Справа № 489/2468/26
Номер провадження 2-з/489/9/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд м. Миколаєва у складі судді Кокорєва Вячеслава Валентиновича, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя

встановив

Заявник звернувся до суду з заявою про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя. Свою заяву обґрунтував тим, що сторони перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі. У період з березня 2023 року по січень 2026 року він перерахував на рахунок позивача кошти в загальному розмірі 2528259 грн., за які вони повинні були придбати квартиру для свого проживання. Однак всупереч домовленостям між подружжям, грошові кошти отримані від нього позивач передала своїй матері ОСОБА_3 (близько 16 тис дол). Так, після отримання достатньої суми від чоловіка саме для придбання квартири, мати позивача, діючи за попередньою змовою з відповідачем, використовуючи довіру позивача та фактичну відсутність можливості контролювати використання переданих коштів у зв`язку з проходженням військової служби, уклала договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оформивши право власності на зазначене нерухоме майно виключно на своє ім`я. Після придбання зазначеної квартири, з метою приховання фактичних обставин придбання нерухомості та створення видимості законного походження права власності, мати його дружини уклала договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_3 передала зазначену квартиру у власність своїй доньці - відповідачу справі. Таким чином, всупереч попереднім домовленостям та справжній меті передачі коштів, позивача було введено в оману щодо реальних намірів використання переданих грошових коштів й фактично відбулося оформлення права власності на квартиру спочатку на матір дружини, а потім - на саму дружину. Після чого відповідач почала стверджувати, що така квартира є її особистою приватною власністю.

З цих підстав позивач просив суд накласти арешт на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Предметом позову в даній справі є визнання грошових коштів та квартири об`єктами спільної сумісної власності подружжя та поділ такого майна.

З матеріалів заяви вбачається, що згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.03.2026 квартира АДРЕСА_2 зареєстрована за ОСОБА_2 .

Суд приходить до висновку, що за таких обставин існує реальна загроза невиконання або ускладнення виконання рішення суду про визнання спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя, оскільки на даний час спірна квартира зареєстрована за відповідачем та вона може відчужити її.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню. З огляду на предмет і підстави позову, суд вважає, що обґрунтованим та достатнім способом забезпечення позову є накладення арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 , до дня набрання рішенням у справі №489/2468/26 законної сили.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153, 157 ЦПК України, суд

ухвалив

Заяву про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 .

Копію ухвали направити сторонам у справі для відома.

Копію ухвали направити для виконання до Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради.

Інформація про учасників справи:

Заявник (позивач, стягувач): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Третя особа - ОСОБА_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса - невідомо.

Особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, може подати до суду мотивовану заяву про їх скасування, яка розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову 1 (один) рік.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення (підписання). Учасник справи, якому копія ухвали суду не була вручена у день її складення (підписання), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної копії ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повний текст ухвали складено 24.03.2026.

Суддя В. В. Кокорєв