КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 375/2243/25

номер провадження: 22-ц/824/4887/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Габунії М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Заліського Богдана Сергійовича на заочне рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 25 вересня 2025 року у складі судді Антипенка В.П., у справі за позовом акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 11 липня 2019 року ОСОБА_1 уклала з акціонерним товариством «Альфа Банк», перейменоване в подальшому на АТ «Сенс Банк», угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631199590.

Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від банку інформації.

Позивач вказував, що банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Проте позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 02 липня 2025 року становить 102 979 грн 33 коп., з яких: 70 091 грн 23 коп - прострочене тіло кредиту, 32 888 грн 10 коп. - відсотки за користування кредитом.

З урахуванням наведеного, АТ «Сенс Банк» просило стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №631199590 від 11 липня 2019 року у розмірі 102 979 грн 33 коп., з яких: 70 091 грн 23 коп. - прострочене тіло кредиту, 32 888 грн 10 коп. - відсотки за користування кредитом.

Заочним рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 25 вересня 2025 року позов АТ «Сенс Банк» задоволено повністю.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором №631199590 від 11 липня 2019 року у розмірі 102 979 грн 33 коп., з яких: 70 091 грн 23 коп. - прострочене тіло кредиту, 32 888 грн 10 коп. - відсотки за користування кредитом.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що 11 липня 2019 року між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», укладено договір про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, за яким відповідач отримав та використовував кредитні кошти, однак належним чином не виконав зобов`язання щодо їх повернення та сплати процентів. Враховуючи наведене, надані банком докази та відсутності заперечень відповідача, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом та процентами у загальній сумі 102 979 грн 33 коп.

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 28 жовтня 2025 року заяву представника відповідача - адвоката Заліського Б.С. про скасування заочного рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 25 вересня 2025 року у справі за позовом АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 25 вересня 2025 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Заліський Б.С. подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову АТ «Сенс Банк», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване заочне рішення ухвалене судом без належного дослідження доказів. Вказує, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про розгляд справи, судові повістки та процесуальні документи не отримувала, у зв`язку з чим була позбавлена можливості подати відзив і надати докази.

Зазначає, що АТ «Сенс Банк» не надав до матеріалів справи кредитний договір № 631199590 разом із додатками, тарифами та графіками платежів, а також не підтвердив погодження сторонами істотних умов кредитування, порядку нарахування процентів, комісій і штрафів. Наголошує, що посилання банку на умови договору, розміщені на вебсайті www.alfabank.com.ua, не можуть вважатися доказом, оскільки текст договору до суду не подано. Вказує, що у справі міститься підписана ОСОБА_1 оферта від 11 липня 2019 року, однак відсутній акцепт банку, що ставить під сумнів факт належного укладення кредитного договору.

Зазначає, що згідно з банківською випискою за період з 28 листопада 2019 року по 15 лютого 2022 року ОСОБА_1 фактично використала 21 512 грн 52 коп. кредитних коштів, тоді як суд першої інстанції стягнув тіло кредиту у розмірі 70 091 грн 23 коп. та відсотки у розмірі 32 888 грн 10 коп. При цьому вказує, що останнє підвищення кредитного ліміту відбулося 12 липня 2022 року до 36 612 грн 00 коп., частину цієї суми було погашено, а доказів подальшого збільшення ліміту або фактичного отримання більшої суми коштів банк не надав.

Також зазначає, що в матеріалах справи відсутні первинні документи, які б підтверджували надання овердрафту, погодження його умов, перевищення встановленого ліміту або правові підстави для нарахування процентів за овердрафтом.

Вказує, що строк користування кредитом відповідно до паспорта споживчого кредиту становив 12 місяців, а доказів пролонгації договору після 2022 року банк не подав, отже нарахування процентів після спливу строку кредитування є неправомірним. Зазначає, що суд першої інстанції обмежився формальним посиланням на банківську виписку, не перевірив складові боргу, не встановив підстави нарахування основного боргу та процентів.

АТ «Сенс Банк» не скористалось своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направило.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що 11 липня 2019 року між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір шляхом акцептування відповідачем оферти на укладення угоди про надання кредиту №, підписання анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» та паспорту споживчого кредиту (а.с.12-13).

За умовами укладеного між сторонами договору відповідачка отримала кредит в сумі 200 000 грн 00 коп. на строк 12 місяців з можливою пролонгацією та зі сплатою 26 % річних за користування кредитними коштами.

У п. 5 паспорту споживчого кредиту, який був підписаний разом з угодою про надання кредиту № від 11 липня 2019 року, встановлено порядок та строки погашення щомісячних платежів на погашення кредиту (а.с.13).

Згідно з п.4 паспорту споживчого кредиту, тип картки - Master Card DEBIT WORLD; строк внесення платежу до 30 числа кожного місяця, наступного за місяцем відкриття картки, сума щомісячного платежу 200 грн 00 коп. орієнтовна реальна річна процентна ставка 5,7%, абсолютне значення подорожчання кредиту 114 грн 00 коп.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується відповідачкою, що вона дійсно отримувала кредитні кошти та користувалася ними, що також підтверджується випискою по особовим рахункам ОСОБА_1 за період з 11 липня 2019 року по 02 липня 2025 року. У цій же виписці банку по особовим рахункам відображено перелік операцій та зазначено відомості щодо надання кредитного ліміту на кредитну картку, користування кредитним лімітом, погашення за користування кредитним лімітом (а.с.31-40).

Проте відповідачка належним чином не виконала взяті на себе договірні зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно з наданим представником позивача розрахунком заборгованості станом на 02 липня 2025 року становить 102 979 грн 33 коп., з яких 70 091 грн 23 коп. - прострочене тіло кредиту, 32 888 грн 10 коп. - відсотки за користування кредитом (а.с.25-30).

Рішенням загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 12 серпня 2022 року змінено найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», про що 30 листопада 2022 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

23 липня 2025 року АТ «Сенс Банк» направило на адресу ОСОБА_1 досудову вимогу щодо виконання зобов`язання за кредитом (а.с.41, 74).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

За змістом п.22 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування»).

Отже матеріалами справи підтверджується, що 11 липня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №, який за своєю правовою природою є договором споживчого кредитування. Укладення договору відбулося шляхом підписання відповідачкою оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії та прийняття цієї пропозиції банком (акцепту), що свідчить про досягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору. При цьому договір містить усі істотні умови кредитування, зокрема предмет договору, розмір кредитного ліміту, процентну ставку за користування кредитом, строк кредитування, а також порядок і строки виконання зобов`язань, що підтверджує належне виникнення між сторонами відповідних зобов`язальних правовідносин.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про неукладеність кредитного договору є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. До того ж отримання відповідачкою кредитних коштів і користування ними свідчить про прийняття умов кредитування та виникнення між сторонами договірних зобов`язань.

Тому приймаючи до уваги, що банк повністю виконав умови договору, а відповідачка, в свою чергу, порушила графік платежів, що призвело до утворення заборгованості в загальному розмірі 102 979 грн 33 коп. (70 091 грн 23 коп. - прострочене тіло кредиту, 32 888 грн 10 коп. - відсотки за користування кредитом), колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення із відповідачки на користь банку заборгованості у заявленому позивачем розмірі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що з наданих позивачем до позову документів, в тому числі, розрахунку заборгованості, не виявляється можливим встановити та підтвердити, зокрема, правильність розрахунку заборгованості, не заслуговують на увагу, оскільки відповідачка, стверджуючи, що позивач не довів правильності свого розрахунку, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду, не надала власного контррозрахунку чи фіскальних документів на підтвердження повної або часткової сплати заборгованості за кредитом у розмірах, що є відмінними від наданого банком розрахунку.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк кредитування закінчився через 12 місяців після 11 липня 2019 року і його пролонгування не відбувалось, колегія суддів відхиляє, оскільки у справі встановлено, що за умовами договору АТ «Альфа-Банк» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії з установленим лімітом 200 000 грн 00 коп. з наданням платіжної картки - Master Card DEBIT WORLD. Строк чинності випущеної картки на 5 років. В паспорті споживчого кредиту встановлено строк кредитування 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умовами дотримання клієнтом умов договору. З виписки по рахунку вбачається, що ОСОБА_1 користувалася карткою та кредитним лімітом з моменту її випуску та після 11 липня 2020 року (11 липня 2019 року + 12 місяців), що вказує на продовження дії договору та правомірність нарахування банком процентів за користування кредитом. Випискою також підтверджено періодичну зміну кредитного ліміту.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором (див. правову позицію Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21)).

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому колегія суддів відхиляє посилання відповідачки про ненадання АТ «Сенс-Банк» належних доказів на підтвердження розміру заборгованості через ненадання первинних бухгалтерських документів, оскільки крім розрахунку заборгованості, АТ «Сенс-Банк» надало також виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 11 липня 2019 року по 02 липня 2025 року, яка є первинним бухгалтерським документом та відображає повну інформацію щодо здійснених відповідачкою витрат та всіх нарахувань.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність належних доказів розміру заборгованості. Із наданих банком розрахунку заборгованості та виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 11 липня 2019 року по 02 липня 2025 року вбачається інформація про всі операції за рахунком, у тому числі про використання кредитних коштів, нарахування платежів та здійснені відповідачкою проплати, які були враховані банком при визначенні суми боргу. При цьому відповідачка, посилаючись на здійснення погашення заборгованості, не надала суду власного контррозрахунку чи інших доказів, які б спростовували наведений позивачем розрахунок.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про розгляд справи, судові повістки та процесуальні документи не отримувала, у зв`язку з чим була позбавлена можливості подати відзив і надати докази, то вони є необґрунтованими з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 повідомлялась судом першої інстанції про розгляд справи шляхом направлення їй повістки, ухвалу про відкриття провадження у справі від 04 вересня 2025 року разом з копією позовної заяви з додатками на її офіційну адресу місця проживання, яка також вказана і в апеляційній скарзі, а саме: АДРЕСА_1 . 25 вересня 2025 року на адресу Рокитнянського районного суду Київської області повернувся конверт із вказаними вище судовими документами з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.105, 111-112).

Згідно з ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до положень ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку (пункт 1); день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи (пункт 2); день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 3).

За таких обставин ОСОБА_1 вважаться належим чином повідомленою про розгляд справи у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Отже за встановлених у справі обставин, суд першої інстанції мав правові підстави для заочного розгляду справи, оскільки відповідачка була належним чином повідомлена про розгляд справи, однак у судове засідання не з`явилася та відзив на позов не подала, а позивач не заперечував проти такого розгляду. Таким чином, вимоги ч.1 ст. 280 ЦПК України судом першої інстанції були дотримані, а доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що заочне рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Заліського Богдана Сергійовичазалишити без задоволення.

Заочне рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 25 вересня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 13 березня 2026 року.

Головуючий

Судді: