ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 березня 2026 року м. Херсон

Єдиний унікальний номер справи: 766/17288/24

Номер провадження: 22-ц/819/385/26

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Склярської І.В. ,

суддів: Воронцової Л.П., Майданіка В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 листопада 2025 року (під головуванням судді Шестакової Я.В.), у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В жовтня 2024 року представник АТ « Акцент-Банк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначило, що 11.08.2016 року відповідач ОСОБА_1 приєдналася до умов та правил надання банківських послуг в Акцент-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Акцент-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку.

Відповідно до пунктів 2.1.1.2.2.-2.1.1.2.4 Умов та Правил, клієнт погоджується з тим, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Акцент-Банку разом з Умовами та Правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві, а Витяг з Умов та Правил додається до позовної заяви.

Позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (пункти 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг).

У порушення норм закону та умов договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 26.09.2024 року утворилась заборгованість у розмірі 27191 грн. 59 коп., з яких: 17046 грн. 24 коп. - заборгованість за кредитом; 101 45 грн. 35 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.06.2016 року в розмірі 27191 грн. 59 коп., з яких: 17046 грн. 24 коп. - заборгованість за кредитом; 101 45 грн. 35 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 07 листопада 2025 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник АТ «Акцент-Банк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

(1)Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник АТ «Акцент-Банк», вказав, що суд не врахував того, що відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. А сам факт користування кредитом свідчить про ознайомлення відповідачем з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодження з ними, оскільки даний кредитний договір є договором Оферти.

Також зазначив, що позичальник отримав кредитну картку та скористався кредитними коштами, тобто він погодився з умовами, що діяли на момент зняття коштів (ч.2 ст.638, ч.2 ст.642 ЦК України, фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією) і вже повинен сплачувати процентну ставку. При цьому скаржник вважає, що посилаючись на постанову Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17, суд першої інстанції повинен був стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту.

Позиція інших учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Такий підхід узгоджується із правовою позицією, викладеній у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17.

Суд першої інстанції виснував, що з виписки по рахунку відповідача вбачається, що протягом 27.12.2016 09.12.202 року витрати за рахунок кредитних коштів складають 80354,31 грн., а розмір фактично внесених на рахунок відповідачем грошових коштів 82821,18 грн., що перевищує розмір використаних коштів, оскільки спрямовувалися на погашення процентів за користування кредитом, право на яке позивач не мав. Таким чином судом першої інстанції встановлено відсутність заборгованості відповідача перед позивачем, а, отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом першої інстанції встановлено наступне:

-11.08.2016 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банк, відповідно до умов якої надала згоду на те, що дана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг;

-відповідно до довідки АТ «А-Банк» ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні картки: НОМЕР_2 , зі строком дії до вересня 2021 року; НОМЕР_3 , зі строком дії до березня 2027 року; НОМЕР_4 , зі строком дії до вересня 2018 року;

-згідно з довідкою АТ «А-Банк» ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт за договором б/н від 11.08.2016 року за період з 11.08.2016 року по 26.09.2024 року, який неодноразово змінювався: 11.08.2016 року 8600,00 грн., 10.07.2019 року 10000,00 грн., 06.09.2019 року 20000,00 грн., 23.09.2023 року 17100,00 грн.

-відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11.08.2016 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 26.09.2024 року складає 27191,59 грн., яка складається з наступного: 17046,24 грн - заборгованість за кредитом; 10145,35 грн - заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом.

-згідно з випискою по картці, відкритої на ім`я ОСОБА_1 , за період з 11.08.2016 року по 26.09.2024 року вбачається рух коштів по вказаному рахунку; сума витрат складає 82727,88 грн., сума зарахувань 56634,33 грн., сума комісій 1213,94 грн., сума кешбеку 2,62 грн., останній платіж здійснено 11.06.2022 року. Із вказаної виписки вбачається, що в розмір заборгованості ОСОБА_1 враховувались списання відсотків, комісії за користування кредитними коштами, комісії за обслуговування.

Згідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач 11.08.2016 року підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-банку.

Також, у заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що підписана ним Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту , стягнути заборгованість за процентами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ "Акцент-Банк", як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ "Акцент-Банк", а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16 цс 15) і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи.

Натомість, підписана відповідачем анкета-заява, окрім анкетних даних останньої, не містить жодних даних про умови кредитування, зокрема щодо розміру процентів.

Отже, виходячи з вищенаведеного, у даному випадку неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», що розміщені на офіційному сайті позивача могли неодноразово змінюватися самим Банком в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови і правила обслуговування фізичних осіб у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Аналогічна позиція викладена й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 342/180/17.

Колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані позивачем Витяг з Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як складові укладеного кредитного договору .

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення нарахованої банком заборгованості по відсотках за користування кредитом, а доводи апелянта в цій частині зводяться до незгоди з висновками суду, які ґрунтуються на нормах матеріального права з урахуванням правовій позиції, викладеній у постанові суду касаційної інстанції від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та наведеній судом першої інстанції в обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог.

Що стосується стягнення заборгованості по тілу кредиту колегія суддів зазначає наступне.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач надав Розрахунок заборгованості та Виписку по картці, в яких визначено, що розмір заборгованості за кредитним договором складає 27 191 грн. 59 коп. з яких: 17046 грн. 24 коп. - заборгованість за кредитом; 10145 грн. 35 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Разом з тим, виписка за картковим рахунком відповідача, що міститься в матеріалах справи є належним доказом для визначення заборгованості відповідача за тілом кредиту, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18-ц та у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року № №278/2177/15-ц.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, а саме з виписки по рахунку, банк безпідставно здійснював операції щодо списання відсотків, які мають назву у виписці по рахунку « відсотки за користування кредитного ліміту», розмір та вид яких не було погоджено при укладанні кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості за тілом кредиту, яка не відповідає фактично використаним коштам.

Колегія суддів апеляційної інстанції перевіряючи виписку по рахунку, вважає доцільним зазначити, що сума фактично внесених відповідачем грошових коштів на кредитний рахунок відповідача складає 56 634,33 грн. , що узгоджується із зазначення банком: сума зарахувань- 56 634,33 грн. Виписка по рахунку містить відомості про фактично отримані відповідачем кошти в сумі 47 605,96 грн , а також містить відомості здійснених відповідачем сплат, які зарахуванні банком, як відсотки за користування кредитного ліміту в сумі 9028,37.

Наведене, з урахуванням відсутності умов договору щодо процентної ставки, свідчить про необґрунтованість доводів апеляційної скарги про доведеність розміру заборгованості за кредитним договором.

Судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог, при цьому помилкове визначення судом суми витрат ( як фактично отриманих та витрачених) відповідача, а саме 43 844,55 грн., замість 47 605,96 грн., на правильність висновків суду першої інстанції не впливає.

Колегія суддів критично відноситься до доводів апеляційної скарги щодо того, що відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку, оскільки наведений апелянтом підпис не є підписом у кредитному договорі з його умовами, правова позиція суду касаційної інстанції, про що наведена вище. Колегія суддів повторює, що Умови та Правила надання банківських послуг, які разом з Тарифами відповідачем не підписані, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви.

Інші доводи апеляційної скарги, не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, а фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1.ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги в оскарженій частині не спростовують, а тому колегію суддів не можуть бути прийняти як такі, що є підставою для зміни рішення суду в оскарженій частині.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 листопада 2025 року в оскарженій частині - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389ЦПК України.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: Л.П. Воронцова

В.В. Майданік