ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/286/26 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2026 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірського Б.О.

суддів - Костіва О.З., Хоми М.В.

за участю секретаря - Гичко К.С.,

представника заявника

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі у режимі відеоконференцзв`язку цивільну справу № 607/11680/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2025 року (ухвалене суддею Дзюбичем В.Л., повне рішення суду складено 10 листопада 2025 року) у справі за заявою ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 , заінтересовані особи: військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, Тернопільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Тернопільській області Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_3 про оголошення особи померлою,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаною заявою.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 31 жовтня 2020 року між нею та ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб, під час якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_2 .

Вказувала, що ОСОБА_4 проходив військову службу на посаді солдата у складі військової частини НОМЕР_2 , під час виконання бойового завдання по захисту Батьківщини зник безвісти 02 травня 2023 року в місті Бахмут, Донецької області, про що сім`ю повідомив начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наголошувала, що підставою звернення до суду із заявою стала необхідність отримання свідоцтва про смерть, а також, отримання державної допомоги як членам сім`ї загиблого захисника України.

На підставі вищенаведеного, просила оголосити померлим зниклого безвісти на території м. Бахмут, Бахмутського району, Донецької області, за обставин, що загрожували йому смертю: участь у бойових діях під час захисту Батьківщини внаслідок здійснення заходів з забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, під час воєнного стану, солдата ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 ), військовослужбовця військової частини НОМЕР_5 Міністерства оборони України. Датою смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 ) вважати день його вірогідної загибелі ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволені заяви суд виходив з недоведеності предмета доказування у справі про оголошення особи померлою та того, що встановлені обставини справи не дають суду законних підстав для висновку про можливість оголошення ОСОБА_4 померлим до спливу строку, визначеного реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, на який посилається заявник, а відлік вказаного строку зазначений заявником від дня ймовірної загибелі ОСОБА_4 є помилковим.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її заяву. Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального права.

Стверджує, що висновок суду про те, що бойові дії на території міста Бахмут перешкоджають суду на законних підставах встановити факт смерті солдата ОСОБА_4 , - є хибним. Оскільки наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 визначено перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією і відповідно до додатку даного наказу вбачається, що бойові дії в місті Бахмут відбувалися в період від 24 лютого 2022 року до 12 грудня 2023 року, що надає підстави вважати, що останнім днем бойових дій у місті Бахмуті визначено 12 грудня 2023 року, з 13 грудня 2023 року територія класифікується як тимчасово окупована, що у свою чергу вказує на припинення активних бойових дій.

У січні 2026 року від представника Міністерства оборони України Тіщенка А.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

Вказує, що не вірно відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною.

Акцентує увагу на тому, що строк, який передбачений законом у вигляді шести місяців, у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.

У судовому засіданні представник заявниці адвокат Скрипченко Д.В. підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає в повній мірі.

Фактичні обставини справи.

Між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 27).

У шлюбі народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується його свідоцтвом про народження (а.с. 22).

Згідно зі сповіщення начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , адресованого ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , при виконанні бойового завдання по захисту Батьківщини зник безвісти 02 травня 2023 року в м.Бахмут, Донецької області (а.с. 28).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин № 98 від 08 травня 2025 року вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зник на території бойових дій (під час воєнних дій), набув статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин 26 червня 2023 року (а.с. 32).

Як вбачається із листа Бахмутського районного відділу поліції НУНП в Донецькій області № 12239/401/-2025 від 03.09.2025 року наданого на виконання ухвали суду від 11.06.2025 року, у провадженні слідчого відділу Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000701 від 06.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155 КК України, за фактом зникнення безвісти військовослужбовця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Досудове розслідування триває, з метою всебічного, повного та ефективного проведення досудового розслідування. Були скеровані всі необхідні запити до відповідних установ з метою отримання інформації щодо місцезнаходження, утримання в полоні, факту обміну (звільнення) військовослужбовця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . За станом на 03.09.2025 року місцезнаходження, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , невідоме (а.с. 157).

Також, згідно листа Національного комітету Товариства Червоного Хреста України № 01-16/03/1675 від 14.10.2025, наданого на виконання ухвали суду від 11.06.2025, вбачається, що у Товариства Червоного Хреста України відсутня інформація про обставини, які свідчать про смерть особи, зниклої безвісти за особливих обставин, а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 (а.с. 187).

Згідно листа Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» Міністерства розвитку громад та територій України № 08-1-1/15848 від 05.05.2025 року відомості про ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , внесені до реєстру Національного інформаційного бюро, однак відомості про перебування запитуваної особи в полоні відсутні.

Відповідно до виписки з реєстру оборонців України, які перебувають у полоні держави-агресора, у відповідь на адвокатський запит від 30.04.2025 року № 4/30-04/25 за станом на дату формування виписки, в реєстрі наявна інформація:

- Підтвердження про перебування у полоні від держави-агресора через Центральне агентство з розшуку Міжнародного комітету Червоного Хреста відсутня;

- Інформація про стан здоров`я від держави-агресора через Центральне агентство з розшуку Міжнародного комітету Червоного Хреста відсутня;

- Підтвердження про перебування у полоні держави-агресора з інших відкритих джерел відсутня (а.с. 38).

У листі Управління з питань осіб, зниклих безвісти за особливих обставин Секретаріат Уповноваженого з питань осіб, зниклих безвісти за особливих обставин) Міністерства внутрішніх справ України №1264/30-2025 від 08.05.2025 (1927590), повідомлено, що зокрема в Реєстрі, наявні дані про реєстрацію відомостей стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , однак на цей час інформація про фактичне місцезнаходження та можливе перебування захисника в полоні або загибелі відсутня.

Відповідно до Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) № 866 від 14.06.2023 року про результати службового розслідування, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 , в районі міста Бахмут, Донецької області, номер обслуги 3-го механізованого відділення 2-го механізованого взводу 9-ї механізованої роти військової частини НОМЕР_5 - солдат ОСОБА_4 виконував бойове завдання згідно бойового наказу командира військової частини НОМЕР_5 № 20 від 11.04.2023 року.

Приблизно о 18 год. 00 хв., противник розпочав обстріл зі ствольної артилерії позиції на якій знаходився солдат ОСОБА_4 . Після закінчення обстрілу противником, була проведена перевірка особового складу, під час якої з`ясувалося, що солдат ОСОБА_4 зник безвісті, місцезнаходження невідоме, на зв`язок не виходив, серед евакуйованих поранених та загиблих не виявлено, що підтверджується: витягом з бойового наказу командира військової частини НОМЕР_5 № 20 від 11.04.2023, витягом з журналу ведення бойових дій військової частини НОМЕР_5 , поясненнями навідника 9-ї механізованої роти військової частини НОМЕР_5 - солдата ОСОБА_6 та поясненнями стрілка 9-ї механізованої роти військової частини НОМЕР_5 - солдата ОСОБА_7 . Під час виконання бойового завдання та на час зникнення безвісти солдат ОСОБА_4 перебував у засобах індивідуального захисту - бронежилеті та касці.

Вказаним наказом про службове розслідування визначено:

- Вважати солдата ОСОБА_4 таким, що зник безвісти 02 травня 2023 року в районі міста Бахмут, Донецької області, внаслідок бойового зіткнення з противником під час виконання бойового завдання, пов`язаного зі захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

- Начальнику групи цивільно-військового співробітництва військової частини НОМЕР_5 , відповідно до вимог Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти», підготувати та направити до органів Національної поліції повідомлення про зникнення безвісти ОСОБА_4 . У заяві про розшук вказати наявну встановлену інформацію, що може сприяти його розшуку.

- Начальнику групи цивільно-військового співробітництва військової частини НОМЕР_5 , відповідно до вимог спільного наказу Міністерства оборони України «Про затвердження інструкції з організації ведення Єдиного реєстру військовослужбовців Збройних Сил України» від 26 травня 2020 року №170, внести відповідні відомості до Єдиного реєстру військовослужбовців Збройних Сил України щодо зникнення безвісти солдата ОСОБА_4 з зазначенням дати, причин та обставин зникнення безвісти військовослужбовця.

- Командиру військової частини НОМЕР_5 включити солдата ОСОБА_4 до наказу по особовому складу про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з зникненням безвісти під час виконання обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (у редакції постанови № 260 від 11.04.2018 року), у розмірі 100 000 гривень на місяць (а.с. 45-46).

Позиція апеляційного суду.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Частиною першою статті 46 ЦК України встановлено, що фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

Смерть - це припинення життєдіяльності організму. Зі смертю припиняється цивільна правоздатність фізичної особи.

Оголошення громадянина померлим має на меті усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 вирішила виключну правову проблему щодо початку відліку строку, передбаченого частиною другою статті 46 ЦК України, для оголошення судом фізичної особи померлою.

Велика Палата Верховного Суду наголосила, що в частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на всій території України.

З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча і є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних дій.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові також зазначила, що для з`ясування змісту припису речення другого частини другої статті 46 ЦК України з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців, використовує телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права. Телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норм права зосереджується на цілі та призначенні законодавчого припису, враховуючи права й законні інтереси суб`єктів і суспільні інтереси.

Мета досліджуваної правової норми полягає у забезпеченні балансу між правовою визначеністю та захистом прав зниклої особи. З одного боку, закон хоче запобігти поспішному оголошенню особи померлою, оскільки це може спричинити значні правові наслідки, як-от відкриття спадщини. З іншого - потреба у відновленні правової визначеності стає особливо актуальною у випадках зникнення в умовах активних бойових дій, коли значно зростає ризик загибелі.

Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції.

Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.

Отже, визначені статтею 46 ЦК України строки спрямовані суто на те, щоб запобігти ситуації, в якій передчасно буде визнано померлою особу, яка зникла в умовах невизначеності на територіях, де тривають активні бойові дії.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що закон доповнив частину другу статті 46 ЦК України реченням другим задля врегулювання ситуацій, коли у суду є достатні істотні підстави вважати, що на основі доказів у конкретній справі фізична особа - з надзвичайно великою вірогідністю - є дійсно померлою (загиблою), і що впродовж двох років, зазначених у частині першій цієї статті, про особу не буде додаткових відомостей як про живу.

Таким чином, при вирішенні такої категорії справ у розпорядженні суду мають бути належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Відсутність безумовних доказів або наявність суперечностей у доказах, поданих заявником та/або заінтересованими особами на підтвердження відповідних обставин, унеможливлює оголошення особи померлою. Отже, предметом доказування у справі є безпосередньо обставини, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про загибель особи, яку заявник просить оголосити померлою (див. постанови Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі № 148/1207/22, від 04 червня 2025 року у справі № 591/11696/23, від 18 грудня 2025 року у справі № 357/16463/24, від 24 грудня 2025 року у справі № 205/16123/24).

У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути, зокрема: письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату (теріторіального центру комплектування та соціальної підтримки) або від командира військової частини (у разі загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі за обставин, що загрожували їй смертю.

Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним і може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин (див. постанову Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 607/1612/23).

Результат наведеного аналізу дає підстави для висновку, що застосування судом, зокрема, шестимісячного строку, який обчислюється з моменту зникнення фізичної особи безвісти, можливе тільки за умови наявності істотних підстав для припущення її загибелі внаслідок воєнних дій або збройного конфлікту, тобто за умови доведеності предмета доказування у справі про оголошення особи померлою.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24 грудня 2025 року у справі № 205/16123/24.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів вважає, що подані заявницею до суду докази на обґрунтування заявлених вимог лише підтверджують втрату зв`язку з ОСОБА_4 , що може свідчити про його зникнення безвісти, однак не дає підстав для висновку про наявність правових підстав для оголошення останнього померлим.

Аналогічних висновків щодо недоведеності обставин, які могли б слугувати підґрунтям для висновку про наявність підстав для оголошення особи померлою дійшов Верховний Суд, зокрема, у змісті постанови від 04 червня 2025 року у справі № 591/11696/23.

Колегія суддів, оцінивши належність та допустимість доказів у їх сукупності, вважає, що в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки нею не було надано належних та допустимих доказів, на підставі яких суд може достовірно встановити смерть ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 ), військовослужбовця військової частини НОМЕР_5 Міністерства оборони України. За таких обставин суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення її заяви.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За вимогами пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дав вірну оцінку вищенаведеним обставинам та ухвалив судове рішення з правильним застосуванням норм матеріального права та норм процесуального права.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 25 березня 2026 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді: Костів О.З.

Хома М.В.