Справа № 948/74/26
Номер провадження 2/948/240/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2026 Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Косик С.М.,

за участю: секретаря Ткач Н.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Бучавої А.С..,

розглянувши у підготовчому засіданні в селищі Машівка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Машівської селищної ради Полтавської області, як орган опіки та піклування, про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька,-

в с т а н о в и в :

у лютому 2026 року до Машівського районного суду Полтавської області надійшла зазначена позовна заява, у якій позивачка ОСОБА_1 просить надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 , без письмової згоди батька ОСОБА_3 .

Позов мотивований тим, що вона та її малолітня донька фактично проживають у квартирі її чоловіка - ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , проте відповідач - батько дитини, в добровільному порядку відмовляється надати згоду на реєстрацію доньки разом з нею за адресою фактичного проживання.

Ухвалою від 19.02.2026 суд відкрив провадження у справі за вказаним позовом за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання об 11:00 16.03.2026 року. Одночасно залучив до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Машівської селищної ради Полтавської області, як орган опіки та піклування (а.с.21).

У підготовчому засіданні позивач позов підтримала та просила вирішити спір по суті на підготовчому засіданні, пояснивши, що вона змушена була звернулася до суду в інтересах дитини, оскільки дитина проживає з нею в квартирі її чоловіка, батько не бажає зареєструвати доньку за місцем його проживання та не надає згоди на реєстрацію за місцем її проживання, просила стягнути з відповідача на її користь судовий збір.

Відповідач не з`явився, натомість направив заяву про розгляд справи без його участі та проти реєстрації місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 не заперечує, просить судові витрати покласти на позивача, посилаючись на те, що перешкод в реєстрації дитини не чинив (а.с.28-30).

Представник третьої особи уважала за можливе розглянути справу у підготовчому провадженні в якнайкращих інтересах дитини, з огляду на відсутність спору між сторонами, пояснивши, що в такому випадку висновок органом опіки та піклування не надається.

Виходячи з викладеного, у відповідності зі ст.ст. 200, ч.4, 206 ч.4 ЦПК України, суд вирішив за можливе розглянути справу без участі відповідача на підготовчому судовому засіданні.

Суд, заслухавши пояснення позивача та третьої особи, дослідивши надані докази, прийшов до такого висновку.

Сторони по справі є батьками малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8-10).

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 12.10.2020 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.8).

22.01.2022 між позивачкою та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб (а.с.10).

ОСОБА_4 , чоловік позивачки, є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що стверлжується договором купівлі-продажу вказаної квартири від 16.04.2021 року (а.с.11-15).

Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.7,20).

При зверненні до центру надання адміністративних послуг у с-щі Машівка та надавши усі необхідні документи, позивач отримала відмову в реєстрації місця проживання/перебування доньки ОСОБА_2 з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання/перебування, підставою відмови зазначено відсутність згоди батька дитини на зняття/реєстрацію місця проживання (а.с.7).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки зобов`язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом (стаття 176 СК України).

Згідно статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За приписами частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Статтею 242 ЦК України встановлено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей.

Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Відповідно до пунктів 16, 17 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 (далі - Порядок), місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. У разі ненадання одним із батьків згоди відповідно до вимог цього пункту реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до пункту 33 цього Порядку.

У пункті 33 Порядку зазначено, що подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку.

Подання заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) дитини віком до 14 років або особи, визнаної судом обмежено дієздатною або недієздатною, здійснюється одним із батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (пункт 51 Порядку).

З викладеного слідує, що чинним законодавством передбачено право одного з батьків у разі відсутності згоди іншого вирішити це питання в судовому порядку.

При вирішенні судом даного роду справ підлягає з`ясуванню питання, чи була вказана відмова одного з батьків безпідставною, або ж вона викликана певними обставинами.

Встановлено, що між сторонами відсутній спір про те, з ким має проживати дитина. Малолітня донька сторін постійно проживає з позивачкою.

Суд критично ставиться до доводів відповідача про те, що він не чинив перешкод у реєстрації дитини з огляду на те, що після надання до суду відзиву зі вказаними доводами, спір в досудовому порядку не врегульовано.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України», заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07.12.2006 року, заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У судовому засіданні не установлено, що визнання позову відповідачем суперечить закону та порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Оскільки невизначеність реєстрації місця проживання малолітньої дитини, за фактичним місцем проживання зі своєю матір`ю суперечить її інтересам та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист, суд вважає, що позовні вимоги про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька підлягають задоволенню.

Ураховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, відповідно до ст. 142 ЦПК України позивачці потрібно повернути 50% судового збору, сплаченого за квитанцією № 2.526029525.1 від 10.02.2026 на суму 1331,20 грн, тобто в розмірі 665,60 грн, а решту суми в розмірі 665,60 грн стягнути на її користь з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-18, 81, 141, 142, 197-200, 206, 209-245, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 , в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Машівської селищної ради Полтавської області, як орган опіки та піклування, про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька задовольнити.

Надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання/перебування, яким є адреса: АДРЕСА_2 , без письмової згоди батька ОСОБА_3 .

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого за квитанцією № 2.526029525.1 від 10.02.2026 на суму 1331,20 грн, тобто в розмірі 665,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 665,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач:ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: Виконавчий комітет Машівської селищної ради Полтавської області, як орган опіки та піклування, місцезнаходження: вул. Незалежності, 113, с-ще Машівка, Полтавська область. .

Суддя С. М. Косик