№ 201/689/22
провадження 6/201/103/2026
УХВАЛА

16 березня 2026 року Соборний районний суд міста Дніпра

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

за участі секретаря Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву представника Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання виконавчого листа в частині таким, що не підлягає виконанню та зобов`язання вчинити певні дії по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання депозитних договорів, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

АТ «Ідея Банк» звернувся до суду із заявою від 26 лютого 2026 року в якій просить визнати виконавчий лист в частині таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі № 201/689/22 від 22.04.2025 року та зобов`язати приватного виконавця Пиць А.А. в межах виконавчого провадження № 77914181 стягнути неправомірно одержані грошові кошти та кошти стягнуті в якості винагороди.

Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська від 15 жовтня 2024 року ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог вклади, проценти за 1 рік дії договору з врахуванням положення про його автоматичну пролонгацію, пеню, 3% річних, інфляційні втрати, витрати на оплату судових експертиз оплата правничої допомоги, судовий збір та в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.04.2025 року, змінено рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 15 жовтня 2024 року, збільшивши суму стягнення та задовольнивши додаткові вимоги щодо пені, 3 % річних, інфляційних втрат і судових витрат, в іншій частині рішення залишено без змін.

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2024 року у нескасованій частині та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення депозитів та процентів залишити без змін. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення пені, 3 % річних, інфляційних втрат, розподілу судових витрат скасувати і в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Поновити виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2024 року у нескасованій частині та постанови Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення депозитів та процентів. З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції постанова Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року в скасованій частині втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

22.04.2025 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська видано виконавчі листи у справі № 201/689/22 про стягнення з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 грошових коштів.

25 квітня 2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пицем А.А. були відкриті виконавчі провадження № 77909871, 77911244 та 77914181.

25 квітня 2025 року також приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пицем А.А. була винесена постанова у виконавчому провадженні № 77914181 про стягнення основної вингороди.

У судове засідання сторони не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Станом на момент ухвалення рішення справа 201/689/22 перебуває на розгляді у Дніпровському апеляційному суді та призначено на 14 квітня 2026 року.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом, Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська від 15 жовтня 2024 року ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог вклади, проценти за 1 рік дії договору з врахуванням положення про його автоматичну пролонгацію, пеню, 3% річних, інфляційні втрати, витрати на оплату судових експертиз оплата правничої допомоги, судовий збір та в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.04.2025 року, змінено рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 15 жовтня 2024 року, збільшивши суму стягнення та задовольнивши додаткові вимоги щодо пені, 3 % річних, інфляційних втрат і судових витрат, в іншій частині рішення залишено без змін.

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2024 року у нескасованій частині та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення депозитів та процентів залишити без змін. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення пені, 3 % річних, інфляційних втрат, розподілу судових витрат скасувати і в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Поновити виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2024 року у нескасованій частині та постанови Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення депозитів та процентів. З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції постанова Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року в скасованій частині втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

22.04.2025 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська видано виконавчі листи у справі № 201/689/22 про стягнення з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 грошових коштів.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України - і за її межами.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів, внормовані Розділом VІ Цивільного процесуального кодексу України.

У силу статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно із Законом України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення "або з інших причин" стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Як роз`яснив ВСС України в інформаційному листі від 01 липня 2015 року "Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах" у зв`язку з відсутністю чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у суддів виникали труднощі під час її застосування. Так, словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: - помилковість видачі виконавчого листа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Питання, пов`язані з примусовим виконанням судових рішень і рішень інших органів, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». Указаний Закон є спеціальним законом, яким державний та приватний виконавці керуються при примусовому виконанні рішень суду та інших органів (посадових осіб).

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За умовами пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Частиною 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання. Так, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; боржника визнано банкрутом; Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; юридичну особу - боржника припинено; виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку; відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

В ході судового розгляду заяви АТ «Ідея Банк» судом не встановлено, а банком не надано жодних доказів та відсутні підстави, які б свідчили про помилковість видачі виконавчого листа у справі № 201/689/22, відсутність обов`язку боржника за зазначеним рішенням суду або наявність інших передбачених законом причин.

Справу та судове рішення передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За статтею 38 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

Також, згідно з п. 1 ч. 4 ст. 43 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання).

Так, Верховний Суд у постанові від 18 серпня 2023 року у справі № 924/90/22 зробив висновок, що у випадку, коли виконавець відкрив виконавче провадження, діючи у відповідності до вимог законодавства та Інструкції, на підставі виконавчого документа, що містив вказівку про набрання чинності рішенням суду, та за відсутності інших документальних даних, що у належному порядку спростовують таку вказівку, то у випадку поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду виконавець зупиняє розпочате виконавче провадження. Підстави для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження в такому разі відсутні. У разі, коли за наслідками апеляційного перегляду апеляційний суд залишить рішення без змін, виконавче провадження поновлюється.

В іншому випадку виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а стягнуті на його виконання суми - поверненню в порядку повороту виконання судового рішення.

Судом встановлено та матеріали справи не мають такого підтвердження, що відповідач звертався із відповідними заявами до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича про зупинення виконання всіх виконавчих дій у виконавчих провадженнях, закриття зазначених виконавчих проваджень та повернення стягувачу без виконання виконавчих листів суду першої інстанції.

Відтак, заявник не позбавлений можливості самостійно звернутися до виконавця з відповідною заявою про зупинення виконавчого провадження, яке вже відкрито, надавши ухвали суду апеляційної інстанції про відкриття провадження та призначення справи до апеляційного розгляду.

Крім того, учасник виконавчого провадження (боржник) не позбавлений права оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність виконавця, зокрема, щодо відмови зупинити вчинення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, провадження № 61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22.

Закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Судова практика допускає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, з підстав його помилкової видачі, якщо вже після видачі виконавчого листа по справі рішення суду було скасоване.

Відповідно положень п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" скасування рішення суду, на підставі якого видано виконавчий документ, є самостійною підставою для закінчення виконавчого провадження.

Але рішення суду повернуто для перегляду до суду апеляційної інстанції, де на сьогодні відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду на 14 квітня 2026 року.

Положеннями ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є підставою закінчення виконавчого провадження (пункт 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»). При цьому, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. (ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Таким чином, оскільки наведені представником боржника обставини не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Наслідком перегляду судом апеляційної інстанції рішення суду, за яким видано виконавчий документ, є зупинення виконавчого провадження, а не визнання такого виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Тому, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про визнання виконавчого листа в частині таким, що не підлягає виконанню та зобов`язання вчинити певні дії по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання депозитних договорів, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Щодо вимог заявника про зобов`язати приватного виконавця Пиць А.А. в межах виконавчого провадження № 77914181 стягнути неправомірно одержані грошові кошти та кошти стягнуті в якості винагороди, суд зазначає, що порядок визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, встановлено ст. 432 ЦПК України. Зазначеною процесуальною нормою не передбачено повноважень суду вирішувати питання, які пов`язані із судовим контролем за виконанням судових рішень (зокрема, зобов`язання органу примусового виконання завершити виконавче провадження) або щодо стягнення отриманих за рішенням суду грошових коштів зі стягувача. З огляду на це, суд не вбачає підстав для задоволення заяви в цій частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 12, 81, 89, 259, 260, 261, 268, 353, 432 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви представника Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання виконавчого листа в частині таким, що не підлягає виконанню та зобов`язання вчинити певні дії по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання депозитних договорів, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Ухвала набрала законної сили 16 березня 2026 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя О.А. Антонюк