Номер провадження: 22-ц/813/726/26
Справа № 515/1387/22
Головуючий у першій інстанції Бучацька А.І.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря Козлової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Давиденко Костянтин Вікторович, на рішення Саратського районного суду Одеської області від 24 липня 2024 року, повний текст якого складено 31 липня 2024 року та ухваленого під головуванням судді Бучацької А.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Київське управління механізації № 36» про визнання договору оренди землі недійсним (припиненим),

встановив:

16.11.2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Київського управління механізації №36 (далі- КУМ № 36) про визнання договору оренди землі недійсним (припиненим).

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що позивачці на праві власності належать дерев`яні будинки для відпочиваючих в кількості 20 штук, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 366 кв.м, та нежитлове приміщення - туалет, площею 6 кв. м., розташований за вказаною адресою.

Зазначені об`єкти нерухомого майна знаходяться на двох земельних ділянках: земельній ділянці, площею 0.2049 га, кадастровий номер :02:002:0002, яка була передана в оренду строком на 5 років Київській спеціалізованій фірмі "Проммонтаж-22" на підставі договору оренди землі від 03 жовтня 2005 року; та на земельній ділянці, площею 0,1808 га, кадастровий номер :02:002:0027, яка була передана в оренду строком на 49 років КУМ № 36 на підставі договору оренди землі від 01 жовтня 2006 року, зареєстрованого Татарбунарським відділом Центру ДЗК 21 серпня 2006 року за № 40.

Про існування договорів оренди на момент набуття права власності позивачці відомо не було.

В кінці серпня 2022 року позивач звернулася до Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області із заявою про укладання договору оренди землі на зазначені земельні ділянки, але рішенням сесії від 14 вересня 2022 року № 619-VIII їй було відмовлено у зв`язку з тим, що на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0027 зареєстрований договір оренди землі з КУМ № 36 від 01 березня 2006 року.

Посилаючись на вказані обставини, на підставі положень ч.3 ст.7 Закону України «Про оренду землі та ч. 4 ст. 120 ЗК України позивач просила припинити договір оренди землі від 01.03.2006 року, укладений щодо земельної ділянки, площею 0,1808 га, кадастровий номер :02:002:0027 між КУМ № 36, , та Лиманською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, зареєстрований Татарбунарським відділом Центру ДЗК 21 серпня 2006 року за № 40.

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 24.07.2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (т.2, а.с.16-20).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Давиденко К.В. просить рішення Саратського районного суду Одеської області від 24.07.2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.2, а.с.27-29).

Лиманська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області звернулася із заявами, в яких зазначає, що не заперечує проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 і просила розглянути справу в суді апеляційної інстанції в їх відсутність (т.2, а.с.198, 202).

Вирішуючи питання про слухання справи, у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання (т.2, а.с.191-192, 203-205).

Крім того, колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п. 1 ст. 6 Конвенції.

Колегія суддів також враховує заяви позивача і його представника, а також представника Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про слухання справи у їх відсутність (т.2, а.с.198, 202, 208).

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує на тому, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу у відсутність учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Колегія суддів зазначає, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.09.2025 року матеріали даної цивільної справи були повернуті до Саратського районного суду Одеської області для вирішення питання по уточненим позовним вимогам ОСОБА_1 про визнання договору оренди землі припиненим (т.2, а.с.168-169).

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 17 листопада 2025 року вищевказана ухвала суду апеляційної інстанції була розглянута разом із заявою про виправлення описки та було встановлено, що фактично судом першої інстанції були розглянуті позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договору оренди землі припиненим, що вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення (т.2, а.с.186-187).

Колегія суддів зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору купівлі-продажу від 04 серпня 2021 року, посвідченим приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Монастирліу О.П., зареєстрованим в реєстрі за № 911, ТОВ «Бабако» передало у власність ОСОБА_1 дерев`яні будинки для відпочиваючих, у кількості 20 штук, один будинок площею 18,3 кв.м, загальною площею 366 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначені об`єкти нерухомого майна знаходяться на земельних ділянках: площею 0,2049 га, кадастровий номер - :02:002:0002 та площею 0,1808 га, кадастровий номер :02:002:0027.

В кінці серпня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області з заявою про укладання договору оренди землі на вищезазначені земельні ділянки, але їй було відмовлено у зв`язку з тим, що на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0027 зареєстрований договір оренди землі з ТОВ «КУМ №36» від 01 березня 2006 року, що підтверджується рішенням 14 сесії VІІІ скликання від 14 вересня 2022 року №619-VIII (т.1, а.с.20).

Тобто, із матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка площею 0,1808 га, кадастровий номер :02:002:0027 була передана в оренду строком на 49 років КУМ №36, на підставі договору оренди землі від 01 жовтня 2006 року, зареєстрованому Татарбунарським відділом Центру ДЗК 21 серпня 2006 року за №40 (т.1, а.с.29-33), однак на момент придбання ОСОБА_1 вищезазначених будинків, вона не знала, що вони розташовані на орендованій земельній ділянці.

Саме, у зв`язку з цим, у листопаді 2022 року ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Давиденка К.В., звернулась до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовом до Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, КУМ №36.

Розпорядженням в.о. голови Татарбунарського районного суду Одеської області від 23 листопада 2023 року справа була передана на розгляд Саратського районного суду Одеської області.

За наслідками вищевказаного позову, оскаржуваним рішенням Саратського районного суду Одеської області від 24 липня 2024 року по справі № 515/1387/22 року ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні позовної заяви про розірвання вищезазначеного договору оренди землі (т.2, а.с.17-20).

Ухвалюючи судове рішення, суд зазначив, що з моменту набуття права власності на нерухоме майно, особа, яка стала новим власником такого майна, одночасно набуває права оренди земельної ділянки, на якій розміщене це майно у зв`язку з припиненням права власності на нього та, відповідно, припиненням права користування попереднього власника земельною ділянкою, на якій це майно розміщене. Тобто особа, яка набула права власності на нерухоме майно фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому, договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно.

Однак, судом не було враховано того, що ОСОБА_1 придбала будинки для відпочиваючих не у відповідача по справі - КУМ № 36, а у ТОВ «Бабако», яке, в свою чергу, придбало їх на підставі договору купівлі-продажу у Приватного підприємства «Телерадіоорганізація «Медіа- Холдинг». Тобто, ТОВ «КУМ № 36» (т.2, а.с.95) ніколи не мав права власності на дерев`яні будинки для відпочиваючих у кількості 20 штук, один будинок площею 18,3 кв.м, загальною площею 366 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , тому і перейти право оренди від нього до ОСОБА_1 не могло.

Суд першої інстанції незаконно послався на ч. 1 ст. 377 ЦК України, якою визначено, що до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано в установленому законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України (далі ЗК України).

Судом не враховано, що зазначена норма права була в іншій редакції на час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна ОСОБА_1 , а саме ч. 1 ст. 377 ЦК України на той час діяла в наступній редакції: до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить; право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Однак, яка було зазначено вище, у ТОВ «КУМ №36» не існувало права власності на об`єкти нерухомості, які розміщені на орендованій ним земельній ділянці, а тому, враховуючи, щодерев`яні будинки для відпочиваючих у кількості 20 штук, один будинок площею 18,3 кв.м, загальною площею 366 кв.м., які належать ОСОБА_1 , остання придбала у ТОВ «Бабако», яке мало право власності на них, та які були розмішені на земельній ділянці, яка вже була в оренді у ТОВ «КУМ №36», колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнати припиненим договір оренди землі від 01 березня 2006 року, укладений між КУМ № 36 та Лиманською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, зареєстрованого Татарбунарським відділом Центру ДЗК 21 серпня 2006 року за № 40, щодо земельної ділянки, площею 0,1808 га, кадастровий номер :02:002:0027.

При цьому колегія суддів зазначає, що за змістом довідки сертифікованого інженераземлевпорядника-геодезиста ОСОБА_2 від 14.11.2022 за №151122-05, в результаті геодезичної зйомки встановлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0027, площею 0,1808 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , знаходяться дерев`яні будинки для відпочиваючих у кількості 20 шт., що належать ОСОБА_1 на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з індексним номером 268998301 від 04.08.2021 р. (т. 1 а.с.109).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у ст. 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійного договору (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства/концесії); припинення (розірвання) спеціального інвестиційного договору, укладеного відповідно до Закону України "Про державну підтримку інвестиційних проектів із значними інвестиціями". Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Аналізуючи ст.ст. 141, 143 ЗК України, слід дійти висновку про те, що у разі переходу права власності на майно, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходить право оренди земельної ділянки, на якій вказане майно розміщене.

Тобто, з моменту набуття права власності на нерухоме майно особа, яка стала новим власником такого майна (позивач ОСОБА_1 ), одночасно набуває права оренди земельної ділянки, на якій розміщене це майно.

При цьому, оскільки договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача припиняється, то слід дійти висновку про те, що з моменту набуття позивачкою ОСОБА_1 права власності на дерев`яні будинки для відпочиваючих, у кількості 20 штук, один будинок площею 18,3 кв.м, загальною площею 366 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , право користування (оренди) ТОВ «КУМ № 36» спірною земельною ділянкою припиняється.

Згідно ч.ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенція зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити та припинити договір оренди землі від 01 березня 2006 року, укладеного між ТОВ «КУМ №36» та Лиманською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, зареєстрованого Татарбунарським відділом Центру ДЗК 21 серпня 2006 року за № 40, щодо земельної ділянки, площею 0,1808 га, кадастровий номер :02:002:0027.

Крім того, у відповідності до вимог, передбачених ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, а також з ТОВ «КУМ № 36» на користь ОСОБА_1 в рівних частках судовий збір у загальному розмірі 2 482, 00 грн., із яких за подачу позовної заяви - у сумі 992,80 грн. (т.1, а.с.3, 83) і за подання апеляційної скарги у сумі 1489,20 грн. (т.2, а.с.43), з кожного по 1 241,00 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Давиденко Костянтин Вікторович, задовольнити.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 24 липня 2024 року скасувати.

Ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Київське управління механізації № 36» про визнання договору оренди землі припиненим, задовольнити.

Припинити договір оренди землі від 01 березня 2006 року, укладеного між Київським управлінням механізації №36, , та Лиманською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, зареєстрованого Татарбунарським відділом Центру ДЗК 21 серпня 2006 року за № 40, щодо земельної ділянки, площею 0,1808 га, кадастровий номер :02:002:0027.

Стягнути з Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, , Товариства з обмеженою відповідальністю «Київське управління механізації № 36», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , в рівних частках судовий збір у розмірі 2 482, 00 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят дві гривні 00 копійок), з кожного по 1 241,00 грн. (одна тисяча двісті сорок одна гривня 00 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13.03.2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева