ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Красвітна Т.П.,

за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:

заявник/позивач Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга Товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» на ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Журавель Т.С.

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У листопаді 2025року Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (далі ТДВ «Експрес Страхування») звернулось до суду з позовом проти ОСОБА_1 , в якому вимагало стягнути з відповідачки на їх користь страхове відшкодування в порядку суброгації у розмірі 1 451 120,00грн.

Разом з позовом ТДВ «Експрес Страхування» подало в суд заяву про забезпечення позову, в якій вимагало вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, що належать на праві власності відповідачці в межах заявленої суми позовних вимог.

Існування таких вимог заявник пов`язував із тим, що 20 травня 2025року між ТДВ «Експрес Страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №777.25.06133, яким застраховано транспортний засіб Mercedes-Benz GLS 450 D д.н.з. НОМЕР_1 , строком дії з 03 червня 2025року по 02 липня 2026року, страхова сума 4 859 000,00грн. 21 червня 2025року виникла дорожньо-транспортна пригода з вини ОСОБА_1 яка керуючи транспортним засобом Nissan д.н.з. НОМЕР_2 скоїла зіткнення з нерухомим транспортним засобом Mercedes-Benz GLS 450 D д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Вказував, що постановою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2025року в справі 175/11647/25 ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована у ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на підставі полісу №АТ/004868802, згідно якого в межах ліміту відповідальності було сплачено позивачу страхове відшкодування у сумі 156 800,00грн.

Позивач звернувся до ОСОБА_1 з вимогою відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування, у розмірі 1 451 120,00грн, проте на день надсилання позовної заяви до суду відповідачкою не були сплачені грошові кошти на рахунок позивача.

Вважав, що без вжиття заходів забезпечення позову існує ризик, що відповідачка може розпорядитись своїм майном, відчужити його на користь інших осіб, що ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2025року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що існує загроза, що невжиття заходів забезпечення позову призведе в подальшому до ускладнення виконання рішення суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

11 грудня 2025року ТДВ «Експрес Страхування» подало безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою засобів поштового зв`язку апеляційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2025року.

В апеляційній скарзі висловило вимогу про скасування ухвали суду та прийняття нового рішення про забезпечення позову.

Незаконність та необґрунтованість ухвали суду на думку заявника полягає у тому, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання рішення суду, а невжиття забезпечувальних заходів може істотно порушити права позивача.

Також заявник наголошував, що накладення арешту на майно відповідачки жодним чином не вплине на права власника щодо володіння та користування даним майном.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду від 24 грудня 2025року витребувано з Дніпровського районного суду Дніпропетровської області виділені матеріали цивільної справи №175/19874/25; та 16 січня 2026року виділені матеріали надійшли на адресу апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 січня 2026року виділені матеріали справи повернуто до суду першої інстанції для належного оформлення матеріалів справи.

06 лютого 2026року виділені матеріали повернулися з усунутими недоліками на адресу апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 лютого 2026року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2026рокусправу призначено до судового розгляду на 17 березня 2026року.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка ухвали, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Як правову підставу для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виснував, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що існує загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову призведе в подальшому до ускладнення виконання рішення суду.

Суд також виснував, що відсутні докази на підтвердження того, що такі види забезпечення позову є співмірними з позовними вимогами.

Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при постановленні ухвали додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 22 грудня 2006року № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Заразом, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Врахувавши недостатню обґрунтованість ризиків невиконання можливого рішення суду та загрозу порушення прав позивача в період розгляду спору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для забезпечення позову.

Суд апеляційної інстанції вважає, що вжиття заходів забезпечення позову, про які просив заявник на відповідають вимогам співмірності, розумності та збалансованості інтересів сторін.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ТДВ «Експрес Страхування» посилалось на те, що існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання рішення суду, а невжиття забезпечувальних заходів може істотно порушити права позивача, проте такі доводи не можуть бути прийняті до уваги.

Так, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Тим часом, обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Натомість позивачем не надано жодних доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування відповідного заходу до забезпечення позову.

При зверненні до суду із даною заявою про забезпечення позову заявник не навів жодних інших обставин які, на його думку, могли б бути підставою для забезпечення позову у справі.

Не довів існування реальних ризиків, що відповідачка може відчужити майно на користь інших осіб, за час що вже минув також ніщо не вказує про зміну намірів відповідачки.

Позивачем не надано будь-яких відомостей про намагання відповідачкою відчужити своє майно.

Отже, доводи апеляційної скарги про наявність підстав для забезпечення позову у цій справі, необхідності застосування заходів забезпечення позову є необґрунтованими.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо тлумачення норм процесуального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки місцевого суду, який їх обґрунтовано спростував.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням вимог процесуального права та не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Сукупність вищезазначених обставин та положень закону дають підстави вважати, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм процесуального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість ухвали суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Залишити без задоволення апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування».

Ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2025року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 березня 2026року.

Судді: