Справа № 350/1612/25
Провадження № 22-ц/4808/426/26
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Луганської В.М., Мальцевої Є.Є.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду, ухвалене головуючим суддею Пуликом М.В. 17 грудня 2025 року, повний текст якого складений 22 грудня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на час навчання повнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5 000 грн щомісячно.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що рішенням Рожнятівського районного суду від 09 вересня 2024 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Після досягнення дочкою ОСОБА_3 повноліття стягнення аліментів на її утримання припинено. Наразі дочка ОСОБА_3 навчається на 1 курсі денної контрактної форми навчання факультету наук здоров`я Івано-Франківського національного університету та у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги. Вказала, що відповідач добровільно коштів на її утримання не сплачує, хоча має таку можливість, оскільки офіційно працює в ПП «Оріон» та отримує стабільний і достатній дохід. Зважаючи на вказане, просила позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 17 грудня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3 500 грн, починаючи з 31 жовтня 2025 року, та до закінчення навчання чи до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. Вирішено питання судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянт вказала, що з вересня 2025 року дочка сторін ОСОБА_3 навчається на 1 курсі денної контрактної форми факультету наук про здоров`я Івано-Франківського національного медичного університету та у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги. Усі витрати на її утримання: оплату навчання, проживання, харчування, одяг, підручники та інші необхідні потреби несе позивач. Так, в серпні 2025 року ОСОБА_1 оплатила 16 500 грн за перший семестр навчання, а в січні 2026 року за другий семестр, що підтверджується відповідними квитанціями. Крім того скаржниця зазначила, що вона оплачує по 5 000 грн щомісяця за оренду квартири для дочки в м. Івано-Франківську. Також на утриманні в позивачки перебуває неповнолітній син ОСОБА_5 , 2012 року народження, на якого відповідач сплачує 2 500 грн аліментів щомісяця.

Апелянт зазначає, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, не надає, хоча є працездатним, офіційно працює на ПП «Оріон» та отримує стабільний дохід, що дає йому можливість сплачувати аліменти. ОСОБА_1 наголошує, що дочка фактично проживає з нею та перебуває на її утриманні, а витрати на забезпечення дитини є значними й постійними. Проте, на думку скаржниці, суд першої інстанції не надав належної оцінки поданим доказам та неправильно застосував норми матеріального права.

З огляду на викладене, просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалу про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги було надіслано ОСОБА_2 на адресу місця його реєстрації. Відповідач отримав відправлення суду 05.02.2026, що підтверджується його особистим підписом на рекомендованому повідомленні про вручення (а.с. 55).

Відповідач ОСОБА_2 правом на подання відзиву не скористався, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не подав, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 подала заяву, яка по суті є відзивом на апеляційною скаргу, в якій зазначила, що підтримує доводи апеляційної скарги та просить її задовольнити, оскаржене рішення скасувати.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Пунктом 1 частини 4 статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім, зокрема, спорів про стягнення аліментів.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному вебпорталі судової влади України.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції врахувавши обставини справи: потреби повнолітньої доньки сторін на її навчання та проживання, обов`язок обох батьків надавати матеріальну допомогу повнолітнім дочці чи сину, які продовжують навчання, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 3500 грн щомісячно до закінчення дочкою навчання.

Колегія суддів вважає, що цей висновок суду відповідає встановленим по справі обставинам та вимогам закону, виходячи з такого.

Суд встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дочка сторін проживає з матір`ю (а.с.7-8, 9).

ОСОБА_4 навчається на 1 курсі факультеті наук здоров`я Івано-Франківського національного університету денної контрактної форми, що підтверджується копією довідки № 642 від 13.10.2025 (а.с. 10).

За договором оренди квартири від 01.09.2025 плата за житло для ОСОБА_4 за місяць встановлюється у розмірі 10 000 грн. Водночас апелянт зазначила, що оплачує половину вказаної суми в розмірі 5 000 грн, оскільки в квартирі проживає ще одна студентка.

Відповідач ОСОБА_2 також є студентом, навчається в Брошнівськім ПЛПЛ на ІІ курсі.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

За змістом ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчання, а також той з батьків, з яким вони проживають.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та неповнолітніми дочкою, сином.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними віку двадцяти трьох років.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 29 січня 2018 року по справі №622/373/16-ц, касаційним судом роз`яснено, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199-201 СК України).

Відповідно до правових висновків, Верховного Суду у постанові від 28 лютого 2019 року у справі № 466/532/16-ц, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції адже, визначаючи належний до стягнення розмір аліментів, суд першої інстанції врахував надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, а також принцип розумності й справедливості.

Судом вірно встановлено, що повнолітня дочка сторін по справі продовжує навчатись і дійсно у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги (у неї відсутні самостійні доходи), чого відповідачем не оспорено та не спростовано.

При цьому відомостей на підтвердження того, що відповідач працює на ПП «Оріон»,а також розміру його доходу в матеріалах справи немає.

Водночас, врахувавши принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дітей, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про можливість стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дитини, яка продовжує навчання, аліментів в розмірі 3500 грн щомісячно.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо її оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. Отже підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні. Тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про стягнення аліментів.

Позивач ОСОБА_1 сплатила судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1816,80 грн.

У зв`язку з цим колегія суддів роз`яснює, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума підлягає поверненню за клопотанням особи, яка її внесла, на підставі ухвали суду у разі сплати судового збору в більшому розмірі, ніж це передбачено законом.

Отже, скаржниця має право звернутися до апеляційного суду із заявою про повернення сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рожнятівського районного суду від 17 грудня 2025 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, і у випадках, передбачених п.2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Луганська

Є.Є. Мальцева

Повне судове рішення складено 17 березня 2026 року.