У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Чулуп О.С.

за участі секретаря судового засідання - Правник А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання представника заявника адвоката Шульга Андрія В`ячеславовича який діє в інтересах ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва із заявою в якій просить визнати і надати дозвіл на виконання рішення Окружного міста Ларнака від 20 лютого 2023 року за позовом № 1676/2021 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості 800 000 Євро заборгованості з нарахуванням 2% річних за період з 23.12.2021 року по 31.12.2022 року та з нарахуванням 2,5% річних зі період з 01.01.2023 року до моменти сплати.

В обгрунтування заяви заявник вказує, що 20 лютого 2023 року Окружний суд м. Ларнака виніс рішення яким постановив стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 солідарно та/або окрео суму в розмірі 800 000 євро з нарахуванням 2% річних за період з 23.12.2021 року по 31.12.2022 року та з нарахуванням 2,5% річних за період з 01.01.2023 року до моменту сплати. Заявник вказує, що відповідачі були належним чином повідомлені про розпочате провадження у справі, дату, час і місце її слухання згідно із законодавством Республіки Кіпр.

Представник стягувача (заявника) в судовому засіданні вимоги заяви підтримав в повному обсязі.

Представник боржника в судовому засіданні в задоволенні заяви просила відмовити. Так представник боржника вказує, що матеріали, додані до клопотання не містять інформації про належність номера телефону саме ОСОБА_2 , дозволу на отримання від компанії-власника застосунку WhatsApp даних щодо зареєстрованого користувача, будь-які інші документи, які б підтверджували належність ОСОБА_2 номера телефону НОМЕР_1 . Боржник ОСОБА_2 заперечує отримання будь-яких документів через мобільний застосунок WhatsApp стосовно розгляду справи за позовом №1676/2021, тим більше з перекладом на українську мову, що не підтверджено згідно доданих до заяви матеріалів. Крім того, матеріали справи не містять жодного підтвердження про вчинення Окружним судом м. Ларнака Республіки Кіпр дій, спрямованих на виконання ст. 6 Угоди та спроби встановлення адреси місця проживання ОСОБА_2 , з урахуванням у суду наявної інформації про Відповідача 2 (прізвище ім`я, громадянство, дані закордонного паспорту громадянина України). Відтак, Окружним судом м. Ларнака Республіки Кіпр не вчинено дій з належного повідомлення сторони у справі, Відповідача 2, яка є громадянкою України, та відомості про документи якої були у суду на час розгляду справи, що надавало можливість за ст. 6 Угоди Угоди між Україною та Республікою Кіпр про правову допомогу в цивільних справах встановити постійне місце проживання ОСОБА_2 на території України та повідомити її про розгляд справи Окружним судом м. Ларнака Республіки Кіпр, у порядку, передбаченому чинним міжнародним законодавством.

Крім того представник боржника вказує, що додані до заяви документи містять суперечності, які позбавляють можливості встановити дійсні обставини справи у повному обсязі та спростовують доводи заявника про підтвердження належного повідомлення сторони Відповідача щодо розгляду справи за позовом саме ОСОБА_1 . Так, згідно перекладу на українську мову Рішення Окружного суду м. Ларнака Республіки Кіпр від 20.02.2023 Позивачем у справі є ОСОБА_1 , в той же час згідно перекладу на українську мову ОСОБА_8 із додатками до нього, то дані документи вчинені у справі, де позивачем є інша особа « ОСОБА_9 ». Більш того, зі змісту перекладу ОСОБА_8 від 30.11.2022, вчиненого ОСОБА_10 вбачається, що він надіслав 14.09.2012 за розпорядженням пані ОСОБА_2 заяву, ухвалу від 01.06.2012 та заяву, що підтверджує вищезазначену заяву, з номеру телефону НОМЕР_2 на номер телефону Відповідача ( не зазначено якого саме) НОМЕР_1 , зазначений в ухвалі від 01.06.2012, використовуючи телефонний додаток «Whatsapp». 14.09.2012 р. Відповідач отримав все вищезазначене. Копія доказу пересилання додається до цього документу як додаток «А». Між тим, перекладу Додатку «А», який би безпосередньо підтверджував надсилання Відповідачу 2 матеріалів за позовом №1676/2021 ОСОБА_3 матеріали поданої заяви не містять.

Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що вимоги заяви не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом досліджено рішення окружного суду м. Ларнака від 20 лютого 2023 року по справі № 1676/2021 яким постановлено відповідачам ОСОБА_4 (відповідач 1) та ОСОБА_2 (відповідач 2) солідарно та/або окремо сплатити позивачу ОСОБА_9 суму в розмірі 800 000 Євро з нарахуванням 2% річних за період з 23.12.2021 року по 31.12.2022 року та з нарахуванням2,5% річних за період з 01.01.2023 року до моменту сплати.

Згідно довідки окружного суду міста Ларнака від 30 травня 2024 року повідомлено, що жодна апеляційна скарга на рішення окружного суду міста Ларнака від 20.02.2023 року проти відповідачів не була подана в передбачений законом термін.

Судом досліджено наказ окружного суду м. Ларнака від 01.06.2022 року яким дозволено здійснити альтернативний спосіб вручення позову, судової повістки відповідачу 1 та відповідачу два шляхом вручення відповідачу 2- колишній дружині відповідача 1 через мобільний застосунок Viber та/або мобільний застосунок WhatsApp в яких відповідач 2 має обліковий запис за номером телефону НОМЕР_1 .

Судом досліджено афідевіт (присягу) адвоката ОСОБА_10 від 30.11.2022 року, який співправцює з адвокатською конторою пані ОСОБА_2, адвокатом позивача у позові № 1676/2021 , в якому зазначено, що 01.06.2022 року суд виніс ухвалу про заміну вручення позовної заяви та судової повістки відповідачу 1 та відповідачу 2, використовуючи телефонний додаток «WhatsApp» відповідача 2, пов`язаний з її номером телефону НОМЕР_1 . Також зазначено, що 14.09.2012 року за розпорядженням пані ОСОБА_2 він надіслав вищезазначену заяву, ухвалу від 01.06.2012 року та заяву, що підтверджує вищезазначену заяву та заяву, що підтверджує вищезазначену заяву, з номеру телефону НОМЕР_2 на номер телефону відповідача НОМЕР_1 зазначений в ухвалі від 01.06.2012 року, використовуючи телефонний додаток «WhatsApp» 14.09.2012 року року відповідач отримав все вищезазначене.

Отже, судом встановлено, що в даному афідевіті йдеться про дії вчиненні в 2012 році.

Відповідно до ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України 27.06.2008 № 1092/5/54 та Постанови Пленуму Верховного суду України №12 від 24.12.99 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів в Україні подаються в порядку, визначеному відповідним міжнародним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

У відповідності до ч. 1 ст. 463 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Відповідно до ст. 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання; 9) в інших випадках, встановлених законами України.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання рішення іноземного суду - поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.

Статтею 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських відносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 20 Угоди між Україною та Республікою Кіпр " Про правову допомогу в цивільних справах відповідно до умов, передбачених у статті 21, кожна Договірна Сторона визнає та виконує на своїй території такі судові рішення, винесені на території іншої Договірної Сторони: судові рішення у цивільних справах, включаючи сімейні справи;

Згідно ст. 21 Угоди між Україною та Республікою Кіпр про правову допомогу в цивільних справах рішення, зазначене в статті 20 цієї Угоди, підлягає визнанню та виконанню за таких умов: a) якщо воно є остаточним та підлягає виконанню відповідно до законодавства тієї Договірної Сторони, на території якої воно було винесене; b) у разі винесення рішення за відсутності відповідача він був належним чином повідомлений про розпочате провадження у справі, дату, час і місце її слухання згідно із законодавством Договірної Сторони, на території якої було винесене судове рішення; c) якщо немає остаточного рішення, винесеного раніше судом запитуваної Договірної Сторони про той же предмет між тими самими сторонами; d) якщо в суді запитуваної Договірної Сторони не було розпочато провадження про той же предмет з тих же підстав між тими самими сторонами раніше, ніж провадження, у якому було винесено відповідне рішення; e) визнання та виконання рішення не суперечитиме публічному порядку запитуваної Договірної Сторони; f) рішення чи його наслідки не суперечитимуть основним принципам та законодавству запитуваної Договірної Сторони; g) рішення винесене судом, який має юрисдикцію відповідно до положень статті 17.

Відповідно до ст. 3 Угоди між Україною та Республікою Кіпр " Про правову допомогу в цивільних справах" запити про надання правової допомоги та додатки до них складаються мовою запитуючої Договірної Сторони, до них також додаються завірені копії перекладу мовою іншої Договірної Сторони або англійською мовою. Тобто матеріали справи (позовна заява, повістка про виклик до суду, інші процесуальні документи) повинні бути вручені відповідачу в перекладі

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 468 ЦПК України підставою для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду визначено таке - якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи.

Як убачається з наданих суду матеріалів, ОСОБА_2 не була обізнана про наявність вказаного рішення, участі в судових засіданнях не приймала, а отже не міг висловити свою думку щодо позову.

При цьому, матеріали справи не містять доказів належного повідомлення ОСОБА_2 про дату, час та місце судового засідання, а саме відповідно до положень Угоди між Україною та Республікою Кіпр " Про правову допомогу в цивільних справах".

Доказів того, що номер телефону на який було нібито повідомлено відповідача про розгляд справи належить саме відповідачу ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Крім того судом встановлено, що крім о додані до заяви документи містять суперечності.

Так, згідно перекладу на українську мову Рішення Окружного суду м. Ларнака Республіки Кіпр від 20.02.2023 Позивачем у справі є ОСОБА_1 , а згідно перекладу на українську мову ОСОБА_8 із додатками до нього, то дані документи вчинені у справі, де позивачем є інша особа « ОСОБА_9 ».

Крім того зі змісту перекладу ОСОБА_8 від 30.11.2022, вчиненого ОСОБА_10 вбачається, що він надіслав 14.09.2012 року за розпорядженням пані ОСОБА_2 заяву, ухвалу від 01.06.2012 та заяву, що підтверджує вищезазначену заяву, з номеру телефону НОМЕР_3 на номер телефону Відповідача НОМЕР_1 , зазначений в ухвалі від 01.06.2012, використовуючи телефонний додаток «Whatsapp», в той час як наказ окружного суду м. Ларнака датується 01.06.2020 року. Тож судом встановлено, що дії було вчинено ще до розгляду справи судом м. Ларнака. Окрім цього матеріали справи не містять доказів того, що рішення суду м. Ларнака набрало законної сили, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 468 ЦПК України є підставою для відмови в задоволенні клопотання.

Таким чином враховуючи, що доказів належного повідомлення боржника ОСОБА_2 про розгляд справи матеріали справи не містять, а також враховуючи наявні суперечності в документах та перекладі щодо прізвища позивача, а також дат процесуальних дій, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення суду Окружного суду м. Ларнака від 20 лютого 2023 року.

Керуючись ст.ст.19,27,258,353,467,468 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання представника заявника адвоката Шульга Андрія В`ячеславовича який діє в інтересах ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду - рішення Окружного міста Ларнака від 20 лютого 2023 року за позовом № 1676/2021 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості 800 000 Євро заборгованості з нарахуванням 2% річних за період з 23.12.2021 року по 31.12.2022 року та з нарахуванням 2,5% річних зі період з 01.01.2023 року до моменти сплати, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя