ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/311/26Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/8584/25 Категорія: 304090000 Булгакова Г. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Новікова О.М., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2025 року, у складі судді Булгакової Г.В., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У вересні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.11.2024 ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 17.11.2024-100000982, відповідно до умов якого ТОВ «Споживчий центр» надало позичальнику відповідачу у справі, кредит у розмірі 8 000,00 грн., строком на 155 днів, з кінцевою датою повернення 20.04.2025. Натомість відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим, станом на момент пред`явлення позову, утворилась заборгованість у розмірі 24 080,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8 000,00 грн., по процентах в розмірі 9 920,00 грн., комісії в розмірі 720,00 грн., додаткової комісії у розмірі 1 440,00 грн. та неустойки у розмірі 4 000,00 грн.

В зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом в сумі 24 080 грн та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422 грн 40 коп.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за Кредитним договором № 17.11.2024-100000982 від 17.11.2024 у розмірі 20 080,00 грн. та судовий збір у розмірі 2 020,01 грн., а всього 22 100,01 грн. Крім того, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1 661,00 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд мотивував тим, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, відповідно до яких ТОВ «Споживчий центр» перерахувало відповідачу кошти в сумі 8 000 грн, однак останній не повернув своєчасно кредит, не сплатив проценти за користування кредитними коштами, комісію пов`язану з наданням кредиту та обслуговуванням кредитної заборгованості, умови щодо нарахування яких погоджені з відповідачем при підписанні договору, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 24 080 грн, яка складається з: 8 000 тіло кредиту, 9 920 грн проценти, 720 грн комісія, 1440 грн додаткова комісія, яку належить стягнути з відповідача. Відмовляючи у стягненні неустойки, суд врахував положення п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, відповідно до якого позичальники на період дії воєнного стану звільняються від обов`язку сплати неустойки за прострочення кредиту.

Враховуючи часткове задовлення позовних вимог, суд стягнув з позивача на користь відповідача судові витрати, понесені ним за надану професійну правничу допомогу пропорційно до розміру позовних вимог у задоволенні яких відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Також просить стягнути з позивача витрати за надану правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 10 000 грн та в суді апеляційної інстанції в розмірі 6 000 грн.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про стягнення комісії, не врахувавши вимог ч.3 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську дільяність», ст.ст. 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17. Відповідно до вказаних положень закону позивач (банк або фінансова установа) не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь, зокрема комісію, оскільки такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник, а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам самого банку.

Також скаржник не погоджується з розміром заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим зазначає про неналежність такого доказу, як довідка-розрахунок про стан кредитної заборгованості, яку надав позивач, оскільки такий доказ є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача, а тому, на переконання скаржника, суд не міг приймати його до уваги як доказ наявності заборгованості.

Звертає увагу, що позивачем не надано первинних документів, таких як касові документи або документи первинного бухгалтерського обліку на підтвердження кредитної заборгованості.

Наголошує на тому, що лише виписка з рахунку особи може бути доказом, який суд оцінює відповідно до вимог ЦПК України при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Споживчий центр» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду в силі, мотивуючи тим, що надані позивачем документи у своїй сукупності доводять як факт виконання ТОВ «Споживчий центр» своїх зобов`язань за кредитним договором, так і факт невиконання відповідачем зобов`язань щодо повернення кредиту.

Стосовно нарахування комісії позивач вказує, що комісія пов`язана з наданням послуги у вигляді перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником за допомогою стороннього сервісу інтернет-еквайрингу. Враховуючи, що позивач надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту на картку, вказану позичальником, є виправданою. Відповідач не позбавлений права отримати кредит у відділенні ТОВ «Споживчий центр», уникнувши додаткових витрат.

Крім того, позивач звертає увагу, що п. 9 Заявки кредитного договору передбачена комісія за обслуговування, яка пов`язана з наданням кредитодавцем ряду послуг, перелік яких вказано у цьому пункті. Безоплатність надання послуг, перелічених у п. 9 Заявки, законодавством не встановлена. Водночас договор містить застереження, що до складу даної комісії не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства.

В обгрунтування заперечень щодо вимог скаржника про незаконність нарахування комісії та додаткової комісії, позивач наводить правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17, відповідно до якої до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника та третіх осіб.

Розрахунок заборгованості за відсотками проведений з урахуванням строку кредитування та процентної ставки, передбаченої кредитним договором.

Будь-яких інших розрахунків на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачем не надано, а доводи скаржника щодо необґрунтованості розрахунку позивача без підтвердження відповідними доказами є безпідставними. Аналогічної позиції притримується Верховний Суд у постанові від 11.07.2018 у справі №753/7883/15.

Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 21 січня 2026 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2025 року відповідає вказаним вимогам закону.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положенням ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Статтею 3 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 36 КПК України та ст. 79 КАС України.

За змістом ст. 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17.11.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено Кредитний договір № 17.11.2024-100000982 (надалі кредитний договір), який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Е583».

Кредитний договір складається з пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), заявки кредитного договору № 17.11.2024-100000982 (кредитної лінії), відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №17.11.2024-100000982 (кредитної лінії) та інформаційного повідомлення позичальника, як додатку до кредитного договору.

Відповідно до Заявки Кредитного договору, яка підписана відповідачем електронним підписом, відповідачу надано кредит у розмірі 8 000,00 грн. строком на 155 днів з дати його надання. Дата повернення кредиту - 20.04.2025.

Відповідно до п.п. 6, 7 Заявки кредитного договору процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.

Згідно з п.п. 8, 9 Заявки кредитного договору комісія пов`язана з наданням кредиту - 9% від суми кредиту та дорівнює 720,00 грн. Нараховується кредитодавцем та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно графіку платежів. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 720,00 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно графіку платежів.

Пунктом 12 Заявки кредитного договору визначено, що денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0,97% = (12 080/8 000)/155 х 100%.

Кредитним договором також передбачено неустойку в розмірі 120,00 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання (п. 17 Заявки кредитного договору).

ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за вищевказаним договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу у користування кредит у розмірі 8 000,00 грн., шляхом зарахування грошових коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується листом ТОВ «УПР» № 59-3007 від 30.07.2025.

Належність відповідачу банківської карти № № НОМЕР_1 та зарахування на неї 17.11.2024 переказу у розмірі 8 000,00 грн. підтверджуються довідкою та випискою за договором №б/н за період 17.11.2024-17.11.2024 АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.134 -135).

У зв`язку з тим, що ТОВ «Споживчий центр» в повному обсязі виконало свої зобов`язання з надання коштів у сумі 8 000 грн, а відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, утворилась заборгованість у розмірі 24 080,00 грн., з яких: 8 000,00 грн. - основний борг; 9 920,00 грн. - проценти; 720,00 грн. - комісія; 1 440,00 грн. - додаткова комісія; 4 000,00 грн. - неустойка.

Такі встановлені судом фактичні обставини справи.

З урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов правильного висновку, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 виникли кредитні правовідносини.

Факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів в сумі 8 000 грн відповідачем в апеляційній скарзі не заперечується.

Скаржник в апеляційній скарзі не погоджується з розміром заборгованості, яку суд стягнув з нього на користь позивача.

Однак, колегія суддів вважає, що суд дійшов обгрунтованого та вмотивованого висновку, щодо розміру кредитної заборгованості, яка утворилась у боржника ОСОБА_1 перед ТОВ «Споживчий центр» внаслідок невиконання умов кредитного договору №17.11.2024-100000982 (кредитної лінії) від 17.11.2024.

Так, відповідачем фактично отримані та використані кредитні кошти у розмірі 8 000 грн. в добровільному порядку у строк, передбачений кредитним договором, ТОВ «Споживчий центр» не повернуті, а тому суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8 000, 00 грн.

Стосовно нарахування заборгованості за процентами в сумі 9 920 грн, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054 ЦК України).

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.2 ст. 1056-1 ЦК України).

Підписавши кредитний договір, відповідач погодився з умовами договору, зокрема з розміром процентів, які відповідно до Кредитного договору протягом перших трьох чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів, нараховуються за ставкою «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, а протягом наступних чергових періодів проценти нараховуютьсяз за процентною ставкою «Економ», яка є фіксованою незмінною процентною ставкою у розмірі 0,5% за 1 день користування кредитом.

З довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором, наданої позивачем в суд першої інстанції, вбачається, що проценти по кредиту нараховувались за період 17.11.2024 20.04.2025, тобто в межах строку кредитування. Сума заборгованості по процентам склала 9 920 грн. (а.с.13).

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13 «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України».

З урахуванням процентної ставки, визаченої кредитним договором, розрахунок процентів за користування кредитними коштами за період 17.11.2024-20.04.2025 складає:

- за перші три періоди користування коштами за процентною ставкою «Стандарт» - 7 440 грн (92 дні х 80 грн);

- за наступні періоди користування коштами за процентною ставкою «Економ» - 2480 грн (62 дні х 40 грн).

Тобто, в даному випадку проценти за користування кредитними коштами в сумі 9 920 грн нараховувались позивачем відповідно до умов кредитного договору та в межах строку кредитування, що відповідає положенням ЦК України та узгоджується з практикою Верховного Суду.

Таким чином, висновки суду про стягнення з відповідача заборгованості по процентам в сумі 9 920 грн є обґрунтованими та вмотивованими, підтверджуються доказами по справі.

Щодо нарахування заборгованості за комісією та додатковою комісією, колегія суддів також погоджується з висновками суду в цій частині, оскільки умовами кредитного договору, а саме, п.п. 8, 9 визначена комісія за надання кредиту, яка становить 9 % від суми кредиту та дорівнює 720 грн. та комісія за обслуговування кредитної заборгованості 720 грн у кожному з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи скаржника про незаконність нарахування комісії з посиланням на Закон України «Про споживче кредитування» та правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17, з огляду на таке.

Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку або іншої фінансової установи встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Відповідно до п. 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Умовами договору в даній справі, передбачено комісію в розмірі 720 грн за послугу безпосередньо надання кредиту та комісію за обслуговування кредиту в розмірі 720 грн за два чергові періоди, наступні за першим черговим періодом.

Зокрема п. 9 Заявки кредитного договору визначено перелік послуг, за які сплачується комісія за обслуговування кредитної заборгованості: за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі Онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю ддя входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. Крім того, в цьому пункті договору наведене застереження, відповідно до якого, до комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит.

Таким чином, розмір комісії в кредитному договорі передбачено за надання позичальнику конкретного переліку послуг, не враховуючи послугу за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит, що надається безоплатно, а тому нарахування такої комісії є правомірним та узгоджується із положенням Закону України «Про споживче кредитування» в редакції, яка набула чинності з 10.06.2017.

Аналогічної позиції притримується Верховний Суд у постанові від 6 листопада 2023 року по справі №204/224/21, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Згідно з ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Заперечуючи проти розміру заборгованості, скаржник не надає будь-яких доказів щодо неправильності проведеного розрахунку.

Натомість, відповідач до укладення кредитного договору особисто ознайомився та погодився з умовами кредитного договору, зокрема з сумою кредиту, розміром відсотків за користування кредитними коштами, розміром комісій, строком кредитування, графіком погашення, наслідками, які настають у випадку невиконання зобов`язань, та електронним підписом, який прирівнюється до власноручного, добровільно, з власної волі підписав кредитний договір та прийняв всі запропоновані позивачем умови.

Доказів того, що відповідач оспорював кредитний договір або окремі його пункти, чи договір визнавався судом недійсним, до суду апеляційної інстанції скаржником не надано, а тому договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Отже, відповідач добровільно обрав контрагента для укладення договору, з умовами щодо відсоткової ставки та розміром комісії був ознайомлений та погодився, тому колегія суддів вважає безпідставним заперечення щодо неправильного обрахунку кредитної заборгованості без надання обґрунтованого контррозрахунку або доказів щодо погашення заборгованості.

Таким чином, рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості за кредитним договором № 17.11.2024-100000982 в сумі 20 080 грн, ухвалене на підставі повного дослідження доказів у справі, висновки суду відповідають фактичним обставинам та ґрунтуються на нормах матеріального права, які судом правильно застосовані.

Вирішуючи позов, суд першої інстанці застосував п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, та дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з позичальника неустойки не підлягають до задоволення.

За викладених обставин, доводи скаржника про недоведеність розміру заборгованості колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що рішення суду ухвалене судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права, при повному дослідженні всіх обставин справи, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни законного та обгрунтованого рішення суду за доводами апеляційної скарги.

В зв`язку з тим, що рішення суду залишається без змін, а апеляційна скарга без задоволення, судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та витрати за надану правничу допомогу залишаються за скаржником.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2025 року у даній справі без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та за умов, визначених ст.389 ЦПК України.

Судді: Ю.В. Сіренко

О.М. Новіков

Т.Л. Фетісова