого виконавчий лист №597/995/19, який звернуто до виконання до Заліщицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ).

Постановою старшого державного виконавця Заліщицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Небеснюк З.М. від 16.12.2020 року, ВП №61780733, виконавчий лист №597/995/19 від 14.02.2020 року про стягнення із ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк заборгованості за кредитним договором та судових витрат в розмірі 23144,02 грн. повернуто стягувачу АТ КБ «Приватбанк».

Інформацією з АСВП від 03.02.2026 року підтверджується відсутність відкритих виконавчих проваджень про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» боргу.

22.08.2025 року між АТ КБ «Приватбанк» (Клієнт) та ТОВ «Капіталресурс» (Фактор) укладено договір факторингу №8-22-08/2025, за умовами якого клієнт відступає належні йому права грошової вимоги клієнта до позичальників, зазначених у Реєстрі боргових зобов`язань Боржників, за договорами що укладені між клієнтом та боржниками, та перелік яких наведено згідно з відповідним Реєстром боргових зобов`язань. Моментом (днем) переходу до фактора прав вимоги є день підписання сторонами відповідного Акту приймання-передачі відповідного Реєстру боргових зобов`язань.

08.09.2025 року між АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Капіталресурс» складено Акт № 2 приймання-передачі Реєстру боргових зобов`язань №2 від 08.09.2025 року за договором факторингу №8-22-08/2025 від 22.08.2025 року, що підписаний їх уповноваженими особами та скріплений печатками.

Відповідно до копії Витягу з Реєстру боргових зобов`язань № 2 від 18.09.2025 року до договору факторингу №8-22-08/2025 від 22.08.2025 року, ТОВ «Капіталресурс» набуло право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором від 26.09.2014 року (дата відкриття рахунку), де загальна сума заборгованості становить 13842,31 грн.

Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», сторонами у виконавчому провадженні є стягувач та боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Порядок заміни сторони виконавчого провадження визначено статтею 442 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

За змістом ч.1 ст.446 ЦПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Згідно з частиною 1 статті 55 ЦПК України (процесуальне правонаступництво), у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Правонаступництвом у виконавчому проваджені є заміна кредитора з переходом до нього права вимоги до боржника, і такий кредитор у силу ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» має право звернутися про заміну сторони виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктами 1, 2 ч.1 ст.512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

З аналізу положень частини першої статті 512 ЦК України, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок договору: купівлі-продажу чи міни (частина тертя статті 656 ЦК України; дарування (частина друга статті 718 ЦК України; факторингу (глава 73 ЦК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої сторони. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник). Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10, провадження № 61-12076св18, від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09, провадження № 61-16520сво18.

Таким чином процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з вибуттям правопопередника після постановлення щодо нього судового рішення i заміни його правонаступником, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, в тому числі, й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Стаття 442 ЦПК України є імперативною нормою, оскільки у ній визначено правило поведінки, а саме право замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію на стадію виконання судового рішення.

Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з пунктом 9 статті 129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Оскільки підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальних правовідносинах (ст. 512, 514 ЦК України), заміна сторони правонаступником може на будь-якій стадії провадження по справі, до повного виконання своїх зобов`язань боржником.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні (у виконавчому листі), оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

У постанові Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 зазначено, що вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, суд у контексті аналогічних обставин цієї справи щодо правонаступництва кредитора враховує вказані висновки щодо застосування зазначених норм права, що викладені в постановах Верховного Суду.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому, зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

При цьому згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Суд зауважує, що рішення суду, яке було ухвалено на підставі договору, лише підтверджує передбачене договором право і тому правонаступництво за цим договором, не припиняється внаслідок такого рішення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заява ТОВ «Капіталресурс» в частині заміни стягувача у виконавчому провадженні є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з п.17.4 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Зі змісту вказаних норм законодавства вбачається, що дублікат виконавчого листа може видаватись у випадках втрати його оригіналу та в межах строку пред`явлення його до виконання. Єдиною підставою для видачі дубліката виконавчого листа є його втрата.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа, у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили.

У постанові Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі № 6-66/2011 (провадження № 61-8679св22) зроблено висновок, що «дублікат це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили. Єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата».

Верховний Суд в постанові від 08 листопада 2023 року у справі №196/673/14-ц (провадження № 61-21357св21) дійшов висновку, що аналіз пункту 17.4 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України дозволяє дійти висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Таким чином дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Подібні за змістом висновки викладені Верховним Судом у постановах від 08 квітня 2019 року у справі №2-1118/09, від 09 лютого 2022 року у справі №201/4043/19-ц, від 09 лютого 2022 року справі №757/14604/20-ц, від 06 листопада 2019 року у справі №2-1053/10, від 23 вересня 2020 року у справі №127/2-3538/10.

У постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі №419/310/12 (провадження №61-13084св21) зроблено висновок, що «єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Дублікат це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено».

Виходячи з наведеного, суд доходить висновку про те, що дублікат виконавчого листа може бути виданий лише у разі втрати отриманого раніше оригіналу виконавчого листа. Будь-які інші підстави для видачі судом дублікату виконавчого листа, законодавець не передбачив.

Таким чином, суд має право видати дублікат виконавчого листа тільки у разі доведеності втрати його оригіналу.

З наданих заявником доказів суд встановив, що постановою державного виконавця від 16.12.2020 року ВП №61780733 оригінал виконавчого документу №597/995/19 повернутий стягувачу, яким було АТ КБ «Приватбанк».

Жодних доказів на підтвердження того, що оригінал зазначеного виконавчого документу з 16.12.2020 року на адресу АТ КБ «Приватбанк» не надходив, та первісний стягувач АТ КБ «Приватбанк» повідомив про відсутність в нього оригіналу виконавчого документу, матеріали заяви не містять.

Сама по собі інформація з АСВП про відсутність відкритих виконавчих проваджень, де боржником є ОСОБА_1 , а стягувачем АТ КБ «Приватбанк», не може свідчити про дійсну втрату оригіналу виконавчого документу.

З огляду на те, що доказів на підтвердження обставини того, що оригінал виконавчого листа №597/995/19 дійсно втрачений заявником не надано, суд приходить висновку про відсутність підстав для видачі дубліката виконавчого листа, у зв`язку з чим в задоволенні заяви в цій частині належить відмовити.

Водночас, суд зазначає, що заявник не позбавлений права повторно звернутись до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, подавши докази на підтвердження обставин втрати виконавчого листа № 597/995/19, виданого 14.02.2020 року Заліщицьким районним судом Тернопільської області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260, 261,433, 353, 442 ЦПК України, п.п. 17.4 п. 17 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Капіталресурс», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», Чортківський відділ державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про заміну стягувача у виконавчому документі та видачу дубліката виконавчого документа, задовольнити частково.

Замінити вибулого стягувача Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» () на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Капіталресурс» () у виконавчому листі №597/995/19, виданому 14.02.2020 року Заліщицьким районним судом Тернопільської області з примусового виконання рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 18 листопада 2019 року у справі №597/995/19 про стягнення з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк заборгованості за кредитним договором №б/н від 15.11.2013 року та судові витрати в розмірі 23144 (двадцять три тисячі сто сорок чотири) гривні 02 копійки.

У решті вимог заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Капіталресурс», відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.Г. ТРЕНИЧ