Справа № 645/2334/26
Провадження № 2-о/645/79/26
У Х В А Л А

іменем України

26 березня 2026 року м. Харків

Суддя Немишлянського районного суду м.Харкова Шарко О.П., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Департамент реєстрації Харківської міської ради, про встановлення факту проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернулася до суду з заявою, заінтересована особа Департамент реєстрації Харківської міської ради, в якій просить суд про встановлення факту проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, а саме: встановити факт державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 21.04.1992 року, яка проведена Куп`янським бюро технічної інвентаризації, про що на свідоцтві про право на спадщину здійснено відповідний напис та вчинено запис у реєстрову книгу №3 за реєстровим №559 від 09.11.1997 року.

Відповідно до вимог ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, після отримання позовної заяви перевіряє її на дотримання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України.

Ознайомившись з заявою та доданими матеріалами, вважаю, що зазначена заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Так, зважаючи на те, що чинне цивільне процесуальне законодавство не регулює залишення без руху заяви поданої в порядку окремого провадження, а тому при вирішенні питання щодо залишення без руху заяви поданої в порядку окремого провадження слід застосувати аналогію закону та керуватися положеннями ЦПК України, якими врегульовано порядок залишення без руху позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

При подачі даної заяви заявником не було сплачено судовий збір, разом з тим останній посилається на положення п.21 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", як підставу звільнення від сплати судового збору.

Проте, таке посилання є безпідставними, довільним трактуванням нормативно-правового акту на власний розсуд.

За змістом п. 21 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Однак, вимога заявника не підпадає під дію вищенаведеного положення Закону і не звільняє її від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України "Про судовий збір" судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2026 рік", встановлено у 2026 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2026 року - 3328 гривень.

Відповідно до п.п 4 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду: заяви у справах окремого провадження; заяви про забезпечення доказів або позову; заяви про перегляд заочного рішення; заяви про скасування рішення третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу); заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу); заяви про видачу виконавчого документа на підставі рішення іноземного суду; заяви про роз`яснення судового рішення, які подано; заяви про сприяння третейському суду (міжнародному комерційному арбітражу) в отриманні доказів: яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Таким чином, заявнику необхідно надати докази сплати судового збору встановленому законом розміру, то йому необхідно сплатити суму судового збору в розмірі 665,60 грн. (3328х0,2) , згідно до вимог Закону України «Про судовий збір», підстав для звільнення заявника від сплати судового збору не вбачається.

Окрім того, Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови №5 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснив, що, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ЦПК України, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим статями ЦПК України щодо розгляду судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків.

Вимоги до заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення встановлені у ст. ст. 315, 316, 318 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1)який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2)причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3)докази, що підтверджують факт.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Як вбачається із прохальної частини заяви, заявник просить встановити факт державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 21.04.1992 року, яка проведена Куп`янським бюро технічної інвентаризації, про що на свідоцтві про право на спадщину здійснено відповідний напис та вчинено запис у реєстрову книгу №3 за реєстровим №559 від 09.11.1997 року.

Разом із тим, суд звертає увагу, що заявник фактично просить встановити факт реєстрації житлового будинку, тоді як відповідно до чинного станом на 1997 рік законодавства України державній реєстрації підлягав не об`єкт нерухомого майна як такий, а право власності на нього.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд встановлює факти, що мають юридичне значення, лише у випадках, коли від встановлення таких фактів залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Відповідно до положень ч. 3 та ч. 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (з подальшими змінами та доповненнями) - речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом.

Щодо ефективного засобу (способу) захисту прав заявника, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 41 Основного Закону України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (частина перша); ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним (частина четверта).

За частиною другою статті 41 Основного Закону України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно з юридичною позицією, що її сформулював Конституційний Суд України, "право власності виникає лише за наявності певних юридичних фактів та за умови формування правового статусу конкретного власника, надання йому юридично забезпеченої можливості діяти у передбачених законом межах" (друге речення абзацу третього підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 12 лютого 2002 року № 3-рп/2002).

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема договори та інші правочини тощо. За частиною першою статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до приписів п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані не пізніше трьох робочих днів з дня отримання відповідного запиту державного реєстратора безоплатно надати запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі.

Виходячи з аналізу вказаної правової норми суд зазначає, що під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року запитується інформація реєстратором лише у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, а не в усіх без винятку випадках, коли на державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно подаються документи, що підтверджують дату виникнення такого права до 1 січня 2013 року.

Таким чином, суд позбавлений можливості розглянути заяву у поданій редакції, оскільки заявник звернувся із вимогою про встановлення юридичного факту реєстрації будинку, а станом на 1997 рік законодавство України передбачало проведення уповноваженими особами - підприємствами БТІ України обов`язкової державної реєстрації саме прав власності на об`єкти нерухомого майна, а не цих об`єктів. За наведених обставин заявник має право уточнити предмет звернення та визначити юридичний факт, що підлягає встановленню

Виходячи з наведеного вище, слід дійти висновку, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, вимогам, встановленим ст. ст. 175, 177, 315, 316, 318 ЦПК України, не відповідає, а тому згідно із вимогами ч. 1 ст. 185 ЦПК України дана заява підлягає залишенню без руху.

У зв`язку з наведеним, заявник ОСОБА_1 має право усунути зазначені недоліки заяви, шляхом подання заяви в новій редакції для суду та заінтересованої особи, у якій заявник може уточнити юридичний факт, який він просить встановити, або обрати інший спосіб судового захисту.

Керуючись ст.ст. 175-177, 185, 294 315, 316, 318 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Департамент реєстрації Харківської міської ради, про встановлення факту проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року - залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків терміном у 10 календарних днів з моменту отримання копії ухвали суду. Зазначені недоліки позовної заяви повинно бути усунено шляхом подання до суду заяви про усунення вказаних недоліків з зазначенням вказаних недоліків, через канцелярію суду, або направити засобами поштового зв`язку протягом визначеного строку або в електронній формі через електронний кабінет.

У разі невиконання вимог ухвали суду в зазначений строк заява буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Суддя: