ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 березня 2026 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/3902/25

Головуючий у першій інстанції Хоменко Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/657/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

скаржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванівка АГ»,

стягувач: ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження: державний виконавець Чернігівського відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мехед Карина Дмитрівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванівка АГ» на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 грудня 2025 року у справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванівка АГ» на дії державного виконавця Чернігівського відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мехед Карини Дмитрівни.

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2025 року ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» звернулося із скаргою, в якій просило визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Чернігівського відділу ДВС у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мехед К.Д. щодо невчинення дій із закінчення виконавчого провадження № 79570963 та зобов`язати державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 79570963 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Скаргу мотивовано тим, що на виконанні державного виконавця Чернігівського відділу ДВС у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мехед К.Д. перебуває ВП № 79570963 з примусового виконання виконавчого листа № 2/748/651/21, виданого 10 листопада 2025 року Чернігівським районним судом Чернігівської області, про зобов`язання ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,0300 га, кадастровий номер :03:000:0332, розташовану на території Шестовицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.

З метою добровільного виконання судового рішення ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» скеровувало до державного виконавця заяви з проханням винести постанову про закінчення ВП № 79570963 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», до якої додано акт № 31 жовтня 2025 року про повернення земельної ділянки стягувачу ОСОБА_1 .

Скаржник указує, що державним виконавцем не надано відповіді на звернення боржника та не вжито належних заходів щодо завершення ВП № 79570963 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», отже через його протиправну бездіяльність порушуються права та інтереси боржника, спричиняється шкода діловій репутації товариства, оскільки інформація про відкрите ВП № 79570963 наявна у відкритому доступі необмеженому колу осіб.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ», посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги скарги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що боржник добровільно виконав судове рішення № 748/1054/25 до відкриття виконавчого провадження № 79570963, про що свідчить підписаний боржником і стягувачем акт повернення земельної ділянки.

Товариство посилається на те, що предметом спору у справі № 748/1054/25 було визнання відсутнім права оренди та повернення орендодавцю земельної ділянки через закінчення строку дії договору № 119 від 02 лютого 2025 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ». Судове рішення у справі № 748/1054/25 не містить деталізації того, яким чином має бути повернута земельна ділянка, водночас чіткий порядок повернення земельної ділянки у самому договорі оренди № 119 від 02 лютого 2025 року не визначено.

Скаржник вважає, що виконав рішення суду про повернення земельної ділянки у спосіб, достатній для повного задоволення порушених прав та інтересів ОСОБА_1 , що не суперечить умовам договору, чинному законодавству та рішенню суду. Крім того, наявна заява-вимога ОСОБА_1 від 18 лютого 2025 року, адресована ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» підтверджує, що ОСОБА_1 просила повернути належну їй земельну ділянку шляхом надсилання на поштову адресу додаткової угоди про припинення договору оренди та акту-приймання передачі від орендаря до власника.

Наголошує на тому, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, тому стягувач не була позбавлена можливості на підставі судового рішення самостійно внести до реєстру запис про припинення права оренди, навіть у випадку відсутності між стягувачем та боржником підписаного акту.

У наданому відзиві Чернігівський відділ ДВС у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, не погодившись з доводами апеляційної скарги ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ», просить її відхилити і залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Обгрунтовуючи доводи відзиву, суб`єкт оскарження посилається на те, що Закон України «Про оренду землі» не визначає акт про повернення земельної ділянки як документ, яким підтверджується передача земельної ділянки, а земельна ділянка вважається повернутою виключно з моменту реєстрації припинення речового права оренди.

Державний виконавець вважає безпідставним посилання товариства про наявність у стягувача можливості на підставі рішення суду самостійно внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про припинення права оренди, оскільки у рішенні від 17 липня 2025 року суд зобов`язав саме ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» повернути земельну ділянку ОСОБА_1 . Закон України «Про виконавче провадження» не надає право боржнику можливість обирати виконувати чи не виконувати рішення суду. Товариство мало виконати рішення суду у спосіб, який відповідає вимогам закону. ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» в законний спосіб рішення суду не виконало.

Відмовляючи у задоволенні скарги ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ», суд першої інстанції виходив з того, що боржником не вжито всіх заходів, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», щодо припинення права оренди на земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 листопада 2025 року, а отже у державного виконавця були відсутні правові підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що 11 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернулася до в.о. начальника Чернігівського відділу ДВС у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа, виданого 10 листопада 2025 року Чернігівським районним судом Чернігівської області про зобов`язання ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» повернути їй земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,0300 га, кадастровий номер :03:000:0332, розташовану на території Шестовицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. (а.с. 46).

12 листопада 2025 року постановою головного державного виконавця Чернігівського відділу ДВС у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мехед К.Д. відкрито виконавче провадження № 79570963 (а.с. 26).

13 та 14 листопада 2025 року ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» скерувало до відділу ДВС заяви з проханням винести постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження, мотивуючи їх добровільним виконанням рішення суду, зокрема направлення стягувачу ОСОБА_1 акту про повернення земельної ділянку (а.с. 11, 15, 16).

25 листопада 2025 року ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» подало відділу ДВС заяву про невідкладне закінчення ВП № 79570963 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», до якою додало копію акту повернення земельної ділянки, підписаного 31 жовтня 2025 року ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» та ОСОБА_1 (а.с. 20, 21 зворот).

01 грудня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Кульгейко Л.Ю. звернулася до відділу ДВС з проханням повернути без подальшого виконання виконавчий листа № 748/1054/25 від 10 листопада 2025 року. У заяві зазначено, що за Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованою 01 грудня 2025 року, боржник продовжує бути користувачем належної ОСОБА_1 земельної ділянки, оскільки не припинив право оренди в реєстрі (не подав рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 липня 2025 року у справі № 748/1054/25 державному виконавцю для вчинення запису в реєстрі речових прав про припинення права оренди). З цих підстав представник стягувача просила повернути виконавчий лист на підставі п. 1 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 53).

02 грудня 2025 року постановою головного державного виконавця Чернігівського відділу ДВС у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мехед К.Д. повернуто виконавчий лист № 2/748/651/21 від 10 листопада 2025 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (за письмовою заявою представника стягувача) (а.с. 54).

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 18 ЦПК України).

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави закінчення виконавчого провадження.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 39 вказаного Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги щодо протиправної бездіяльності державного виконавця, колегія суддів виходить з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, на примусовому виконанні Чернігівського відділу ДВС у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало ВП № 79570963 з виконання виконавчого листа № 2/748/651/21, виданого 10 листопада 2025 року Чернігівським районним судом Чернігівської області про зобов`язання ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,0300 га, кадастровий номер :03:000:0332, розташовану на території Шестовицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.

ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» скерувало до відділу ДВС заяви з проханням закінчити виконавче провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», посилаючись на добровільне виконання боржником рішення суду та указуючи, що 31 жовтня 2025 року ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» та ОСОБА_1 підписано акт повернення земельної ділянки.

02 грудня 2025 року постановою головного державного виконавця Мехед К.Д. повернуто виконавчий лист № 2/748/651/21 від 10 листопада 2025 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Звернувшись з цією скаргою, ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» просило визнати протиправною бездіяльність державного виконавця та зобов`язати його винести постанову про закінчення ВП № 79570963 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення згідно з виконавчим документом.

Заперечуючи проти скарги, суб`єкт оскарження указував, що діяв у межах чинного законодавства, оскільки підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні. Посилався на те, що наданий товариством акт не підтверджує повернення земельної ділянки, оскільки законодавством встановлено спеціальний порядок її повернення шляхом припинення права оренди, яке зареєстровано наразі в реєстрі речових прав за ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ». Боржник зобов`язаний подати державному реєстратору рішення суду для внесення відомостей до реєстру речових прав про припинення права оренди.

Доводи апеляційної скарги про добровільне виконання рішення суду щодо повернення земельної ділянки у спосіб, достатній для повного задоволення порушених прав та інтересів ОСОБА_1 , що не суперечить умовам договору, чинному законодавству та рішенню суду не знайшли підтвердження, з таких підстав.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим Законом, та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до Закону (ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі»).

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права.

Аналогічні підстави виникнення прав у орендарів закріплені й ЗК України, зокрема, ст. 125, 126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 921/613/17-г/17 зазначив, що закон пов`язує виникнення права оренди земельної ділянки з моментом державної реєстрації цього речового права, а з моменту реєстрації припинення речового права оренди земельна ділянка вважається повернутою (пункт 9.34).

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 663/1651/21 (№ 61-18805св21), зазначивши: «Оскільки у справі, що переглядається, на момент звернення до суду з позовом, а також на момент розгляду справи судами право оренди СТВО "Заповіт Ілліча" було зареєстрованим у відповідному реєстрі, відомості про припинення права оренди землі внесені до цього реєстру не були, тому обґрунтованим є висновок про те, що земельна ділянка вважається юридично неповернутою її власникові, а збереження відомостей у державному реєстрі про державну реєстрацію права оренди СТОВ "Заповіт Ілліча" є порушенням прав власника на розпорядження своїм майном».

Ці висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 03 червня 2020 року у справі № 282/773/18-ц (провадження № 61-14214св19), від 17 липня 2020 року у справі № 282/774/18 (провадження № 61-14187св19), від 20 січня 2021 року у справі № 282/1732/18 (провадження № 61-16378c619).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі №513/879/19 (провадження № 14-49цс22) зроблено такий правовий висновок: «Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію. Тому належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону № 1952-IV судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача».

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції правильно виходив з того, що акт повернення земельної ділянки не підтверджує повернення земельної ділянки, законодавством встановлено спеціальний порядок для її повернення шляхом припинення права оренди, яке зареєстровано наразі в реєстрі речових прав за боржником.

Підписаний стягувачем та боржником акт також не є підставою для зміни інформації про зареєстроване право оренди в реєстрі речових прав, оскільки підставою для припинення права оренди є лише рішення суду.

Оскільки право оренди ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» залишається зареєстрованим, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 453024225 від 21 листопада 2025 року, тобто у належний спосіб не припинено, колегія суддів погоджується з тим, що у державного виконавця Мехед К.Д. були відсутні правові підстави для закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Апеляційний суд вважає хибними доводи скаржника про можливість стягувача самостійно на підставі судового рішення внести до реєстру запис про припинення права оренди. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. Отже, за положеннями цього закону саме на товариство покладено обов`язок вчинити дії для належного виконання судового рішення.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 липня 2025 року у справі №748/1054/25 зобов`язано ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» повернути ОСОБА_1 належну їй земельну ділянку. Стягувач ОСОБА_1 скористалась законним правом та пред`явила виконавчий лист до відділу ДВС для примусового виконання, про що свідчить її власноручно написана заява 11 листопада 2025 року, а отже саме боржник повинен належним чином виконати рішення суду, яке набрало законної сили.

Доводи апеляційної скарги про те, що акт повернення земельної ділянки підтверджує належне виконання рішення, оскільки сама ОСОБА_1 , звертаючись 18 лютого 2025 року до товариства із заявою-вимогою, просила повернути їй земельну ділянку, посвідчивши указане шляхом надсилання на її поштову адресу додаткової угоди про припинення договору оренди та акту приймання-передачі від орендаря до власника, колегія суддів відхиляє. Указана заява-вимога направлялась ОСОБА_1 на адресу ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» з метою досудового врегулювання спору. Після її отримання скаржник відповідних дій не вчинив, продовжив користуватись належною ОСОБА_1 земельною ділянкою, що зумовило її звернення з позовом. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 липня 2025 року у справі № 748/1054/25 зобов`язано ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» повернути ОСОБА_1 належну їй земельну ділянку. Отже, цей зазначений орендодавцем спосіб повернення земельної ділянки не впливає на вирішення спору, оскільки був спрямований на позасудове врегулювання питання повернення ОСОБА_1 землі, а на час звернення з цієї скаргою сторони перебували на стадії примусового виконання судового рішення. Як установлено судом, стягувач обрала спосіб примусового виконання рішення суду, пред`явивши виконавчий документ до відділу ДВС. Отже, і виконати судове рішення боржник зобов`язаний у встановлений спеціальний спосіб шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди.

Виходячи з наведеного, твердження скаржника про протиправну бездіяльність державного виконавця Мехед К.Д. щодо невчинення нею дій із закінчення виконавчого провадження № 79570963 та зобов`язання винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 79570963 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» не знайшли підтвердження в ході судового розгляду.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що відповідно до положень ст. 375 ЦПК України ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 грудня 2025 року належить залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» без задоволення.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванівка АГ» залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 грудня 2025 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 березня 2026 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова