ІЛЛІНЕЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 131/1584/25
Провадження № 2/131/552/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2026 р. м. Іллінці

Іллінецький равйонний суд Вінницької області в складі головуючого судді Олексієнка О.Ю. за участю секретаря судового засідання Демчишиної О.В., розглянувши в судовому засіданні в м. Іллінці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення місця проживання дитини та встановлення факту виховання дитини; третя сторона: Виконавчий комітет Дашівської селищної ради, Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України,

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача, адвокат - Шевчук В.О.,

представник відповідача, адвокат - Гончар О.І.

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Іллінецького районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення місця проживання дитини та встановлення факту виховання дитини; третя сторона: Виконавчий комітет Дашівської селищної ради.

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 . Згідно позовних вимог просить: встановити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з її батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ; встановити, що ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує свою доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 26 листопада 2025 року справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник підтримали позовну заяву та просять її задоволити.

Представник відповідача, адвокат - Гончар О.І. заявив про визнання позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення місця проживання дитини та встановлення факту виховання дитини, а також відсутність заперечень проти задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як встановлюють положення ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно з приписами ч. 4, ч. 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

У разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України).

Суд, дослідивши матеріали справи, вирішуючи питання стосовно можливості прийняття визнання відповідачем позову, керуючись положеннями ч. 4 ст. 206 ЦПК України, приходить до висновку про необхідність відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки вважає, що таке визнання суперечить Закону.

Таким чином, суд приходить до висновку, що необхідно відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову, та продовжити судовий розгляд.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 198, 200, 206, 260, 261 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті визнання відповідачем ОСОБА_2 позову ОСОБА_1 про встановлення місця проживання дитини та встановлення факту виховання дитини.

Повний текст ухвали складений 19.03.2026 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Іллінецького районного суду Вінницької області Олександр ОЛЕКСІЄНКО