25 березня 2026 року м. Мукачево Справа 303/5385/25
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі: головуючого судді - Кость В.В.
розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат на правничу допомогу по справі
до відповідача ОСОБА_2
про стягнення заборгованості,
Від представника позивача ОСОБА_3 через підсистему «Електронний суд» до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат на правову допомогу по вищевказаній справі.
В обґрунтування заяви зазначено, що 4 грудня 2025 року суд ухвалив рішення по справі, на підставі якого позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 було задоволено.
У відповідності до частини третьої ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
З урахуванням приписів частини третьої ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України учасники судового процесу в судове засідання не викликалися.
Дослідивши подану заяву, а також матеріали справи №303/3713/25, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до пункту третього частини першої ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо не вирішене питання про судові витрати.
Згідно з частинами першою та третьою статті 133 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 137 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При визначенні суми відшкодування даних витрат суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Саме такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у Рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна та інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
З матеріалів даної справи вбачається, що на підтвердження витрат на правничу допомогу, представник відповідача надала: ордер, договір про надання правничої допомоги №12/05-25 від 12 травня 2025 року, рахунок на оплату №04-12/2025, акт приймання-передачі виконаних робіт №04/12-2025-01, звіт про надання правничої допомоги та додаткову угоду №04/12-25.
Відповідно до звіту про надання правничої (правової) допомоги за договором №12/05-25 від 12 травня 2025 року, адвокатське бюро «Юридична компанія «Прасолов, Шох і партнери», в особі керуючої бюро - адвоката Шох Кристини Антонівни, надало послуги за договором про надання правової (правничої) допомоги 12/05-25 від 12 травня 2025 року, які полягали у підготовці та поданні позовної заяви, що включає пошук актуальної судової практики, відправку іншим сторонам, підготовці та поданні заяви про ухвалення заочного рішення по справі та підготовці та поданні інших процесуальних заяв по справі.
Згідно з актом приймання-передачі виконаних робіт №04/12-2025-01, претензій та зауважень до виконаної роботи (наданих послуг) відповідно до договору про надання правової допомоги №12/05-25 у ОСОБА_1 немає.
При цьому, суд приходить до висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Відповідно до правових висновків висловлених Верховним Судом у справі №922/1964/21 від 16.11.2022, учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Разом з тим, суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 року. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Разом з тим, сторона відповідача не скористалася своїм процесуальним правом та не подала до суду заперечень щодо заяви представника позивача ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення, в тому числі і щодо розміру заявленого відшкодування судових витрат на правничу допомогу.
Приймаючи до уваги фактичні обставини по справі у контексті з вищевказаними положеннями законодавства, суд приходить до висновку, що заяву про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат на правничу допомогу слід задоволити.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 15, 133, 137, 141, 246, 270, 354 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області,
1. Заяву представника позивача Шох Кристини Антонівни про ухвалення додаткового рішення у справі - задоволити.
2. Ухвалити додаткове рішення по справі № 303/5385/25, за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
4. Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Суддя В.В. Кость