КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/5140/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Осіпенко Л.М., у місті Києві, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У грудня 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс»звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просило суд стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №8 від 13 вересня 2021 року у розмірі 28 620,98 грн, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн, а всього у розмірі 37 043,38 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 13 вересня 2021 року з використанням сервісу online-кредитування https://cashberry.com.ua/, відповідачкою подано заявку на отримання кредиту № 8, яка знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті ТОВ «ФК «Інвест Фінанс». Електронний підпис накладено відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора.

Таким чином, між відповідачкою та ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» укладено Договір про споживчий кредит № 8 від 13 вересня 2021 року та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на банківську картку в сумі 7 400,00 грн.

ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти у користування.

Відповідачка не виконала належним чином кредитні зобов`язання грошові кошти отримані у позику не повернула у строк визначений договором, внаслідок чого, утворилась заборгованість.

05 вересня 2022 року згідно умов Договору факторингу №556/ФК-22, ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» відступив право вимоги за кредитним договором №8 від 13.09.2021 р. на користь ТОВ «Діджі Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджі Фінанс» набуло право вимоги до відповідача. Вказана інформація також міститься на офіційному сайті ТОВ «Діджі Фінанс» (https://dgf.com.ua/).

Згідно Договору факторингу №556/ФК-22 від 05.09.2022 року, сума боргу відповідача перед новим кредитором (ТОВ «Діджі Фінанс») становить 28 620,98 грн, з яких: - заборгованість за тілом кредиту становить 7 400 грн; - заборгованість за відсотками становить 21 220,98 грн.

Не зважаючи на це, відповідачка не виконує свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит в строки, передбачені кредитним договором №8 від 13 вересня 2021 року, що є підставою звернення до суду.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 травня 2025 року позов ТОВ «Діджи Фінанс» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №8 від 13 вересня 2021 року у розмірі 28 620,98 грн, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн, а всього у розмірі 37 043,38 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи, оскільки за адресою на яку судом направлялась судова кореспонденція вона не проживає.

Вказує, що кредит був оформлений шахрайським шляхом, оскільки невідомими особами був отриманий доступ до мобільного телефону, банківського акаунту та додатків фінансових установ.

Зазначає, що вона не укладала жодних кредитних договорів та не надавала згоду на обробку персональних даних, а також не отримувала коштів на карту і не проходила ідентифікацію.

07 листопада 2025 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ТОВ «Діджи Фінанс» - Романенко М.Е. відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Посилання про те, що позивачка не була обізнана про те, що до неї звернулися з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором, не можна визнати обґрунтованим, оскільки 28 листопада 2024 року було направлено на адресу відповідачки, яку вона зазначила під час укладання кредитного договору позовну заяву з додатками.

Щодо тверджень про шахрайські дії вказує, що відповідачка фактично не заперечує про те, що поштова скринька вказана нею під час укладання кредитного договору належить саме їй.

Звертає увагу, що номер телефону вказаний в апеляційній скарзі і кредитному договорі співпадає, номер телефону тобто належить саме відповідачці та вона підтвердила його, вказавши в апеляційній скарзі як діючий.

Також вказує, що відповідач не надала жодного належного доказу, як і не надала пояснень та фактичних доказів, що документами, телефоном, особистими додатками, персональними даними заволоділа інша особа шахрайським шляхом та є факт доведеного кримінального провадження, рішення суду, тобто, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.

Щодо хибності тверджень відповідачки про неукладеність договору №8 про надання споживчого кредиту від 13 вересня 2021 року.

Вказує, що укладення кредитного договору здійснювалось сторонами за допомогою Інформаційно- телекомунікаційної системи первісного кредитора ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС», доступ до якої забезпечувався через Веб-сайт. Електронна ідентифікація здійснювалася при вході в Особистий кабінет, шляхом перевірки позивачем правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого позивачем на номер мобільного телефону відповідача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету.

Звертає увагу, що відповідачці було направлено електронним повідомленням (SMS) на номер телефону НОМЕР_1 , який особисто вказаний у договорі про споживчий кредит. Повідомлення містило одноразовий ідентифікатор 99648, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов договору. Даний договір також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті товариства за адресою: https://cashberrv.com.ua/.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції визнав встановленими наступні обставини: 05 червня 2021 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» для отримання банківських послуг.

05 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено Договір кредитної лінії № 26862, згідно якого сума кредиту, первинний строк кредиту, а також розмір процентної ставки визначаються у відповідних Спеціальних умовах (п.п. 1.5. пункту 1 «Предмет договору»).

Відповідачка підписала Заяву про прийняття оферти (акцепт), якою погодилась з істотними умовами правочину та в якій зазначила свої особисті дані, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника, номер паспорту, електронну пошту, домашню адресу.

Відповідно до п. 2.1. вказаного договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної карти, реквізити якої надані позичальником товариству з метою отримання кредиту.

13 вересня 2021 року відповідачка ОСОБА_1 підписала Спеціальні умови №8 до договору кредитної лінії №26862 від 05 червня 2021 року, що підтверджується електронним підписом одноразового ідентифікатора.

Згідно розділу 1 Спеціальних умов, сума кредиту становить 7 400,00 грн, процента ставка - 1,37 % в день; базова процентна ставка - 2,37 % в день.

Таким чином, 13 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та відповідачкою укладено договір №8 про надання споживчого кредиту. Електронний підпис накладено відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора.

Відповідно до Витягу з інформаційного листа АТ «ПУМБ» щодо підтвердження зарахування коштів клієнтам КНО-/55 від 02.08.2024 року, відповідачу на картковий рахунок № НОМЕР_2 було надано кредитні кошти у розмірі 7 400,00 грн.

Відповідно до розрахунку за Договором про надання споживчого кредиту №8 від 13 вересня 2021 року, заборгованість відповідачки ОСОБА_1 становить 28 620,98 грн.

05 вересня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» укладено Договір факторингу №556/ФК-22, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» передав ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» прийняв належні ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимог.

У відповідності до Витягу з Реєєстру прав вимоги, що є Додатком №1 до Договору факторингу №556/ФК-22 від 05 вересня 2022 року, ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» передало, а ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №8 від 13 вересня 2021 року до відповідачки ОСОБА_1 на суму 28 620,98 грн., з яких: - заборгованість за тілом кредиту становить 7 400,00 грн.; - заборгованість за відсотками становить 21 220,98 грн; - заборгованість за комісійними винагородами становить 0 грн.; - заборгованість за пенею становить 0 грн.

30 жовтня 2023 року ТОВ «Діджи Фінанс» направило на поштову адресу відповідача ОСОБА_1 досудову вимогу про сплату заборгованості за договором №8 від 13 вересня 2021 року у розмірі 28 620,98 грн. належного виконання відповідачкою взятих на себе кредитних зобов`язань.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту отримання кредиту на умовах визначених у кредитному договорі та виникненні заборгованості по кредиту, внаслідок невиконання зобов`язання з повернення кредитних коштів у розмірі 28 620,98грн.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як убачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту, позивач посилався на те, що 13 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 8 від 13 вересня 2021 року.

На підтвердження надання відповідачу та зарахування на його банківську карту кредитних коштів в розмір 7 400,00 грн позивачем надано суду першої інстанції пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти), заявку, підтвердження укладання кредитного договору №8 від 13 вересня 2021 року, розрахунок заборгованості про стан заборгованості за кредитним договором №8 від 13 вересня 2021 року.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 80 ЦПК України передбачає достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи - позивач зобов`язаний та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.

Способи, строки та порядок розрахунків у сфері електронної комерції визначаються в електронному договорі з урахуванням вимог законодавства України.

Продавець (виконавець, постачальник), оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.

В результаті повного, всебічного та об`єктивного дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про доведеність обставин, на які посилається позивач у позові, зокрема, фактичного надання позивачем відповідачу у борг суми кредиту (перерахування на картку), тобто виконання своїх зобов`язань за кредитним договором.

Так, дослідивши надану копію укладеного Договору кредитної лінії № 26862 від 05 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 , а також підписані спеціальні умови №8 від 13 вересня 2021 до договору кредитної лінії №26862 від 05 червня 2021 року апеляційний суд встановив, що ці докази не є достовірними, належними, та у своїй сукупності достатніми на підтвердження факту виконання позивачем своїх обов`язків за кредитними договором, оскільки не містять повної інформації про погоджений сторонами у кредитному договорі номер платіжного засобу, на який потрібно було перерахувати суму кредиту, а також не містить повної інформації про номер платіжного засобу на який було перераховано суму кредиту.

Крім того, на підтвердження надання відповідачу кредитних коштів в розмірі 7 400 грн позивачем надано до суду першої інстанції підтвердження АТ «ПУМБ», яким повідомлено, що АТ «ПУМБ» в рамках співпраці з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» за договором про обслуговування операцій з переказу коштів з використанням платіжних карток №095/02 від 01 жовтня 2021 року, підтверджує зарахування коштів згідно даних у Додатку до цього листа, зокрема, транзакція на рахунок № НОМЕР_2 від 13.09.2021 року на суму 7 400 грн. (а.с. 45 - 47).

Суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що ТОВ «ФК Інвест Фінанс» свої зобов`язання за кредитним договором виконав, а відповідач допустив прострочення сплати визначених кредитним договором платежів на вищевказану суму з огляду на наступне.

У постанові від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором Верховний Суд зазначив, що банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Разом з тим, із наданого позивачем підтвердження АТ «ПУМБ», та з інших наявних у матеріалах справи доказів неможливо встановити, що переказ коштів в сумі 7 400,00 грн стосується саме відповідача.

Отже, вищевказане підтвердження АТ «ПУМБ» не містить даних щодо власника банківської картки, на яку були перераховані кошти, повного номеру картки, що позбавляє можливості вважати доведеним факт переказу ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» коштів у зазначеному позивачем розмірі на картковий рахунок, який належить саме відповідачу.

Крім того, неможливо встановити належність картки № НОМЕР_2 саме відповідачу чи зазначення ним такого номеру картки під час оформлення заявки, кредитного договору. Також відсутня будь-яка інформація щодо прив`язки даного переказу саме до кредитного договору №8 від 13 вересня 2021 року.

Суд акцентує увагу на тому, що у справі відсутні належні докази перерахування та отримання відповідачем кредиту в розмірі 7 400 грн за договором №8 від 13 вересня 2021 року.

З огляду на викладене, підтвердження АТ «ПУМБ» не є належним доказом на підтвердження здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів відповідачу за вказаним кредитним договором, а свідчить лише про проведення Банком платежу в системі на підставі договору з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс».

Крім того, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 грудня 2025 року у цій справі № 753/23716/24 зобов`язано АТ «ПУМБ» надати первинний банківський документ (виписку по рахунку, платіжна інструкція, меморіальний ордер), як доказ перерахунку кредитних коштів на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 в сумі 7 400 грн на виконання умов кредитного договору №8 від 13 вересня 2021 року(а.с. 97 - 98).

На виконання вказаної ухвали, АТ «ПУМБ» листом від 21.01.2025 року №КНО-07.8.5/765БТ повідомлено до районного суду, що Договір №8 від 13 вересня 2021 року року в Банку не укладався (а.с. 104).

Суд першої інстанції на вказане увагу не звернув, а відтак дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведене апеляційний суд дійшов висновку, що правових підстав для задоволення позовних вимог позивача немає.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем на підтвердження позовних вимог до суду першої інстанції не надано належного доказу того, що отримання відповідачем кредитних коштів та інформації про належність відповідачу платіжної картки, а також підтвердження зарахування грошових коштів у розмірі 7 400 грн була перерахована на картковий рахунок саме відповідачу у справі ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції з одночасним ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс».

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки за результатом апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, то з позивача на користь відповідача підлягають до стягнення судові витрати, які поніс відповідач в суді апеляційної інстанції у розмірі 4 542 грн.

Відповідно до положень частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 травня 2025 рокускасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (04112, місто Київ, вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8; ідентифікаційний код юридичної особи в ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги у розмірі 4 542 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська Фінагеєв В.О.