Справа № 724/183/26
Провадження № 2/724/317/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 року м.Хотин

Хотинський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого судді: Ахмедова Р.А.,

за участю секретаря судового засідання Корнєвської Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду в м. Хотині Чернівецької області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

У С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

23 січня 2026 року ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем 18.06.2025 було укладено Кредитний договір (оферти) № 18.06.2025-100000531 за яким відповідачу на умовах строковості, платності і поворотності був наданий кредит у розмірі 12 000,00 грн, строком на 183 днів. Процентна ставка - фіксована незмінна у розмірі 1% за 1 день. Також передбачено комісію - пов`язану з наданням кредиту: 20% від суми кредиту, яка дорівнює 2400,00 грн. Неустойка 120 грн нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання. Пропозиція про укладення кредитного договору відповідачем ОСОБА_1 підписана електронним підписом одноразовим ідентифікатором, Товариство є абонентом системи BankID Національного банку, під час укладення кредитного договору позичальник пройшов ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку, тому вважав, що під час ідентифікації позичальника з документів, створених на матеріальних носіях та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення особи.

Кредитодавцем надано позичальнику кредит у розмірі 12 000 грн. строком на 183 днів, позичальником отримано кредитні кошти у розмірі 12 000 грн. на реквізити електронного платіжного засобу споживача 4323-34ХХ-ХХХХ-0538. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі. Відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату подачі позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 42 360,00 грн., що складається з: 12 000,00 грн - основний борг; 21 960 грн проценти, 2400 комісії; 6000 грн неустойка.

Тому позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 18.06.2025-100000531 від 18.06.2025 у розмірі 42 360 грн. та судовий збір у розмірі 2662,40 грн.

Відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_1 до суду не надходило.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Хотинського районного суду від 27 січня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у судове засідання.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 18.02.2026 призначено судове засідання у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача ОСОБА_2 у прохальній частині позовної заяви просить суд про розгляд справу без його участі, просив задовольнити позов в повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, 06.03.2026 на електронну пошту суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Крім того, просить суд долучити до матеріалів справи копію довідки про проходження військової служби та документа, що посвідчує особу.

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по наявним в справі матеріалам.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Суд, беручи до уваги відзив, відповідь на відзив, вивчивши та дослідивши письмові докази, які наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню доданих правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії), Заявки кредитного договору № 18.06.2025-100000531 від 18.06.2025 (кредитної лінії): кредитор ТОВ «Споживчий центр»; позичальник ОСОБА_1 ; сума кредиту 12 000 гривень 00 коп.; строк кредиту 183 календарних днів з дати надання; процентна ставка фіксована у розмірі 1% за 1 день; комісія, пов`язана з наданням кредиту- 20% від суми кредиту, що становить 2400,00 грн; неустойка: 120,00 грн за кожен день невиконання зобов`язання; реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів за даним та наступним договорами № 4323-34ХХ-ХХХХ-0538 (а. с. 14-20).

Згідно даних паспорту споживчого кредиту ТОВ «Споживчий центр» тип кредиту: кредитна лінія, сума/ліміт кредиту: 12 000,00 грн., строк кредитування: 183 днів з дати його надання. Процентна ставка: 323% річних. Загальні витрати за кредитом 19 450,83 грн. Паспорт містить відомості про графік платежів та підписаний одноразовим ідентифікатором А817 (а. с. 12-13).

Листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» № 1-1601 від 16.01.2026, відповідно до якого було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 18.06.2025 10:07:23 на суму 12000 гривень, номер картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua 776396081, призначення платежу: Видача за договором кредиту № 18.06.2025-100000531. (а. с. 11).

Відповідно розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 18.06.2025-100000531, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за даним кредитним договором складає разом 42360 грн, з яких: 12 000,00 грн основний борг; 21 960 грн проценти; 2400 грн комісія; 6000 грн неустойка. Проценти по кредиту нараховані за період 18.06.2025 по 17.12.2025 (а. с. 22-24).

Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу виконання зобов`язання щодо кредитної заборгованості, які врегульовані нормами Глави 71 Цивільного кодексу України.

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно ч. ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. ч. 1, 3, 4, 6, 7, 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною четвертою статті 14 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронна ідентифікація - це процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. При цьому ідентифікаційні дані особи - це унікальний набір даних, який дає змогу однозначно встановити фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. А сама процедура ідентифікації особи є використанням ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи.

Ідентифікаційні дані фізичної особи підпадають під визначення персональних даних. Правовий статус персональних даних установлює Закон України «Про інформацію» та спеціальний Закон України «Про захист персональних даних».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Підставою для ідентифікації резидентів - громадян України є: паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України із штампом реєстрації місця проживання особи (відміткою про прописку).

Відповідно до обставин цієї справи, кредитний договір між сторонами укладено в електронній формі, із застосуванням електронного підпису. При цьому через особистий кабінет на вебсайті позивача подано заявку на отримання кредиту від імені ОСОБА_1 та підтверджено умови отримання кредиту шляхом акцепту, після чого позивачем надіслано особі, яка звернулася за отриманням кредиту за допомогою засобів зв`язку (номер телефону відповідача НОМЕР_2 ) одноразовий ідентифікатор Е817, який і було використано для підтвердження підписання кредитного договору.

Крім того, суд зазначає, що договір про надання кредиту, укладений 18.06.2025 між ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр» в електронній формі, містить електронні підписи сторін, тому має силу договору, який укладений у письмовій формі й підписаний сторонами, що відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію».

Судом встановлено, що ідентифікація відповідача ОСОБА_1 на вебсайті https://sgroshi.com.ua/ua здійснена відповідно до вимог чинного законодавства, з використанням особистих даних відповідача, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, номера банківської картки, на яку слід перерахувати кошти.

Отже, оцінивши докази, надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд зауважує, що без входу відповідача ОСОБА_1 на вебсайт ТОВ «Споживчий центр» та здійснення ним всього алгоритму дій, необхідних для отримання кредиту, кредитний договір між ним та позивачем не був би укладений.

Зазначена позиція суду повністю узгоджується з правовим висновком Верховного суду у справі № 671/1832/20 від 31 січня 2024 року, де суд касаційної інстанції не погодився з доводами особи про не укладеність кредитного договору в електронній формі за подібних обставин.

Крім того, відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму.

Отже, укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону та є обов`язковим до виконання.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 1 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Згідно п. 3.1. Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії), предметом договору також є сплата позичальником комісії. У п. 8 Заявки кредитного договору № 18.06.2025-100000531 (кредитної лінії) передбачено сплату комісії, пов`язана з наданням кредиту, не більше 20% від суми кредиту, що дарівнює 2400 грн. Комісія передбачена також у графіку платежів (п. 12 Заявки).

Отже, враховуючи, що закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту, сплата якої також передбачено у кредитному договорі, є істотною умовою договору, яку сторони погодили та яка підлягає виконанню, та включена у графік платежів, а тому суд вважає обґрунтованим нарахування позивачем комісії у розмірі 2400 грн.

За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи, що матеріали справи містять належні та допустимі докази укладення між сторонами кредитного договору та перерахування кредитних коштів на банківський рахунок ОСОБА_1 , а відтак суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 18.06.2025-100000531, яка складається з 12 000 грн. заборгованості по тілу кредиту та 2400 грн комісії, пов`язана з наданням кредиту.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення процентів та неустойки за користування кредитними коштами суд виходить з наступного.

Так, відповідно розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 18.06.2025-100000531, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за даним кредитним договором складається також з нарахованих процентів у сумі 21 960 грн та неустойки у розмірі 6000 грн. Проценти по кредиту нараховані за період 18.06.2025 по 17.12.2025.

Відповідно до довідки № 3551 від 19.01.2026, видане військовою частиною НОМЕР_3 МО України, ОСОБА_1 прийнятий на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 з 07.03.2025 по теперішній час. .

Відповідно до положень пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. З аналізу змісту вказаної вище норми законодавства та наявних у справі доказів вбачається, що відповідач, як військовослужбовець, який проходить службу з 07 березня 2025 року та дотепер, з моменту мобілізації, звільнений від виконання перед своїм кредитором зобов`язань, зокрема, по сплаті відсотків за користування кредитними коштами та сплати неустойки. Відтак, нарахування до стягнення з відповідача відсотків по кредиту та неустойки, починаючи з 07 березня 2025 року, є таким, що суперечитиме приписам ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Крім того, нарахування позивачем неустойки у розмірі 6000 грн, суперечить також іншим положенням цивільного законодавства.

Так, пунктом 18 Розділу Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово продовжувався, востаннє 03.02.2026 р. строком на 90 діб.

Враховуючи зазначене, суд відхиляє доводи представника позивача про можливість нарахування неустойки відповідно до норм Закону України «Про споживче кредитування» в період дії в Україні воєнного стану, оскільки до даних правовідносин слід застосовувати норму пункту 18 Розділу Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, як пріоритетну норму права, відповідно до якої позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, а не положення Закону України «Про споживче кредитування», в частині можливості здійснювати нарахування неустойки.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 14 400 грн (12000 грн тіло кредиту +2400 грн комісія).

В решті частині позовних вимог щодо стягнення неустойки в сумі 6000 грн та нарахованих процентів у сумі 21960 грн відмовити.

Розподіл судових витрат.

В силу вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, виходячи із задоволення позовних вимог на 33,9%, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 903 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 203, 205, 207, 526, 527, 530, 551, 610, 626, 628, 629, 634, 638, 1049-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 13, 77-78, 81, 89, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр", місце знаходження: 01032, м.Київ, вул.Саксаганського, буд.133-А, код ЄДРПОУ 3735683, МФО 305299, р/р НОМЕР_5 , заборгованість за кредитним договором № 18.06.2025-100000531 від 18.06.2025 року у розмірі 14 400 (чотирнадцять тисяч чотириста) гривень.

Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр", місце знаходження: 01032, м.Київ, вул.Саксаганського, буд.133-А, код ЄДРПОУ 3735683, МФО 305299, р/р НОМЕР_5 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 903 (дев`ятсот три) гривні.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», , місцезнаходження: 01032, вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повний текст рішення суду складено 24 березня 2026 року.

Суддя: Р. А. АХМЕДОВ