Справа № 565/3162/25
Провадження № 2/565/243/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 року м.Вараш

Вараський міський суд Рівненської області у складі головуючої судді Бренчук Г.В., за участю секретаря судового засідання Гордійчук Г.Є., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Вараського міського суду Рівненської області справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 14 009,50 грн заборгованості за кредитним договором №371475 від 25 грудня 2019 року, 2 422,40 грн судового збору, 7 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 25 грудня 2019 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_2 укладено договір №371475 про надання коштів на умовах фінансового кредиту за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи позивача, доступ до якої забезпечувався відповідачу через Веб-сайт або мобільний додаток. На умовах кредитного договору кредитодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 3 600,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язувався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Кредит видавався строком на 30 днів, шляхом перерахування (через послуги переказу) кредитодавцем грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний відповідачем. Кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами договору. В порушення вимог ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач не виконав свої зобов`язання, що передбачені умовами договору, як своєчасне повернення отриманих коштів та сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку із припиненням здійснення платежів на виконання договору у відповідача утворилася заборгованість за договором.

22 лютого 2021 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» уклали договір факторингу №015-220221, згідно якого ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Лінеура Україна», включно і до ОСОБА_1 за договором умовах фінансового кредиту №371475 про надання коштів на від 25 грудня 2019 року.

22 серпня 2024 року ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» уклали договір факторингу №20240822/1, згідно якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Сіроко Фінанс», включно і до ОСОБА_1 за договором.

Відповідач тривалий час своєчасно не здійснює повернення кредиту, суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання.

Станом на 26 листопада 2025 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 14 009,50 грн. а саме: заборгованість по тілу кредиту 3 600,00 грн; заборгованість по відсотках (та прострочені відсотки) 8 208,00 грн; заборгованість за пенею 0,00 грн; інфляційне збільшення 2 201,50 грн.

Ухвалою суду від 30 грудня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 04 лютого 2026 року.

04 лютого 2026 року розгляд справи відкладено на 26 лютого 2026 року.

У зв`язку з перебуванням судді у відпустці 26 лютого 2026 року розгляд справи призначено на 16 березня 2026 року.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «ФК «Артеміда-Ф».

Відповідач в судовому засіданні факт укладення договору та отримання кредитних коштів не заперечив, вказав, що перебуває на військовій службі у Збройних Силах України, тому у нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом. Також відповідач вказав, що розмір витрат на правничу допомогу вважає завищенним та неспівмірним із складністю справи, просить зменшити їх розмір.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

25 грудня 2019 року ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали договір про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту №371475 відповідно до умов якого товариство надає клієнту грошові кошти в розмірі 3 600,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.

Згідно з п.1.2. договору позика надається строком на 30 днів.

В п.1.3. договору сторони погодили наступну процентну ставку за користування позикою:

- акційна процентна ставка становить 0,01 процентів від суми позики за кожен день користування позикою (3,65 процентів річних) у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2 цього Договору (п.1.3.1.).

- стандартна процента ставка складає 1,90% від суми позики за кожний день користування позикою (693,50 процентів річних) (п.1.3.2.).

Відповідно до п.1.3.3. договору у випадку прострочення клієнтом виконання зобов`язань за договором чи неможливості виконання зобов`язань у повному обсязі, застосовується стандартна процентна ставка, відповідно до п.3.4., 3.5. договору.

Згідно з п.1.5 договору сукупна вартість позики за стандартною процентною ставкою складає 157,00 % від суми позики (у процентному виразі) або 5 652,00 грн (у грошовому виразі) та включає в себе: проценти (відсотки) за користування позикою 57,00% від суми позики (у процентному виразі) або 2 052,00 грн (у грошовому виразі).

Позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний клієнтом (п.1.6. договору).

У разі порушення клієнтом строків виконання зобов`язань за договором з першого по третій день прострочення виконання зобов`язань клієнта, нарахування процентів, не здійснюється; разі прострочення виконання зобов`язань за договором більше ніж на три календарних дні, клієнт зобов`язаний сплатити товариству процент за користування позикою у розмірі стандартної процентної ставки від суми позики за кожен день користування позикою, починаючи з першого дня користування позикою у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2 договору. З четвертого дня прострочення заборгованості товариство визнає заборгованість за позикою проблемною, розпочинає роботу по стягненню заборгованості та відновлює щоденне нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, таке нарахування здійснюється до дня повернення позики, але не більше ніж до 90-го дня прострочення (п.3.4.- 3.4.3 договору).

Додатком №1 до договору про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту №371475 від 25 грудня 2019 року є графік платежів, відповідно до якого дата повернення позики та сплати нарахованих процентів - не пізніше 24 січня 2020 року, сума позики 3 600,00 грн, сума нарахованих процентів 10,80 грн, разом до оплати 3 610,80 грн.

Договір №371475 від 25 грудня 2019 року та додаток №1 до договору підписані відповідачем електронним підписом 25 грудня 2019 року о 13:07:13.

Підписавши вказаний договір, відповідач погодився із зазначеними у договорі умовами та взяв на себе зобов`язання з їх виконання.

З листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №2345_50 від 09 жовтня 2024 року убачається, що на виконання договору на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12 березня 2019 року, 25 грудня 2019 року о 13:09:05 успішно перераховано на платіжну картку клієнта грошові кошти на суму 3 600,00 грн, номер картки НОМЕР_1 , номер транзакції в iPay.ua 45372394, призначення платежу: зарахування 3 600,00 грн на карту НОМЕР_1 .

22 лютого 2021 року ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) та ТОВ «Сіроко Фінанс» (фактор) уклали договір факторингу №015-220221 за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в погодженій відповідно до умов договору сумі в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові права грошової вимоги до боржників за зобов`язаннями, що визначені в реєстрі прав грошових вимог, погодженому сторонами.

Згідно з витягом з реєстру прав вимог №015-22022/01 від 22 лютого 2021 року до ТОВ «Сіроко Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №371475 від 25 грудня 2019 року в сумі 11 808,00 грн, з яких 3 600,00 грн залишок заборгованості за тілом, 8 208,00 грн залишок заборгованості за процентами за користування.

22 серпня 2024 року ТОВ «Сіроко Фінанс» (клієнт) та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» (фактор) уклали договір факторингу №20240822/1 за умовами якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору належні йому права грошової вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.

Згідно з витягом реєстру прав вимог №20240822/1 від 22 серпня 2024 року до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №371475 від 25 грудня 2019 року в сумі 11 808,00 грн, з яких 3 600,00 грн залишок заборгованості за тілом, 8 208,00 грн залишок заборгованості за процентами за користування.

Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» станом на 26 листопада 2025 року заборгованість ОСОБА_1 за договором №371475 від 25 грудня 2019 року становила 14 009,50 грн, з яких: 3 600,00 грн заборгованість по тілу кредиту, 8 208,00 грн заборгованість по відсотках, 2 201,50 грн інфляційне збільшення.

Позивачем направлено на адресу відповідача повідомлення про зміну кредитора та досудову вимогу №362/166 від 30 вересня 2024 року про погашення кредитної заборгованості за договором №371475 від 25 грудня 2019 року.

Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За змістом ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Положеннями ст.514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У ст.526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань (ст.525 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У ст.598 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Згідно із ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 в електронній формі уклали договір №371475 від 25 грудня 2019 року, ТОВ «Лінеура Україна» належним чином виконало свої договірні зобов`язання, перерахувавши 25 грудня 2019 року на платіжну картку відповідача кошти в сумі 3 600,00 грн. Також матеріалами справи підтверджуються обставини переходу права вимоги за вказаним договором на користь позивача.

Обставин, які б спростовували заявлені позовні вимоги та розрахунок заборгованості судом не встановлено, обґрунтованого заперечення щодо нарахованої суми заборгованості та відзиву на позов відповідачем не надано.

Враховуючи, що відповідачем доказів належного виконання своїх договірних зобов`язань суду не надано, факт отримання кредиту не заперечується, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 11 808,00 грн заборгованості за договором №371475 від 25 грудня 2019 року.

У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача на підставі ст.625 ЦК України 2 201,50 грн інфляційних нарахувань, нарахованих на суму заборгованості 11 808,00 грн за період з 25 січня 2020 року по 23 лютого 2022 року.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що згідно з умовами договору №371475 від 25 грудня 2019 року сума позики 3 600,00 грн, дата повернення позики 24 січня 2020 року. Згідно з п.3.4.3. договору строк позики продовжено на 90 днів, проценти за стандартною процентною ставкою нараховувалися до 23 квітня 2020 року.

Відповідно до здійсненого судом перерахунку інфляційні нарахування, нараховані на суму заборгованості 11 808,00 грн за період з 24 квітня 2020 року по 23 лютого 2022 року, становлять 2 021,50 грн.

З наданої відповідачем довідки військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України №38 від 12 січня 2026 року убачається, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 з 03 березня 2022 року.

Проценти за договором №371475 від 25 грудня 2019 року нараховано з 25 грудня 2019 року по 23 квітня 2020 року. У вказаний період ОСОБА_1 на військовій службі не перебував, відтак відсутні підстави для застосування ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Загальний розмір заборгованості відповідача за договором №371475 від 25 грудня 2019 року становить 13 829,50 грн (3 600,00 грн тіло кредиту + 8 208,00 грн проценти + 2 021,50 грн інфляційні нарахування) та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Позивач також просить стягнути з відповідача 7 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Зі змісту положень даної норми вбачається, що витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і ці суми встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вказаною нормою також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу суду надано: договір про надання правової допомоги №251124-15Ш від 24 листопада 2024 року, розрахунок суми судових витрат, ордер на надання правничої допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч.4 ст.137 ЦПК України.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Allia№ce Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19.

Враховуючи характер правовідносин у цій справі, клопотанням відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, проаналізувавши обсяг наданих позивачу послуг з правничої допомоги, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача з відповідача 2 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» 13 829,50 грн заборгованості за договором №371475 від 25 грудня 2019 року, 2 391,28 грн судового збору, 2 000,00 грн витрат на правову допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (вул. С.Бандери, 87, оф.54, м. Львів, ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя Г.В. Бренчук