КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/3890/2026
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/21685/17

13 березня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Невідомої Т.О.

- Яворського М.А.

при секретарі - Можарівській М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 24 вересня 2025 року про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа, виданого у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права користування майном, зобов`язання не чинити та усунути перешкоди у користуванні майном, стягнення витрат на усунення недоліків майна з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання утриматись від дій, що порушують право, та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні майном, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа, виданого у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права користування майном, зобов`язання не чинити та усунути перешкоди у користуванні майном, стягнення витрат на усунення недоліків майна з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання утриматись від дій, що порушують право, та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні майном.

В обгрунтування заявлених вимог зазначав, що обов`язок боржника за вказаним виконавчим листом повністю відсутній, оскільки рішення суду в частині зобов`язання не чинити перешкод у користуванні та надання вільного доступу до електричних мереж та трансформаторної підстанції виконане ним добровільно, а можливості надати ключі від трансформаторної підстанції у нього немає.

З огляду на вище викладене просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист, виданий судом 15.04.2024 на виконання рішення у цивільній справі № 753/13817/13 про зобов`язання не чинити ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , стягувач) перешкоди у користуванні електричними мережами та трансформаторною підстанцією, що забезпечують електропостачання житлового будинку, та надати до них вільний доступ шляхом надання ключів від трансформаторної підстанції.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 24 вересня 2025 року заяву боржника ОСОБА_2 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист від 15 квітня 2024 року у цивільній справі № 753/21685/17 про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні електричними мережами та трансформаторною підстанцією, що забезпечують електропостачання даного житлового будинку, та надати до них вільний доступ шляхом надання ключів від трансформаторної підстанції.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 22 жовтня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив суд скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 24 вересня 2025 року про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа та ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 24 вересня 2025 року про залишення без розгляду заяви про відвід.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що підставою для оскарження ухвали суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а саме, що боржник неправдиво зазначає, що він виконав судове рішення і не чинить більше стягувану перешкод у користуванні електричними мережами, а також те, що він не може виконати судове рішення і передати ключі стягувачу від трансформаторної підстанції, оскільки вона (ТП) знаходиться на даний момент у власності ПрАТ «ДТЕК «Київські електромережі», а боржник, як побутовий споживач, не може мати у своїй власності ключі і Трансформаторну підстанцію, і також у нього відсутні на даний час ключі від ТП.

Вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано та порушено норми процесуального права, зокрема судом порушені статті 2, 6, 12, II, 14, ч.1,15 ст.33, п.3,4,5 ст.36, ч.2,6 ст.37, 39, 40, 78,79, ч.5,13 ст.128, 131, ч.2,4 ст.183, п.11 ч.2,5,6,7ст.187, ч.2 ст.258.

На думку апелянта суд необґрунтовано відхилив прохання стягувана щодо перерви та надання часу подання заперечень та доказів, які мають значення для правильного вирішення справи (в тому числі для огляду доказів за їх місцезнаходженням, зокрема замок на дверцятах електрощитової, яку ОСОБА_2 силою захопив, привласнив і утримує від користування стягувачом на підставі договору зі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про порядок володіння ними спільним майном від 20.10.2013, а також правовстановлюючі документи на трансформаторну підстанцію).

Вважає, що суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, тобто без дослідження правовстановлюючих документів на трансформаторну підстанцію.

Окрім того апеляційна скарга містить заперечення на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 24 вересня 2025 року про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про відвід судді Трусової Т.О. в обґрунтування яких зазначав, що в матеріалах провадження було виявлено, що провідний консультант суду ОСОБА_5 без попереднього автоматизованого розподілу справи між усіма суддями Дарницького районного суду та без складання відповідного протоколу автоматизованого розподілу справи, тобто всупереч ст.14 та ст.33 ЦПК України, заяву ОСОБА_2 від 02.09.25 передав судді Трусовій Т.О. лише 05.09.25 без автоматизованого визначення судді. Ця заява боржника також без постановлення окремої ухвали про відкриття нового окремого провадження по цій заяві, без надіслання стягувану цієї заяви та ухвали про відкриття провадження за № 6/753/492/25 чи призначення справи до розгляду, та без належного і своєчасного інформування стягувана щодо суті справи та всіх документів і доказів, наявних в цьому провадженні, а також без інформації щодо строку надання стягувачом відзиву чи заперечень на заяву боржника, тобто з порушенням вимог ч.2 ст.258, ч. З ст.432, ч.5,6,13 ст.128, п.п.7,9 ч.1 ст.129 та ст.130 ЦПК України була іншим спеціалістом суду, а не суддею, призначена до розгляду в судовому засіданні на 16.09.2025, що підтверджується документами.

Окрім того, суд першої інстанції всупереч вимогам статтей 39 та 40 ЦПК України заяву про свій відвід залишає без розгляду по суті і без передачі іншому судді.

Вказує на те, що не зважаючи на завершення робочого дня, суд першої інстанції розпочав розгляд даної справи.

В судове засідання з`явився ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, ухвалою Київського апеляційного суду від 10 березня 2026 року заяву позивача за позовом ОСОБА_2 про участь в судовихзасіданнях в режимі відеоконференції задоволено.

Разом з тим, 13 березня 2026 року в судове засідання ОСОБА_2 на відеоз`вязок не вийшов, на телефонний зв`язок не відповідав, про причини неявки суд не повідомив. Колегія суддів звертає увагу на те, що в ухвалі Київського апеляційного суду від 10 березня 2026 року заявника було попереджено, що ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

З огляду на вище викладене, колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності не з`явившихся сторін.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.05.2021 Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права користування майном, зобов`язання не чинити та усунути перешкоди у користуванні майном, стягнення витрат на усунення недоліків майна з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання утриматись від дій, що порушують право, та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні майном.

Вказаним рішенням первісний та зустрічний позови задоволено частково. На задоволення вимог зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов`язано не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні електричними мережами та трансформаторною підстанцією, що забезпечують електропостачання житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - садового будинку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00) та надати до них вільний доступ шляхом надання ключів від трансформаторної підстанції.

Додатковим рішенням від 27.05.2021 суд вирішив питання про судові витрати у цій справі.

Постановою Київського апеляційного суду від 09.06.2022 апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постановою Верховного Суду від 07.02.2024 касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17.05.2021 та постанову Київського апеляційного суду від 09.06.2022 в частині позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 утримуватись від дій, що порушують права та інтереси, скасовано та відмовлено у її задоволенні. Додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.05.2021 та постанову Київського апеляційного суду від 09.06.2022 в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу скасовано та стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу. В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17.05.2021 та постанова Київського апеляційного суду від 09.06.2022 залишені без змін.

19.03.2024 ОСОБА_2 надіслав ОСОБА_1 рекомендований лист -повідомлення про добровільне виконання ним рішення суду в частині зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні електричними мережами і трансформаторною підстанцією.

У цьому ж листі боржник повідомив стягувача, що станом на зараз ключі від трансформаторної підстанції знаходяться у її власника - оператора системи розподілу, на підтвердження чого надав копію листа ПрАТ «ДТЕК «Київські електромережі» від 11.03.2024 № 13927/012.

Лист-повідомлення та копію листа ПрАТ «ДТЕК «Київські електромережі ОСОБА_1 отримав власноручно 26.03.2024, що підтверджується описом вкладення та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

15.04.2024 ОСОБА_1 одержав в суді виконавчий лист про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні електричними мережами та трансформаторною підстанцією та надати до них вільний доступ шляхом надання ключів від трансформаторної підстанції.

З пояснень учасників справи убачається, що за наслідками пред`явлення зазначеного виконавчого листа до примусового виконання державний виконавець Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) виніс постанову про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання.

У подальшому ОСОБА_1 оскаржив бездіяльність (рішення) державного виконавця до суду в порядку, встановленому розділом VII ЦПК України (Судовий контроль за виконанням судових рішень).

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, суд першої інстанції посилався на те, що за результатами розгляду зазначеної заяви знайшли своє підтвердження доводи ОСОБА_2 про добровільне виконання ним зобов`язання не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні електричними мережами та трансформаторною підстанцією, що відбулося поза межами виконавчого провадження, існування законодавчої заборони на володіння ключами від трансформаторних підстанцій, та встановлення спеціального порядку доступу до таких об`єктів, суд першої інстанції дійшов до переконання, що на даний час обов`язок боржника за вказаним виконавчим листом повністю відсутній, що є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Згідно ч.4 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч.8 ст.19 Закону №1404-VIII).

Відповідно до вимог ч.1 ст.63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до вимог ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з частинами першою, другою статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково, або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою, або з інших причин.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Разом з цим законодавець у частині другій статті 432 ЦПК України не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами.

Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є вичерпними, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року у справі №824/2/22 (провадження №61-9190ав22).

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, провадження № 61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22, які підтримані в постанові Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі № 824/85/21.

У зазначеній категорії справ суд повинен встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, і з урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження, вирішити питання по суті.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, суд першої інстанції посилався на те, що за результатами розгляду зазначеної заяви знайшли своє підтвердження доводи ОСОБА_2 про добровільне виконання ним зобов`язання не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні електричними мережами та трансформаторною підстанцією, що відбулося поза межами виконавчого провадження, існування законодавчої заборони на володіння ключами від трансформаторних підстанцій, та встановлення спеціального порядку доступу до таких об`єктів.

Разом з тим, аналізуючи зібрані по справі матеріали, апеляційний суд доходить висновку про те, що в даному випадку відсутні підстави для визнання вказаного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавчий лист, виданий судом 15.04.2024 на виконання рішення у цивільній справі № 753/13817/13 про зобов`язання не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні електричними мережами та трансформаторною підстанцією, що забезпечують електропостачання житлового будинку, та надати до них вільний доступ шляхом надання ключів від трансформаторної підстанції, в подальшому відкрито виконавче провадження, питання щодо його закінчення у зв`язку із повним фактичним виконанням вирішується відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Так, згідно ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.6 ст.26 ЗаконуУкраїни «Провиконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Пунктом 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» на сторін виконавчого провадження покладений обов`язок інформувати державного виконавця про повне/часткове самостійне виконання рішення суду.

Оскільки, спеціальним нормативним актом з питань виконання судового рішення є Закон України «Про виконавче провадження», яким, зокрема, врегульовано питання закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, апеляційний суд акцентує увагу на тому, що суд не може перебирати на себе повноваження, які віднесені Законом України «Про виконавче провадження» до компетенції державного виконавця.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний суд встановив, що вимоги заяви про визнання виконавчого листа, виданого судом 15.04.2024 на виконання рішення у цивільній справі № 753/13817/13 про зобов`язання не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні електричними мережами та трансформаторною підстанцією, що забезпечують електропостачання житлового будинку, та надати до них вільний доступ шляхом надання ключів від трансформаторної підстанції, таким, що не підлягає виконанню, не підлягають до задоволення, через недоведеність заявником існування процесуальних та матеріально-правових підстав для визнання такого виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, виконання цього рішення не обмежується тільки передачею ключів від підстанції, оскільки виконавчий лист містить - зобов`язання не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні електричними мережами, що забезпечують електропостачання житлового будинку, та надати до них вільний доступ.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції не повно встановлені обставини справи, які мали значення для її вирішення, порушено норми процесуального права, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 1 статті 141 ЦПК України.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.

При поданні апеляційної скарги апелянтом було сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн.

З урахуванням того, що за результатами перегляду справи в суді апеляційної інстанції, апеляційну скаргу було задоволено, то з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 605,60 грн.

Керуючись статтями 141, 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 24 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа, виданого у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права користування майном, зобов`язання не чинити та усунути перешкоди у користуванні майном, стягнення витрат на усунення недоліків майна з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання утриматись від дій, що порушують право, та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні майном відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 605,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 березня 2026 року

Головуючий Судді