КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/7138/2026
У Х В А Л А

м. Київ Справа № 757/60602/21-ц

12 березня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Можарівській М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у цивільній справі за апеляційними скаргами представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , представника позивача ОСОБА_4 - адвоката Кучерова Ігоря Анатолійовича, третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Бусик О.Л., у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про усунення перешкод шляхом виселення та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Схід Фінанс», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання права користування житловим приміщення, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , Державного підприємства «СЕТАМ», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Турчина Андрія Анатолійовича, третя особа - ОСОБА_5 , про скасування правовстановлюючих документів;

за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс Моторс», третя особа - ОСОБА_7 , про визнання недійсним правочину та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним;

за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Схід Фінанс», ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу міста Києва, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування реєстраційної дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича;

за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння;

за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_2 , про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування квартири;

за позовом ОСОБА_4 до Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про визнання рішення протиправним та його скасування;

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Схід Фінанс», ОСОБА_6 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича, третя особа - ОСОБА_5 , про визнання недійсним правочину, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 грудня 2025 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння - задоволено частково.

Витребувано від ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 витрати з оплати судового збору в розмірі 13 397, 40 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про усунення перешкод шляхом виселення - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , «Схід Фінанс», третя особа - ОСОБА_2 про визнання права користування житловим приміщення - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ДП «СЕТАМ», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Турчина А.А., третя особа - ОСОБА_5 про скасування правовстановлюючих документів - відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ТОВ «Аверс Моторс», третя особа - ОСОБА_7 про визнання недійсним правочину - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним - відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Схід Фінанс», ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу міста Києва, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування реєстраційної дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д.М. - відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_2 про визнання права власності - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування квартири - відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про визнання рішення протиправним та його скасування - відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Схід Фінанс», ОСОБА_6 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д.М., третя особа - ОСОБА_5 про визнання недійсним правочину - відмовлено.

Повний текст рішення виготовлено 23 грудня 2025 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 15 січня 2026 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд змінити рішення суду першої інстанції

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 21 січня 2026 року представник позивач ОСОБА_4 - адвокат Кучеров І.А.апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 грудня 2025 року у справі № 757/60602/21-ц в частині відмови в позові.

Також не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 12 січня 2026 року третя особа, яка заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 апеляційну скаргу та просить суд скасувати рішення суду першої інстанції частково та ухвалити нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі його позовні вимоги та ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Окрім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив суд зупинити провадження у даній справі на період перебування його у складі Збройних Сил України.

В судовому засіданні представник позивач ОСОБА_4 - адвокат Кучеров І.А. заперечував проти задоволення клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у даній справі.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_9. в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у даній справі.

Представник Міністерства юстиції України Рєпкін Н.І. та представник ОСОБА_5 адвокат Бура О.В. в судовому засіданні проти задоволення клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у даній справі не заперечували, поклавшись на розсуд суду.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у даній справі підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи (пункт 10 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Дотримання розумних строків розгляду справи є важливим та одним з пріоритетних принципів цивільного судочинства. Поряд із цим існують обставини, за яких суд має право або ж зобов`язаний зупинити провадження у справі.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи до їх усунення.

Зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом в інтересах виконання завдань судочинства.

Дотримання судом процесуальних норм під час зупинення провадження у справі сприяє дотриманню принципу юридичної визначеності, оскільки сторони мають право очікувати, що ці норми будуть застосовані.

У цивільному процесі підстави зупинення провадження регламентовані статтями 251 та 252 ЦПК України.

Стаття 251 ЦПК України встановлює обов`язок для суду зупиняти провадження у справі на відміну від статті 252 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією рф проти України Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» по всій територій країни було введено воєнний стан, який продовжує діяти станом на сьогоднішній день.

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» встановлено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Отже, воєнний стан є загальним правовим режимом, що вводиться в Україні та створює юридичні рамки (правову конструкцію) для діяльності всіх державних інститутів, економіки та суспільства в умовах збройної агресії. Такий захід є системним, комплексним і загальнодержавним, який змінює правовий режим функціонування держави в цілому. Натомість переведення на організацію і штати воєнного часу є конкретним військово-організаційним заходом, який є наслідком та складовою частиною введення воєнного стану та оголошення мобілізації. Цей захід стосується внутрішньої структури та чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань з метою приведення їх у максимальну бойову готовність.

За змістом положень статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Закон України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII«Про оборону України» встановлює засади оборони України, а також повноваження органів державної влади, основні функції та завдання органів військового управління, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, обов`язки підприємств, установ, організацій, посадових осіб, права та обов`язки громадян України у сфері оборони.

Оборона України - це система політичних, економічних, соціальних, воєнних, наукових, науково-технічних, інформаційних, правових, організаційних, інших заходів держави щодо підготовки до збройного захисту та її захист у разі збройної агресії або збройного конфлікту (стаття 1 Закону № 1932-ХІІ).

Оборона України базується на готовності та здатності органів державної влади, усіх складових сектору безпеки і оборони України, органів місцевого самоврядування, єдиної державної системи цивільного захисту, національної економіки до переведення, при необхідності, з мирного на воєнний стан та відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту, а також готовності населення і території держави до оборони (стаття 2 Закону № 1932-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 1932-ХІІ участь в обороні держави разом із Збройними Силами України беруть у межах своїх повноважень інші військові формування, утворені відповідно до законів України, Державна спеціальна служба транспорту, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також відповідні правоохоронні органи.

Аналіз наведених норм права дозволяє зробити висновок, що оборона України є комплексною системою заходів і справою українського народу. Однак безпосереднє виконання завдань із збройного захисту суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності держави прямо покладається на Збройні Сили України. Водночас забезпечення державної безпеки та захист кордонів доручено іншим відповідним військовим формуванням та правоохоронним органам.

Отже, саме ці структури становлять основу сектору безпеки і оборони, на які держава покладає функцію збройного захисту країни, зокрема в період воєнного стану.

Зазначені норми права забезпечують дотримання фундаментальних засад правосуддя, гарантованих як Конституцією України, так і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а саме: права на доступ до суду та права на справедливий розгляд справи. У цьому випадку це стосується реалізації процесуальних прав військовослужбовців у судочинстві. Особи, які мобілізовані на військову службу у період воєнного стану, виконують конституційний обов`язок із захисту України від збройної агресії. Військові формування у період воєнного стану діють у єдиній організаційній структурі з метою виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Отже, правила, визначені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, мають для суду визначальний характер. Формулювання «суд зобов`язаний» не дозволяє суду діяти на власний розсуд.

За нинішньої редакції пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України в суду є обов`язок, а не право зупинити провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі №754/947/22 зазначено, що: «Тож норма пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, яка встановлює обов`язок суду зупинити провадження, є спеціальною захисною гарантією для військовослужбовців, які через виконання конституційного обов`язку із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України (стаття 65 Конституції України) об`єктивно позбавлені можливості брати активну участь у судовому процесі, захищати свої права, свободи та інтереси. За таких умов розсуд суду є доволі обмеженим у тому, щоб не застосовувати таке обов`язкове зупинення провадження у судовій справі. Виняток для суду з наведеного правила складає ситуація, коли дотримання приписів статті 251 ЦПК України вступає у суперечність із загальними засадами цивільного процесуального законодавства, як-от верховенство права, елементом якого є право на доступ до суду, та, у другу чергу, диспозитивність цивільного процесу. Отже, під час застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суди мають забезпечити дотримання, зокрема, основних засад (принципів) цивільного судочинства. Принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства (статті 12, 13 ЦПК України) надають учасникам справи право вільно розпоряджатися своїми процесуальними правами. Водночас обов`язок суду зупинити провадження не повинен тлумачитися всупереч волі та інтересам військовослужбовця як учасника цивільного процесу. Тож застосовувати пункт 2 частини першої статті 251 ЦПК України не можна тоді, коли це безпосередньо суперечить інтересам військовослужбовця, який звернувся до суду як позивач та вимагає судового захисту його прав, свобод та/або інтересів, а так само військовослужбовця як відповідача чи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, який прагне продовження розгляду справи по суті за його відсутності. Тобто ключовим під час вирішення питання про зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України є саме воля військовослужбовця як сторони чи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 07 травня 2025 року № 1253 старший солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 з 19.03.2022 по теперішній час.

Ураховуючи, що з 24 лютого 2022 року в Україні введено правовий режим воєнного стану, а також беручи до уваги факт проходження ОСОБА_1 військової служби в період дії воєнного стану, який є об`єктивною обставиною, що перешкоджає його участі в розгляді справи, і відсутність беззастережної волі військовослужбовця щодо продовження розгляду, суд, відповідно п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, зобов`язаний зупинити провадження у справі, а тому задовольняє подане ОСОБА_1 клопотання.

Відповідно до частини першої статті 254 ЦПК України провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення.

Таким чином, після усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі, тобто припинення проходження служби у Збройних Силах України, у період дії в Україні воєнного стану, заявник зобов`язаний повідомити про це суд.

Керуючись статтями 251,253 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження - задовольнити.

Зупинити провадження у справі № 757/60602/21-ц (апеляційне провадження № 22-ц/824/7138/2026) за апеляційними скаргами представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , представника позивача ОСОБА_4 - адвоката Кучерова Ігоря Анатолійовича, третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Бусик О.Л., у цивільній справі:

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про усунення перешкод шляхом виселення, зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Схід Фінанс», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання права користування житловим приміщення, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , Державного підприємства «СЕТАМ», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Турчина Андрія Анатолійовича, третя особа - ОСОБА_5 , про скасування правовстановлюючих документів;

за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс Моторс», третя особа - ОСОБА_7 , про визнання недійсним правочину та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним;

за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Схід Фінанс», ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу міста Києва, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування реєстраційної дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича;

за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння;

за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_2 , про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування квартири;

за позовом ОСОБА_4 до Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про визнання рішення протиправним та його скасування;

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Схід Фінанс», ОСОБА_6 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича, третя особа - ОСОБА_5 , про визнання недійсним правочинудо припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текс ухвали складено 13 березня 2026 року

Головуючий: Судді: