Провадження № 2/369/7067/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

24 березня 2026 року суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Хацько Н.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив суд усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2025 року, справу № 369/20011/25 передано на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Хацько Н.О.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.10.2025 року суддею Хацько Н.О. позовну заяву прийнято до розгляду і відкрите провадження.

23.03.2026 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд забезпечити позовну заяву шляхом визначення часу спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за допомогою відеозв`язку (а у разі неможливості - телефонного зв`язку) з використанням технічних засобів та програмного забезпечення (Zoom, Viber, Whatsapp, Telegram, Skype тощо) у наступному порядку кожної середи та суботи тижня протягом 60 хвилин з 19.00 до 20.00 години за київським часом.

Вимоги заяви мотивовано тим, що 10.04.2025 року відповідач без згоди батька не повідомивши жодним чином виїхала разом з дітьми за межі України і в даний час перебуває в Федеративній Руспубліці Німеччина, на землі Вільній державі Саксонія, місто Діппольдісвальде, при цьому жодним чином відповідач не дає можливості спілкуватись з дитиною. Позивач не може вільного спілкуватися з дитиною з незалежних від нього причин, що загрожує втраті зв`язку, особливо з огляду на вік дитини та можливу тривалість судового розгляду, а також приймаючи до уваги ті обставини, що відповідач жодним чином не реагує на запити позивача про стан здоров`я дитини, його харчування, надання в разі необхідності будь-якого лікування. Відповідач, досконало знаючи про прив`язаність позивача до малолітньої дитини, своїми діями вчиняє психологічне насилля над позивачем, завдаючи шкоди емоційному та психологічному стану позивача, які полягають в фактичній безсилі допомогти дитині в разі необхідності, неможливості контролювати фізичний стан дитини, його розвиток тощо, та, відповідно, адаптації дитини, тому позивач змушений звернутися до суду з даною заявою про забезпечення позову. Вважає, що забезпечення позову відповідає інтересу дитини і не несе негативних наслідків.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заяву про забезпечення позову вважає, що заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із п.3 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, що набула чинності для України 27 вересня 1991 року, яка в силу положень ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч.ч. 7,8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї .

У ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-III (далі Закон №2402-ІІІ) встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно із ч. ч. 1,2 ст.15 Закону №2402-ІІІ дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язанні брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір щодо визначення порядку участі батька у вихованні дитини ОСОБА_3 .

Позивач, звертаючись до суду із заявою про забезпечення поданого ним позову до ОСОБА_2 посилається на те, що на даний час їх спільна дитина ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю за кордоном, яка перешкоджає йому у спілкуванні із дитиною.

Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову, про які він просить суд, може завдати істотної шкоди психологічному стану здоров`я дитини оскільки розлука із батьком може негативно вплинути на психологічний стан дитини, втрату соціальних зв`язків. Даний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими ним вимогами та відповідає інтересам сина.

Отже, суд доходить висновку, що позивач використовує усі можливості щоб реалізувати не тільки своє право, а і обов`язок щодо виховання та спілкування з дитиною.

Враховуючи можливий тривалий судовий розгляд цивільної справи, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з його батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з батьком. А тому з метою запобігання втрати емоційного контакту батька з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про порядок участі позивача у виховання дитини, суд вважає за необхідне застосування заходу забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, яка висловлена в постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі №490/1087/21.

Про необхідність та важливість контакту дитини з кожним із батьків під час тривання судового процесу та відсутності остаточного рішення неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ.

Так, у рішенні від 04 вересня 2018 року "Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії" (заява № 6221/14) ЄСПЛ вважав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіку відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, а тому допустимим є встановлення такого графіку до закінчення розгляду справи по суті, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного i сімейного життя.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з його батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з батьком.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20).

Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з батьком на час вирішення по суті спору щодо встановлення порядку участі батька у вихованні дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики європейського суду з прав людини" застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).

Суд доходить висновку, що спілкування батька з дитиною будуть сприяти відновленню довірчих відносин та емоційного контакту між ними, відповідатимуть інтересам як батька, так і дитини, та зможуть усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду по даній праві. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від контакту з батьком.

Поряд із цим, розглянувши запропоновані позивачем заходи забезпечення з урахуванням наявних обставин справи, суд вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

Оцінивши доводи позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з урахуванням віку дитини, права батька на особисте спілкування з дитиною, відсутність випадків, які обмежують право на таке спілкування, а також враховуючи ту обставину, що між сторонами існує спір щодо участі батька у вихованні дитини, суд робить висновок про доцільність забезпечення позову шляхом визначення часу спілкування позивача з сином.

З урахуванням віку дитини, мети обраного позивачем виду заходу забезпечення позову, зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити спілкування малолітнього сина ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 за допомогою відеозв`язку ( а у разі неможливості - телефонного зв`язку) з використанням технічних засобів та програмного забезпечення (Zoom, Viber, Whatsapp, Telegram, Skype тощо) кожної середи та суботи тижня протягом 60 хвилин з 19.00 до 20.00 години за київським часом, до ухвалення судового рішення по суті справи.

Підстав щодо обов`язкового застосування зустрічного забезпечення, передбачених ч.3 ст. 154 ЦПК України, судом не встановлено.

Керуючись ст.149-151, 153, 157, 258-261, 353 ЦПК України, суд, -,-

УХВАЛИЛА:

Заяву позивача ОСОБА_1 - про забезпечення позову по цивільній справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною- задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на час розгляду справи судом до моменту набрання рішення по зазначеній цивільній справі № 369/20011/25 законної сили, забезпечити спілкування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою відеозв`язку (а у разі неможливості - телефонного зв`язку) з використанням технічних засобів та програмного забезпечення (Zoom, Viber, Whatsapp, Telegram, Skype тощо) кожної середи та суботи тижня протягом 60 хвилин з 19.00 до 20.00 години за київським часом.

У разі хвороби дитини або з інших поважних причин (що підтверджено доказами), якщо це припадає на день спілкування, дане спілкування підлягає перенесенню на іншу, погоджену між батьками дату, враховуючи інтереси дитини, стан її здоров`я та потреби у повноцінному розвитку відповідно до віку дитини.

В іншій частині задоволення заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає чинності з моменту її підписання суддею.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Наталя Хацько