КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2026 року м. Київ

Унікальний номер справи № 757/5024/22-ц

Головуючий у першій інстанції - Вовк С.В.

Апеляційне провадження № 22-з/824/415/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів: Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

вирішуючи питання про прийняття до розгляду заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, треті особи: Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального регіону про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Постановою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 травня 2025 року - скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, треті особи: Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального регіону про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року, ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2025 року - залишено без змін (т. 3 а.с. 59, 62-70).

05 січня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року (т. 3 а.с. 105-107).

На обґрунтування заяви зазначав, що тексти як рішення суду першої інстанції, так і нового рішення суду апеляційної інстанції, яке є остаточним у справі № 757/5024/22-ц, не містять інформації як про мотиви національних судів, що спонукали їх відхилити, як доказ порушення конвенційних прав позивача, факт не допуску особи ОСОБА_1 до участі у КП № 0000101 і № 0000415 в процесуальному статусі «потерпілий», так і про мотиви, що спонукали національні суди утриматися від застосування до спірних правовідносин норм ст.ст. 3, 13 Конвенції, на які посилався позивач, обґрунтовуючи вимоги свого цивільного позову до держави Україна.

Заявник вказав, що з метою реалізації своїх конституційних прав на звернення до міжнародних судових установ та на доступ до інформації про результати розгляду національними судами спору про його конвенційні права, позивач подав до Київського апеляційного суду заяву про роз`яснення нового рішення суду у справі № 757/5024/22-ц, у якій просив апеляційний суд:

1) вжити заходів для сприяння з боку Київського апеляційного суду у реалізації позивачем права на звернення до Європейського суду з прав людини та на доступ до повної інформації про результати розгляду національними судами спору про конвенційні права позивача, за захистом яких ОСОБА_1 звернувся до суду цивільної юрисдикції у справі № 757/5024/22-ц, для чого об`єднати в одне судове провадження дану заяву позивача із заявою того самого позивача від 05 січня 2026 року про роз`яснення того самого судового рішення, що викладено у постанові Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року у справі № 757/5024/22-ц;

2) в ухвалі про роз`яснення судового рішення розтлумачити зміст мотивувальної частини постанови Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року шляхом наведення письмової інформації про мотиви, які спонукали колегію суддів Київського апеляційного суду:

а) відхилити факт не допуску службовими особами прокуратури і слідства особи ОСОБА_1 до участі у кримінальних провадженнях № 0000101 і № 0000415 в процесуальному статусі «потерпілий», як доказ, що свідчить про порушення законного інтересу ОСОБА_1 на доступ до суду кримінальної юрисдикції повноважного розглянути і вирішити вимоги його цивільного позову у вказаних кримінальних провадженнях;

б) утриматися від застосувати до спірних правовідносин норм права, що передбачені у ст.ст. 3, 13 Європейської конвенції з прав людини, та практику Європейського суду з прав людини щодо застосування цих норм Конвенції у рішеннях ЄСПЛ, на які позивач посилався у своїх письмових заявах по суті справи № 757/5024/22-ц, обґрунтовуючи свої позовні вимоги.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що заява ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню заявникові з наступних підстав.

За змістом частини першої, другої ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Виходячи з приписів вказаної норми, підстави для роз`яснення судового рішення існують тоді, коли постанова чи ухвала суду є незрозумілою, та без такого роз`яснення її тяжко виконати, оскільки, високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

Відповідно до правових висновків, вказаних Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 08 лютого 2023 року у справі № 201/6544/20, роз`яснення судового рішення - це засіб виправлення недоліків судового документа, який полягає в усуненні неясності судового акта. Тобто йдеться про викладення судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Необхідність такого роз`яснення виникає у зв`язку з тим, що рішення суду неоднозначно розуміється та з метою уможливлення його виконання, якщо таке не можливе через незрозумілість резолютивної частини судового рішення.

Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.

Із зазначеної норми вбачається, що роз`ясненню підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, порядок здійснення яких визначено Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Отже, роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом.

Зрозумілість судового рішення полягає в логічному, чіткому, переконливому викладенні змісту рішення. Чіткість викладення передбачає, зокрема, що: терміни, вжиті у судовому рішенні, відповідають тому змісту, який вони мають за законодавством України; такі терміни чітко співвідповідають з поняттями, які вони позначають; текст правової норми, застосованої судом, відтворюється без перефразування і при цьому зрозуміло, де наводиться правова норма, а де суд дає своє тлумачення її змісту.

Судове рішення не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнюючи чи унеможливлюючи його виконання (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові 14 червня 2018 року у справі № 800/507/17 (провадження № 11-263сап18).

З аналізу вищевказаних норм можна зробити висновок, що рішення суду повинно бути зрозумілим. Зрозумілість рішення полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення.

При цьому, суд не в праві давати відповідь на нові та не вирішені ним вимоги, а лише має роз`яснити положення ухваленого рішення, які не чітко та не ясно сформульовані.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року у справі № 233/3676/19 вказано, що (п. 8) необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його нечіткістю в резолютивній частині, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або які будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання.

9. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення.

10. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що відповідно до частини другої статті 271 ЦПК України подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

11. Зі змісту цієї норми убачається, що роз`ясненню підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, зокрема, у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідна правова позиція підтверджена Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 18 червня 2025 року у справі № 925/457/23 (провадження № 12-33гс24).

Так, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив визнати протиправною поведінку Держави Україна у правовідносинах із ОСОБА_1 в частині, що стосується забезпечення доступу до ефективного засобу захисту від кримінальних правопорушень; стягнути з Держави Україна на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 399 696, 00 грн. (т. 1 а.с. 1-8, 134-136).

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 09 травня 2025 року позов ОСОБА_1 до держави України в особі Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, третя особа: Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, про відшкодування моральної шкоди - залишено без задоволення (т. 1 а.с. 149-151).

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2025 року заяву позивача про роз`яснення рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, третя особа: Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, про відшкодування моральної шкоди - залишено без задоволення (т. 1 а.с. 163).

За наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 було ухвалено постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 травня 2025 року - скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, треті особи: Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального регіону про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року, ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2025 року - залишено без змін (т. 2 а.с. 2-7).

Як вбачається зі змісту мотивувальної частини постанови Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року, яка стосується наявного між сторонами спору по суті пред`явлених позовних вимог, суд апеляційної зазначив, що реалізація позивачем ОСОБА_1 свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди. При цьому, позивачем не наведено і судом не встановлено неправомірних дії органу досудового розслідування стосовно позивача ОСОБА_1 , наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою та (або) порушення прав позивача органом досудового розслідування, які б могли бути визнані підставою для висновку суду апеляційної інстанції про наявність передбачених Законом підстав для відшкодування моральної шкоди збоку Держави Україна. При цьому, обов`язок довести наявність цих складових умов відшкодування шкоди мав у цій справі саме позивач ОСОБА_1 , який звернувся з позовом про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Відповідний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження №12-199гс18) і підстав відступити від якого суд апеляційної інстанції не вбачає.

Отже, постанова Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року не підлягає роз`ясненню, оскільки є судовим рішенням про відмову у задоволенні позову, а отже не підлягає виконанню згідно з положеннями Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 березня 2026 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої 05 січня 2026 року про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року (а.с. 143, 147-150).

Із змісту заяви ОСОБА_1 від 16 березня 2026 року, як і у його заяві, поданій 05 січня 2026 року, про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року та поставлених у ній питань вбачається, що вони фактично стосуються роз`яснення мотивів ухваленого судом апеляційної інстанції рішення і направлені на зміну (спотворення) зроблених судом висновків щодо відмови у задоволенні позовних вимог, що виходить за межі правового регулювання статті 271 ЦПК України.

Наведені у заяві про роз`яснення судового рішення обставини не містять визначених процесуальним законом підстав для його додаткового роз`яснення, зміст мотивувальної частини постанови Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року про відмову у задоволенні позову не допускає декількох варіантів тлумачення, є зрозумілим та чітким.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду 16 березня 2026 року дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК).

Відповідно до частини другої цієї ж статті суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК).

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК).

Аналіз змісту частини другої статті 44 ЦПК України дає підстави для висновку, що перелік дій, які суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

Відповідно до частини третьої статті 44 ЦПК, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Процесуальному праву притаманний принцип процесуальної доброї совісті (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2024 року у справі № 229/7156/19 (провадження № 61-4283св24)).

ОСОБА_1 , за загальнодоступною інформацією з відкритого джерела - сайту Ради адвокатів міста Києва, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва, є професійним юристом - адвокатом, згідно з свідоцтвом № 6076 від 26 квітня 2018 року, виданим на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва № 10 від 12 квітня 2018 року.

Поряд з цим, 16 березня 2026 року ОСОБА_1 вдруге звернувся до Київського апеляційного суду із заявою про роз`яснення постанови від 18 грудня 2025 року, яка не підлягає роз`ясненню у розумінні частини другої статті 271 ЦПК України, про що вже постановлено апеляційним судом ухвалу від 16 березня 2026 року, що суд визнає очевидним зловживанням процесуальними правами.

Київський апеляційний суд констатує, що звернення до суду із заявами про роз`яснення судового рішення про відмову у позові очевидно не переслідує легітимну мету здійснення цивільного судочинства та досягнення поновлення порушених, на переконання заявника, прав та інтересів.

Стаття 6 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

З огляду на міжнародну практику становлення та визначення меж зловживання процесуальними правами, варто зазначити правові позиції Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини наголошував, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року (справа № 530/725/18).

Відповідно до вимог частини третьої ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Апеляційний суд вважає за необхідне повернути заяву ОСОБА_1 від 16 березня 2026 року про роз`яснення ухвали Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року, у зв`язку із зловживанням заявником своїми процесуальними правами.

Керуючись ст.ст. 44, 271 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Визнати подання ОСОБА_1 заяви від 16 березня 2026 року про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року зловживанням процесуальними правами.

Заяву ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, треті особи: Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального регіону про відшкодування моральної шкоди - повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов