Дата документу 23.03.2026
Справа № 501/4338/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року Чорноморський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача: Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту»

предмет та підстави позову: про стягнення середнього заробітку

учасники справи не з`явились

ухвалив рішення та

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача

ОСОБА_1 23.09.2022 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» про стягнення середнього заробітку.

Позов обґрунтовано тим, що у період з 22.02.22 по 06.03.2023 ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту».

06.03.2023 позивача звільнено на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13.07.2023 у справі №501/2166/23 та визнанням відповідачем позову, стягнуто середній заробіток за 65 робочих днів, що склало 56 798,16 грн.

Фактичний остаточний розрахунок здійснено відповідачем лише 11.09.2025, через два роки після звільнення.

Позивач, посилаючись на затримку відповідачем розрахунку при звільненні, звернулась до суду з відповідним позовом.

Відповідач відзиву на позов не надав.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 08.10.2025 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.32).

Ухвалою судді Чорноморського міського суду Одеської області 26.10.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.35-36).

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що у період з 22.02.22 по 06.03.2023 ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» (а.с.6).

06.03.2023 позивача звільнено на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13.07.2023 у справі №501/2166/23 та визнанням відповідачем позову, стягнуто середній заробіток за 65 робочих днів, що склало 56 798,16 грн. (а.с.7-8).

Фактичний остаточний розрахунок здійснено відповідачем лише 11.09.2025, через два роки після звільнення.

Згідно розрахунку сума до стягнення за період з 07.03.2023 по 06.09.2023 складає 96 091,40 грн. (а.с.9).

ІV. Оцінка Суду.

Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Частиною 1 ст.47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст.117 КЗпП України, якою визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

З викладеного вбачається, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України.

Оскільки відповідач не довів, що порушення строків виплати заробітної плати сталося внаслідок непереборної сили, то, відповідно він, як роботодавець, не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках передбачених законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, ОСОБА_1 була звільнена 06.03.2023.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13.07.2023 у справі №501/2166/23 та визнанням відповідачем позову, стягнуто середній заробіток за 65 робочих днів, що склало 56 798,16 грн. (а.с.7-8).

Фактичний остаточний розрахунок здійснено відповідачем лише 11.09.2025, через два роки після звільнення.

Остаточний розрахунок підприємством не був здійснений, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з період з 07.03.2023 по 06.09.2023 з урахуванням вимог ч.1 ст.117 КЗпП України, який складає 96 091,40 грн., що наведено у розрахунку, наданого позивачем до позову (а.с.9) та який відповідає п.8 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно із статтею 133 ЦПК судові витрати складаться із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку із задоволенням позову, судовий збір на користь держави слід стягнути з відповідача у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 158, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» про стягнення середнього заробітку - задовольнити повністю.

Стягнути Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за 67 робочих днів у сумі 96 091,40 грн.

Стягнути Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» () на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Чорноморського міського

суду Одеської області М.І.Петрюченко