справа № 179/538/26
провадження № 2-з/179/4/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року с-ще Магдалинівка

Суддя Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області Чорна А.О., розглянувши заяву керівника Самарівської окружної прокуратури Мамона Олексія Євгеновича про забезпечення цивільного позову Самарівської окружної прокуратури, поданої в інтересах держави в особі Магдалинівської селищної ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В:

26.03.2026 разом з позовною заявою до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла заява керівника Самарівської окружної прокуратури Мамона Олексія Євгеновича про забезпечення позову.

Заявник зазначає, що позивачем подано до суду позовну заяву Самарівської окружної прокуратури, поданої в інтересах держави в особі Магдалинівської селищної ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельною ділянкою у розмірі 180 991,83 грн.

ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу від 31.07.2013, укладеного з Споживчим товариством Магдалинівського району, придбано у власність нежитлову будівлю: склад магазину «Меблі» на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23), яка знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :03:002:0693, загальною площею 0,0621 га.

ОСОБА_1 , як фактичний користувач земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0693, загальною площею 0,0621 га, використовує земельну ділянку без укладеного договору оренди та зберігає кошти, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою, тим самим збільшуючи вартість власного майна.

Предметом позову є стягнення до місцевого бюджету селищної ради значної суми коштів у розмірі 180 991,83 грн., від сплати яких відповідач упродовж тривалого часу безпідставно ухиляється.

ОСОБА_1 , маючи зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна, не обмежений в розпорядженні ним, а відсутність заборони на здійснення реєстраційних дій щодо вказаного об`єкту, може призвести до відчуження нерухомого майна з метою ускладнення чи неможливості виконання рішення суду у справі за позовом прокурора, що в свою чергу свідчить про наявність підстав, визначених ст.ст. 149, 150 ЦПК України для забезпечення позову прокурора.

Вжиття заходу забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки об`єкт нерухомості залишається у його володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися (відчужувати) вказаним майном обмежується на певний час, отже має тимчасовий характер та є лише збереженням існуючого становища до розгляду цієї справи по суті.

Вказаний захід забезпечення не може також перешкоджати здійсненню будь якої діяльності відповідача та не порушує прав та охоронюваних законом інтересів стягувача у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З метою забезпечення позову просить постановити ухвалу, якою заборонити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та будь яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь які реєстраційні дії щодо відчуження нерухомого майна - нежитлової будівлі: склад магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 163,44 кв.м, розташованого на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23)

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши зміст та вимоги заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку про її задоволення з наступних підстав.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 2, 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Окрім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельною ділянкою, щодо якої позивач просить застосувати забезпечувальні заходи.

ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу від 31.07.2013, укладеного з Споживчим товариством Магдалинівського району, придбано у власність нежитлову будівлю: склад магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23).

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник вказав причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, зазначив обставини, які несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, та вказують на те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду або поновлення оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся.

Виходячи з наведених обставин суд погоджується з доводами заявника та вважає, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою, заходи забезпечення позову у виді заборони вчинення певних дій щодо нерухомого майна, які просить застосувати заявник, відповідає вимогам на забезпечення яких вони вживаються.

Враховуючи пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом спору, наявність обставин, які свідчать про можливість утруднення або унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову та невжиття заходів забезпечення позову, застосування заходів забезпечення позову є доцільним.

Захід забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти певні дії щодо нежитлової будівлі, про які просить заявник, входить до переліку видів забезпечення позову, передбачених ст.150 ЦПК України і відповідає предмету позову у даній справі та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища між сторонами.

Суд вважає, що зазначені заходи забезпечення позову відповідають позовним вимогам, та є співмірними з тими негативними наслідками, які можуть настати в наслідок невжиття заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 8 ст.153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

На підставі наведеного суд, вважає, вимоги заявника щодо забезпечення позову обґрунтовані, підтверджуються матеріалами доданими до заяви, у зв`язку із чим підлягають задоволенню.

Стосовно заходів зустрічного забезпечення, суд зазначає про наступне.

Згідно з ч. 1 ст.154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Перелік випадків у яких, суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення визначений ч. 3 ст.154 ЦПК України та є вичерпним.

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом (ч. 4 ст.154 ЦПК України).

Враховуючи те, що обраний заявником спосіб забезпечення позову не спричинить не відновлюваної шкоди відповідачу чи третім особам, а також відсутність обставин визначених ч. 3 ст.154 ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що відсутні підстави для зустрічного забезпечення.

За правилами статті 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Керуючись ст.ст.149-153, 260 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву керівника Самарівської окружної прокуратури Мамона Олексія Євгеновича про забезпечення цивільного позову задовольнити.

Заборонити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та будь яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь які реєстраційні дії щодо відчуження нерухомого майна - нежитлової будівлі: склад магазину «Меблі», загальною площею 163,44 кв.м, розташованого на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23).

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи у порядку вимог ст. 158 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя А.О. Чорна