К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2026 року місто Київ

справа № 371/1517/24

провадження № 22-ц/824/2031/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс", подану представником Романенком Михайлом Едуардовичем, на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області у складі судді Чирки С.С. від 7 липня 2025 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю "Компані Інвест Фінанс": про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" (далі - ТОВ "Діджи Фінанс", Товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю "Компані Інвест Фінанс" (далі ТОВ "Компані Інвест Фінанс") про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 21 вересня 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ "ФК "Інвест Фінанс" укладено договір № 7 про надання споживчого кредиту, який вчинено в електронній формі та підписано електронним підписом (далі - кредитний договір). Електронний підпис накладено ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором.

ТОВ "ФК "Інвест Фінанс" свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі та перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 6 000 грн, однак відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором.

5 вересня 2022 року між ТОВ "ФК "Інвест Фінанс" та ТОВ "Діджи Фінанс" укладено договір факторингу № 556/ФК-22, за умовами якого право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 7 від 21 вересня 2020 року перейшло до ТОВ "Діджи Фінанс".

15 квітня 2024 року ТОВ "ФК "Інвест Фінанс" на підставі наказу № 15-04-2024-1 змінило найменування на ТОВ "Компані Інвест Фінанс".

Зазначає, що позивач набув право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 7 від 21 вересня 2020 року у розмірі 52 811 грн, з яких 6 000 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 46 811 грн - заборгованість за відсотками.

Посилаючись на викладене, ТОВ "Діджи Фінанс" просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 7 від 21 вересня 2020 року у розмірі 52 811 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 7 липня 2025 року у задоволенні позову ТОВ "Діджи Фінанс" відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не підтверджено достатніми та достовірними доказами факт укладення кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем. При цьому, судом установлено, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач застосував ідентифікатор електронного підпису, як і доказів отримання відповідачем одноразового ідентифікатора та реєстрації у інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора; долучена до позовної заяви паперова копія кредитного договору не містить відомостей про підписання договору як первісним кредитором, так і відповідачем. Дослідивши паперову копію кредитного договору суд установив, що відсутня вказівка на його підписання позичальником за допомогою електронного підпису.

Суд також дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження видачі кредитних коштів відповідачу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ТОВ "Діджи Фінанс" - Романенко М.Е., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Скаржник зазначає, що кредитний договір від 21 вересня 2020 року з додатками до нього підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджується даними про його введення в електронній системі

товариства, а відсутність відображення безпосередньо в тексті кредитного договору символів надісланого позичальнику цифрового підтвердження саме по собі у контексті конкретних обставин даної справи не може свідчити про не укладення договору.

Судом першої інстанції не враховано, що первісний кредитор ТОВ "ФК "Інвест Фінанс" не є банківською установою, а тому звернулося до ТОВ "Платежі Онлайн" (здійснює діяльність під торговельною маркою Platon), яке здійснило переказ коштів за кредитним договором № 7 від 21 вересня 2020 року у розмірі 6 000 грн.

Крім того, зауважує, що на підтвердження надання кредитних коштів позичальнику позивачем надано суду копії наступних документів: кредитний договір, який містить підписи обох сторін і в кредитних правовідносинах є первинним бухгалтерським документом, деталізований розрахунок заборгованості за кредитним договором № 7 від 21 вересня 2020 року та інформаційну довідку № 62/1019/12 від 14 грудня 2022 року ТОВ "Платежі Онлайн", яке є оператором системи платежів "Platon" про перерахування 21 вересня 2020 року 15:56:45 на картку відповідача № НОМЕР_1 , зазначену нею у заяві позичальника суму в розмірі 6 000 грн.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не подала.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що згідно паперової копії договору про споживчий кредит № 7 від 21 вересня 2020 року ТОВ "ФК "Інвест Фінанс" взяло на себе зобов`язання на умовах, визначених договором, надати ОСОБА_1 , як позичальнику, кредит у розмірі 6 000 грн на строк 30 днів, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

Згідно інформаційної довідки вих. № 62/1019/12 від 14 грудня 2022 року, наданої ТОВ "Платежі Онлайн" на рахунок № НОМЕР_1 21 вересня 2020 року перераховано 6 000 грн.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 7 від 21 вересня 2020 року становить 52 811 грн, з яких: 6 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 46 811 грн - заборгованість за відсотками.

5 вересня 2022 року між ТОВ "ФК "Інвест Фінанс" та ТОВ "Діджи Фінанс" було укладено договір факторингу № 556/ФК-22, за умовами якого позивач отримав право грошової вимоги за кредитними договорами, укладеними між первісним кредитором і боржниками, зазначеними в Реєстрі прав вимоги, зокрема щодо ОСОБА_1

15 квітня 2024 року ТОВ "ФК "Інвест Фінанс" на підставі наказу № 15-04-2024-1 змінило найменування на ТОВ "Компані Інвест Фінанс".

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

За правилом статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодеку України може мати електронну форму. Договір,

укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року в справі № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року в справі № 561/77/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію" (далі - Закон).

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ

оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору (частина 8 статті 11 Закону).

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 14 червня 2022 року в справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року в справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22), від 4 грудня 2023 року в справі № 212/10457/21 (провадження 61-6066св23).

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет магазину) вказує особа, яка створила замовлення.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 12 січня 2021 року в справі № 524/5556/19.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 7 жовтня 2020 року в справі № 127/33824/19 зазначив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як убачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач посилався на те, що 21 вересня 2020 року відповідач з використанням сервісу online-кредитування https://cashberry.com.ua подав заявку на отримання кредиту, зареєструвавшись у власному кабінеті на відповідному сайті та, прийнявши умови кредитного договору за допомогою одноразового паролю, на підставі чого отримав кредит в розмірі 6 000 грн. Електронний підпис накладено відповідачем одноразовим ідентифікатором.

Проте, матеріали справи не містять доказів, що позивач надсилав або ж відповідач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, пройшов ідентифікацію особи та здійснив електронний підпис через смс-повідомлення чи через підтвердження, яке надходить у формі листа до електронної пошти, так і факту отримання цього одноразового ідентифікатора.

З матеріалів справи убачається, що на підтвердження позовних вимог позивач долучив до позовної заяви наступні копії документів: договір про надання споживчого кредиту № 7 від 21 вересня 2020 року з додатками (графік розрахунків, графік погашення заборгованості); додаткову угоду від 22 квітня 2021 року про зміну умов договору № 7 від 21 вересня 2020 року; додаткову угоду від 18 жовтня 2020 року про зміну умов договору № 7 від 21 вересня 2020 року; додаткову угоду від 8 листопада 2020 року про зміну умов договору № 7 від 21 вересня 2020 року; додаткову угоду від 9 грудня 2020 року про зміну умов договору № 7 від 21 вересня 2020 року; додаткову угоду від 23 грудня 2020 року про зміну умов договору № 7 від 21 вересня 2020 року; додаткову угоду від 8 січня 2021 року про зміну умов договору № 7 від 21 вересня 2020 року; додаткову угоду від 28 січня 2021 року про зміну умов договору № 7 від 21 вересня 2020 року; додаткову угоду від 22 лютого 2021 року про зміну умов договору № 7 від 21 вересня 2020 року; додаткову угоду від 21 березня 2021 року про зміну умов договору № 7 від

21 вересня 2020 року; додаткову угоду від 21 травня 2021 року про зміну умов договору № 7 від 21 вересня 2020 року; додаткову угоду від 25 червня 2021 року про зміну умов договору № 7 від 21 вересня 2020 року; додаткову угоду від 15 липня 2021 року про зміну умов договору № 7 від 21 вересня 2020 року; додаткову угоду від 2 серпня 2021 року про зміну умов договору № 7 від 21 вересня 2020 року; додаткову угоду від 28 серпня 2021 року про зміну умов договору № 7 від 21 вересня 2020 року; додаткову угоду від 21 вересня 2021 року про зміну умов договору № 7 від 21 вересня 2020 року; додаткову угоду від 19 листопада 2021 року про зміну умов договору № 7 від 21 вересня 2020 року; інформаційну довідку ТОВ "Платежі Онлайн" про проведення успішної транзакції на суму 6 000 грн; розрахунок заборгованості; досудову вимогу.

Водночас, у жодному із вказаних письмових документів та інших, які долучені до позовної заяви, не міститься візуального відображення одноразового ідентифікатора (алфавітно-цифрової послідовності), який за твердженням позивача застосовував відповідач.

Більш того, надана позивачем паперова копія договору № 7 не містить відомостей про підписання такого договору і первісним кредитором.

З огляду на викладене, доводи скаржника про те, що кредитний договір з додатками до нього підписано відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, чим підтверджено укладання між ним та первісним кредитором такого правочину в електронній формі, є безпідставними, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Таким чином, суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності дійшов правильного висновку про те, що ці докази не підтверджують факт укладення між первісним кредитором ТОВ "ФК "Інвест Фінанс", правонаступником якого є "Діджи Фінанс", та відповідачем договору про надання споживчого кредиту № 7 від 21 вересня 2020 року, оскільки позивачем не надано доказів підписання договору позичальником.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника про те, що відсутність відображення у тексті кредитного договору символів надісланого позичальнику цифрового підтвердження не може свідчити про не укладення договору, оскільки доказів надіслання такого підтвердження позивачем суду не надано.

Відмовляючи у задоволенні позову з підстав не доведення позивачем обставин укладення кредитного договору, суд першої інстанції додатково вказав на те, що долучена позивачем інформаційна довідка № 62/1019/12 від 14 грудня 2022 року не є належним доказом видачі кредиту.

Ураховуючи, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами обставини укладення кредитного договору, не мають правового значення доводи апеляційної скарги про те, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, які підтверджують видачу кредитних коштів.

З цього приводу колегія суддів також зазначає, що висновок суду про не надання позивачем доказів видачі кредитних коштів не може бути підставою для зміни або скасування рішення суду, оскільки фактично є додатковим мотивуванням.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення суду, оскільки зводяться до власного тлумачення позивачем норм законодавства, які регулюють дані правовідносини, та необхідності переоцінки доказів.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс", подану представником Романенком Михайлом Едуардовичем, залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 7 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: