Справа № 135/1829/25
Провадження № 22-ц/801/1066/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривешко І. В.
Доповідач :Войтко Ю. Б.
УХВАЛА

27 березня 2026 рокуСправа № 135/1829/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді Войтка Ю. Б., одержавши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 16 березня 2026 року у цивільній справі № 135/1829/25 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 16 березня 2026 року з клопотанням про відстрочення сплати судового збору, яку подано без матеріалів цивільної справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить відстрочити йому сплату судового збору, посилаючись на скрутне матеріальне становище.

Ознайомившись із клопотанням про відстрочення сплати судового збору та апеляційною скаргою, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до положень статті 8 Закону України «Про судовий збір» та статті 136 ЦПК України підставою для розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони при наявності беззаперечних доказів, які підтверджували б матеріальний стан платника.

Отже законом передбачено право суду, а не його обов`язок щодо звільнення від сплати судового збору чи відстрочки, при цьому, статтею 129 Конституції України, як одну з засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан особи, Закон не містить, тому суд встановлює можливість сплатити судовий збір на підставі поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням.

Порядок звільнення від сплати судового збору визначений Законом України «Про судовий збір».

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з положеннями статті 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті нею судового збору у встановлених законодавством порядку і розмірі.

Вирішення питання про відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі- Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

ОСОБА_1 , обґрунтовуючи клопотання про відстрочення сплати судового збору, посилається на те, що він постійно перебуває за межами України, зокрема в Іспанії, не має стабільного доходу, а також на його утриманні перебуває неповнолітня дитина, у зв`язку з чим його майновий стан не дозволяє сплатити судовий збір одноразово.

На підтвердження зазначених обставин скаржником надано актовий запис про народження дитини та документ, що підтверджує надання тимчасового захисту.

Оцінюючи доводи клопотання та надані на їх підтвердження докази, суд виходить із того, що сам по собі факт перебування на утриманні неповнолітньої дитини не є безумовною підставою для відстрочення сплати судового збору. Заявником не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про відсутність у нього інших джерел доходу чи майна, за рахунок яких могла бути сплачена сума судового збору.

Надані документи лише підтверджують наявність на утриманні малолітньої дитини, однак самі по собі не доводять неможливості сплати судового збору у встановленому законом розмірі.

Крім того, заявником не подано відомостей щодо розміру його доходів, наявності чи відсутності нерухомого або рухомого майна, банківських рахунків, а також інших доказів, які б свідчили про неможливість розпорядження коштами з метою виконання обов`язку зі сплати судового збору.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (заробітної плати, пенсії, стипендії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, а також можливість розпорядження ними без істотного погіршення фінансового становища. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема рішеннями у справах «Княт проти Польщі» та «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» від 26 липня 2005 року.

Посилання на скрутне матеріальне становище та відсутність можливості сплатити судовий збір без надання належних, достатніх і переконливих доказів не можуть бути підставою для відстрочення його сплати відповідно до положень статті 136 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір».

При цьому саме на заявника покладається обов`язок доведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, що відповідає загальним засадам цивільного судочинства щодо розподілу доказового тягаря.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що наведені у клопотанні доводи не підтверджують наявності об`єктивних перешкод для сплати судового збору, а подані докази не дають можливості встановити скрутний майновий стан заявника у розумінні закону.

Безпідставне відстрочення сплати судового збору є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.

У рішенні у справі «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення у справі «Шишков проти Росії» від 20 лютого 2014 року).

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи встановлений законом обов`язок сплатити судовий збір та відсутність у заявника пільг щодо його сплати, можна зробити висновок про те, що належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справи та інтересами заявника стосовно можливості звернення до суду апеляційної інстанції (за умови виконання вимог закону щодо оплати апеляційної скарги судовим збором) у даній справі дотримано.

За таких обставин суд доходить висновку, що доводи клопотання ґрунтуються виключно на суб`єктивному твердженні заявника про скрутне матеріальне становище та не підтверджені належними доказами, у зв`язку з чим підстави для відстрочення сплати судового збору відсутні, тому скаржник має сплатити судовий збір у розмірі, визначеному Закону України «Про судовий збір».

З матеріалів апеляційної скарги слідує, що позивач звернувся до суду з позовною вимогою майнового характеру, тому підлягав до сплати судовий збір 3028,00 грн, не зважаючи на спосіб та порядок подання позовної заяви

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки апеляційна скарга подана в електронній формі через систему «Електронний суд», апеляційним судом при розрахунку судового збору застосовується положення частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Відтак розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у цій справі з урахуванням понижуючого коефіцієнта складає 3633,60 грн (3028,00 х 150% х 0.8 = 3633,60 грн).

За таких обставин, скаржнику необхідно сплатити судовий збір в сумі 3633,60 грн. за такими реквізитами: отримувач ГУК у Він.обл./м.Вінниця/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37979858, банк Казначейство України (ел. адм. подат.), рахунок №UA0002856, код класифікації доходів бюджету 22030101.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 356 ЦПК України, до апеляційної скарги додаються копії скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, якщо така скарга та додані матеріали подаються до суду в електронній формі через електронний кабінет. У разі подання скарги та доданих матеріалів в електронній формі через електронний кабінет до неї додаються докази надсилання її копії та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 43 ЦПК України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

За правилом пункту 16 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 (далі - Положення), процесуальні документи та докази можуть подаватися до суду в електронній формі, а процесуальні дії - вчинятися в електронній формі виключно за допомогою ЄСІТС з використанням власного кваліфікованого електронного підпису, прирівняного до власноручного підпису, за винятком випадків, передбачених процесуальним законом.

Згідно з пунктом 29 Положення у разі подання до суду документів в електронній формі учасник зобов`язаний у випадках, визначених процесуальним законодавством, надати доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Наведене також кореспондується з положенням частини сьомої статті 43 ЦПК, відповідно до якої у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

У порушення вказаної норми процесуального права, скаржником до апеляційної скарги, поданої через електронний кабінет у системі «Електронний суд», не додано доказів надсилання копії цієї апеляційної скарги позивачу АТ КБ «ПриватБанк» з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або у паперовій формі листом з описом вкладення.

Відповідно до частини 2 статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Положеннями частини першої та третьої статті 185 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Ураховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без руху із наданням скаржнику строку для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: надання доказів про сплату судового збору в оригіналі платіжного документа та надання доказів надсилання листом з описом вкладення позивачу АТ КБ «ПриватБанк» копій поданих до суду документів.

Керуючись ст. 354, 357 ЦПК України,

ухвалив:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги - відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 16 березня 2026 року у вказаній справі залишити без руху, надавши скаржнику строк п`ять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків.

У випадку невиконання вимог ухвали апеляційна скарга буде вважатись неподаною та повернена особі, яка її подала.

Витребувати з Ладижинського міського суду Вінницької області матеріали цивільної справи № 135/1829/25 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького апеляційного суду Ю. Б. Войтко