У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.03.2026 Справа №607/5639/25 Провадження №2/607/1597/2026

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Якімця Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Трембач С.О.,

без участі сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в порядку загального позовного провадження заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та

У С Т А Н О В И В :

І. Описова частина

1. Стислий зміст позовної заяви

19 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з цивільним позовом, який за заявою від 06 травня 2025 року був уточнений під час розгляду справи, до Головного управління Пенсійного фонду України (далі ГУ ПФУ в Тернопільській області), Державної казначейської служби України (далі ДКС України), про стягнення: 1) моральної шкоди у розмірі 100 768 грн; 2) матеріальної шкоди у розмірі 253 504,92 грн, спричиненої шляхом невиплати частини пенсії з 01 грудня 2019 року по 01 грудня 2021 року, зокрема: а) 144 372,99 грн борг з 01 грудня 2019 року по 01 грудня 2021 року, б) 91 443,55 грн інфляційні, в) 17 688,38 грн 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що є пенсіонером органів внутрішніх справ України та перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Тернопільській області й отримує пенсію за вислугу років, яка йому призначена відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі Закон № 2262). Позивач вказує, що у зв`язку з інфляційними та іншими політичними й економічними процесами в державі, його пенсія виявилася малою та знеціненою у сумі в порівнянні з іншими пенсіонерами, які отримують пенсію відповідно до вимог Закону № 2262, чим грубо порушені конституційні права позивача на належний захист та справедливий і гарантований державою рівень пенсійного забезпечення. Автор позову посилається на те, що станом на 01 грудня 2019 року, відповідно до вимог статей 43, 63 Закону № 2262 він набув законне право на перерахунок пенсії з урахуванням оновлених розмірів посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років за прирівняною посадою поліцейського. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 вересня 2021 року (справа № 500/5751/21) визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо непроведення з 01 грудня 2019 року перерахунку та виплати основного розміру пенсії на підставі оновленої довідки та зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії. Вказане рішення суду набрало законної сили, однак відповідачем не виконувалося, а тому утворилася заборгованість з 01 грудня 2019 року по 01 грудня 2022 року у сумі 144 372,99 грн, яка наразі не виплачена. Крім того, нараховано суму інфляційних втрат, яка становить 91 443,55 грн та 17 688,38 грн 3 % річних.

Крім того, у позові заявлено вимогу щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 100 768 грн, яка мотивована тим, що у позивача виникло психологічне напруження, розчарування та незручності, внаслідок порушення ГУ ПФУ в Тернопільській області його законних прав, які потягли наслідки у вигляді погіршення здоров`я.

2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив

Від відповідача ГУ ПФУ в Тернопільській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому висловлено прохання у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки позов є безпідставним. У відзиві вказано, що ними на виконання рішення суду від 27 вересня 2021 року (справа № 500/5751/21), було здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 . Наразі здійснюється погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду з дати набрання ними законної сили включно по 19 листопада 2020 року. Таким чином, сума заборгованості за пенсією ОСОБА_1 внесена в автоматизовану базу даних у підсистемі «Реєстр судових рішень» Інтегрованої комплексної інформаційної системи ПФУ та буде виплачена в порядку черговості. Отже, ГУ ПФУ в Тернопільській області виконує усі рішення суду на підставі та в межах встановлених законодавством України.

16 квітня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від відповідача ДКС України надійшов відзив на позовну заяву, в якому висловлено прохання у задоволенні позову відмовити, з огляду на те, що служба жодних прав та інтересів позивача не порушувала, не вступала у правовідносини з ним і жодної шкоди не завдала, а тому не повинна нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій інших державних органів.

3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2025 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 червня 2025 року прийнято заяву про уточнення позовних вимог у цивільній справі № 607/5639/25 та вирішено в подальшому розглядати справу з урахуванням уточнених позовних вимог, а саме:

1) про стягнення з ГУ ПФУ в Тернопільській області через ДКС України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 100 768 грн глибокої моральної шкоди; 2) про стягнення з ГУ ПФУ в Тернопільській області через ДКС України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 253 504,92 грн матеріальної шкоди, спричиненої шляхом невиплати частини пенсії з 01 грудня 2019 року по 01 грудня 2021 року, зокрема: 144 372,99 грн борг з 01 грудня 2019 року по 01 грудня 2021 року; 91 443,55 грн інфляційних; 17 688,38 грн 3 % річних.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності та просив позов задовольнити.

Відповідачі ГУ ПФУ в Тернопільській області та ДКС України в судове засідання не з`явилися, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, проте подали клопотання про розгляд справи без їх участі представників цих органів.

Відповідно до частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи.

ІІ. Мотивувальна частина

1. Фактичні обставини встановлені судом.

Згідно з пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи (а.с. 24).

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 , видане Управлінням МВС України в Тернопільській області від 05 жовтня 2015 року (а.с. 17, 24).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року (справа № 500/5751/21) визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо непроведення перерахунку ОСОБА_1 пенсії на підставі довідки державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Тернопільській області» № 2021/0957 від 17 червня 2021 року; зобов`язано ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01 грудня 2019 року (а.с. 7 10).

Відповідно до розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії, за пенсійною справою № ОСОБА_1 в автоматизованій системі розрахунку пенсій доплата становить 144 372,99 грн (а.с. 70).

Крім того, ОСОБА_1 долучено виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого з 2015 року по 2023 рік (а.с. 98 121).

2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Конституції України). Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 10 ЦПК України закріплено: суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша); суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина друга); суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина четверта); забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (частина десята).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша); законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (частина друга); судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (частина третя); при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта); обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частина п`ята).

Згідно із вимогами частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Верховний Суд у постанові від 16 лютого 2026 року (справа № 404/4483/25) сформулював низку правових позицій, які є релевантними для розгляду цієї справи.

Так, найвищий суд у системі судоустрою України у вказаній постанові, з-поміж іншого, зазначив, що закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Підстави для закриття провадження у цивільній справі визначені у статті 255 ЦПК України. Пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Верховний Суд зауважив, що відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Тобто при визначенні питання належності спору до юрисдикції суду, постає два питання: по-перше, чи підлягає спір вирішенню судами, тобто чи є він юридичним в розумінні статті 124 Конституції України, якщо так, то до юрисдикції якого суду належить вирішення такого спору. Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

У статті 19 ЦПК України визначено справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. Так, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Велика Палата Верховного Суду послідовно зазначала, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства (див. постанови: від 12 жовтня 2022 року (справа № 183/4196/21), від 08 червня 2022 року (справа № 362/643/21), від 23 листопада 2021 року (справа № 641/5523/19) та інші).

Верховний Суд ураховує, що визначення юрисдикції зазначеного спору залежить від визначення змісту спірних правовідносин, а саме які спірні правовідносини існують між сторонами».

Суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року (справа № 910/4590/19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю (пункт 43).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 лютого 2021 року (справа№ 520/17342/18) виклала загальні висновки щодо принципів визначення юрисдикції судового спору в цілому та, серед іншого, зазначила, що з урахуванням акцесорного характеру визначених статтею 625 ЦК України та Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» зобов`язань спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

У справі, яка розглядається судом, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення невиплаченої частини пенсії з 01 грудня 2019 року по 01 грудня 2021 року у розмірі 144 372,99 грн за рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року (справа № 500/5751/21) 3 % річних у сумі 17 688,38 грн та інфляційних збитків у розмірі 91 443,55 грн (частина друга статті 625 ЦК України), відшкодування моральної шкоди у зв`язку з невиконанням судового рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у розмірі 100 768 грн про відповідні перерахунки його пенсійних виплат.

Позовні вимоги ОСОБА_1 є похідними від основного спору щодо перерахунку соціальних виплат (пенсії), який розглядався за правилами адміністративного судочинства. Тому спір повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства, за правилами якого був розглянутий основний спір.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього на підставі закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу інфляційні втрати як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та

3 % річних від простроченої суми.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року (справа № 703/2718/16-ц) вказано, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Схожий за своїм змістом висновок також був сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2023 року (справа № 366/203/21), відповідно до якого спір з приводу зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та процентів річних, який є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю, підлягає розгляду в тому судочинстві, що і спір за основним зобов`язанням.

Крім того, суд акцентує увагу на тому, що стягнення суми боргу з 01 грудня 2019 року по 01 грудня 2021 року у розмірі 144 372,99 грн, тобто боргу, який виник з огляду на ухвалене рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року

(справа № 500/5751/21), може мати наслідком подвійне стягнення.

Таким чином, враховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України та Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

Відтак, з огляду на характер спірних правовідносин, заявлені вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди позовна вимога в частині стягнення моральної шкоди, також є похідною вимогою від основного спору, оскільки, як зазначає позивач, моральна шкода пов`язана власне з невиконанням рішення, тобто внаслідок бездіяльності відповідачів, що спричинило моральні страждання позивача.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

ІІІ. Висновки суду

Враховуючи наведене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є похідними від основного спору щодо перерахунку соціальних виплат (пенсії), який розглядався за правилами адміністративного судочинства. Відтак, позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Тернопільській області, ДКС України про стягнення боргу за рішенням адміністративного суду, інфляційних збитків, 3 % річних та моральної шкоди повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства, за правилами якого був розглянутий основний спір, а тому суд доходить висновку про необхідність закриття провадження у цій справі.

Керуючись статтями 13, 43, 133, 223, 247, 255 256, 258 261, 273, 352 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

1. Провадження у цивільній справі № 607/5639/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди закрити.

2. Копію ухвали негайно надіслати сторонам.

3. Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду упродовж п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

4. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст судового ухвали складено 23 березня 2026 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, , адреса місця знаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль.

Державна казначейська служба України, , адреса місця знаходження: вул. Бастіонна, 6, м. Київ.

Головуючий суддя Т. І. Якімець