У Х В А Л А

12.03.2026 Справа №607/21588/25 Провадження №2/607/524/2026

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванка О. М.

за участю секретаря судового засідання Дудченко Ю. Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельного кооперативу «Вівтар», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Тернопільська міська рада про зобов`язання включення в члени кооперативу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до відповідача Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельного кооперативу «Вівтар», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Тернопільська міська рада про зобов`язання включення в члени кооперативу.

В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що 26.02.2020 між нею та ТОВ «Обласне виробниче об`єднання сільського комунального господарства Тернопільської області» було укладено Договір про спільну пайову участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку, предметом якого була спільна пайова участь сторін у будівництві багатоквартирного житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1 , з наступною передачею пайовику ОСОБА_1 однокімнатної квартири площею 42,5 кв. м.

Позивачем ОСОБА_1 того ж дня було здійснено оплату пайового внеску в сумі 413 950,00 грн.

В подальшому, комісією, яка була створена відповідно до розпорядження міського голови від 16.04.2021 № 106, було встановлено, що замовники будівництва багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_1 , навели недостовірні дані у поданій декларації про початок виконання будівельних робіт від 13.08.2015 № T0340 в частині наявності проектної документації та в частині експертизи проекту.

Свої зобов`язання за вище укладеним Договором про пайову участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1 забудовником ТОВ «Обласне виробниче об`єднання сільського комунального господарства Тернопільської області» виконано не було.

Після невиконання забудовником ТОВ «Обласне виробниче об`єднання сільського комунального господарства Тернопільської області» умов Договорів щодо будівництва та здачі квартир в експлуатацію пайовиками, які укладали із забудовником аналогічні Договори, що і позивач ОСОБА_1 , 05 квітня 2021 року було створено Обслуговуючий кооператив Житлово-будівельний кооператив «Вівтар».

При створенні даного кооперативу позивач ОСОБА_1 не була повідомлена про збори, на яких вирішувалося питання щодо створення кооперативу та включення її в члени кооперативу, чим були порушені її права.

27.03.2023 року позивач звернулася до керівника Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив «Вівтар» із відповідною заявою про прийняття її в члени кооперативу, однак заява залишилася без розгляду та відповіді відповідача.

З метою встановлення фактичних обставин справи та захисту прав та інтересів ОСОБА_1 , 23.09.2025 керівнику Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив «Вівтар» було направлено адвокатський запит, в якому запитувалася інформація та підтверджуючі документи, щодо того чи була розглянута заява ОСОБА_1 про прийняття її до складу членів кооперативу «Вівтар» та чи є ОСОБА_1 прийнятою до складу членів кооперативу, а у випадку, якщо ОСОБА_1 не прийнято до складу членів кооперативу, повідомити про причини її не прийняття та надати копії письмових документів з відповідним обґрунтуванням на підтвердження цьому. Також адвокатським запитом запитувалась установчі документи Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив «Вівтар», а саме рішення про створення кооперативу, Статут кооперативу та документи, які підтверджують повноваження керівних осіб кооперативу.

Однак, відповіді на адвокатський запит відповідачем не надано.

Оскільки, ОСОБА_1 є пайовиком, згідно укладеного 26.02.2020 з ТОВ «Обласне виробниче об?єднання сільського комунального господарства Тернопільської області» Договору про спільну пайову участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 і нею в повній сумі було здійснено оплату пайового внеску, не включення ОСОБА_1 у члени кооперативу є порушенням майнових прав на однокімнатну квартиру площею 42,5 кв. м у цьому багатоквартирному житловому будинку.

Позивач вказує, що Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Вівтар» було створено для організації завершення будівництва багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 , з метою отримання права власності на квартири, майнові права на які належать пайовикам, якими було укладено з ТОВ «Обласне виробниче об?єднання сільського комунального господарства Тернопільської області» Договори про спільну пайову участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 .

У зв`язку із не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить зобов`язати Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Вівтар» включити позивача в члени кооперативу.

У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, однак представник позивача подала заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримує та просить його задовольнити з мотивів та підстав зазначених у ньому, не заперечує щодо заочного вирішення справи.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про дату, час і місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Правом на подання відзиву відповідач не скористався та не подав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, при ухваленні рішення покладається на думку суду.

При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду залучено до участі у справі третю особу.

Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права.

Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Суд, встановив, що 26 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Обласне виробниче об`єднання сільського комунального господарства Тернопільської області» було укладено Договір про спільну пайову участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку (далі Договір).

Предметом даного договору була спільна пайова участь сторін у будівництві багатоквартирного житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1 , з наступною передачею пайовику ОСОБА_1 однокімнатної квартири площею 42,5 кв. м.

Відповідно до розділу 3 Договору, ОСОБА_1 26 лютого 2020 року було здійснено оплату пайового внеску в сумі 413 950,00 грн, про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордера від 26 лютого 2020 року.

05 квітня 2021 року було створено Обслуговуючий кооператив Житлово-будівельний кооператив «Вівтар».

27 березня 2023 року позивач звернулася до керівника Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив «Вівтар» із заявою про прийняття її в члени кооперативу.

23 вересня 2025 року керівнику Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив «Вівтар» було направлено адвокатський запит, в котрому запитувалася інформація та підтверджуючі документи, щодо того чи була розглянута заява ОСОБА_1 про прийняття її до складу членів кооперативу «Вівтар» та чи є ОСОБА_1 прийнятою до складу членів кооперативу, а у випадку, якщо ОСОБА_1 не прийнято до складу членів кооперативу, повідомити про причини її не прийняття та надати копії письмових документів з відповідним обґрунтуванням на підтвердження цьому. Також адвокатським запитом запитувалась установчі документи Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив «Вівтар» а саме рішення про створення кооперативу, Статут кооперативу та документи, які підтверджують повноваження керівних осіб кооперативу, однак відповіді на адвокатський запит відповідачем не надано.

Перевіривши та оглянувши матеріали справи, суд вважає, що слід закрити провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією та законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У частині першій статті 1 ЦК України указано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства та справи, що виникають із приватноправових відносин.

Положеннями частини другої статті 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також установленими ним передумовами для звернення до суду.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів визначена статтею 20 ГПК України, за змістом частини 1 якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Тож розмежування компетенції судів з розгляду спорів здійснюється відповідно до їх предмета та суб`єктного складу учасників. У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Спори, сторонами в яких є юридичні особи та фізичні особи - підприємці, про захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів розглядаються господарськими судами.

Особливості ведення господарської діяльності кооперативами визначені Законами України «Про кооперацію».

За змістом положень статей 2, 6 Закону України «Про кооперацію» кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. Обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу; пай - майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки.

Пай - майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки (стаття 2 Закону України «Про кооперацію»).

У частині першій статті 8 цього Закону передбачено, що статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність.

Згідно з ст. 12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

На підставі статті 19 Закону України «Про кооперацію» для досягнення мети своєї діяльності кооператив набуває та використовує майно, фінансові та інші ресурси. Джерелами формування майна кооперативу є: вступні, членські та цільові внески його членів, паї та додаткові паї; майно, добровільно передане кооперативу його членами; кошти, що надходять від провадження господарської діяльності; кошти, що надходять від створених кооперативом підприємств, установ, організацій; грошові та майнові пожертвування, благодійні внески, гранти, безоплатна технічна допомога юридичних і фізичних осіб, у тому числі іноземних інші надходження, не заборонені законодавством. Кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом. Володіння, користування та розпорядження майном кооперативу здійснюють органи управління кооперативу відповідно до їх компетенції, визначеної статутом кооперативу.

У статті 14 Закону України «Про кооперацію» передбачено, що у кооперативі допускається асоційоване членство для осіб, які визнають його статут та внесли пай. Асоційований член кооперативу - фізична чи юридична особа, яка внесла пайовий внесок і користується правом дорадчого голосу в кооперативі. При ліквідації кооперативу асоційований член кооперативу має переважне порівняно з членами кооперативу право на одержання паю. Порядок вступу до кооперативу та участь асоційованого члена в його господарській та іншій діяльності, права та обов`язки такого члена, розміри паїв та виплат на паї визначаються статутом кооперативу.

У разі виходу або виключення з кооперативу фізична чи юридична особа має право на одержання своєї загальної частки натурою, грішми або (за бажанням) цінними паперами відповідно до їх вартості на момент виходу, а земельної ділянки - у натурі. Строк та інші умови одержання членом кооперативу своєї загальної частки встановлюються статутом кооперативу, при цьому строк одержання зазначеної частки не може перевищувати двох років, а відлік його розпочинається з 1 січня року, що настає з моменту виходу або виключення з кооперативу (частина третя статті 21 Закону України «Про кооперацію»).

Отже, обслуговуючий кооператив незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність із часу державної реєстрації на підставі закону та свого статуту. Відповідно, члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними. Ця правова позиція неодноразово висловлена та підтримана Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах: від 24 квітня 2019 року у справі № 509/577/18 (провадження № 14-170цс19), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/7554/18 (провадження № 12-8гс19), від 29 травня 2019 року у справі № 592/2083/15-ц (провадження № 14-165цс19), від 17 грудня 2019 року у справі № 904/4887/18 (провадження № 12-92гс19).

Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово зазначала, що спори, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності юридичної особи, є корпоративними в розумінні пункту 3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України незалежно від того, чи є позивач та інші учасники справи акціонерами (учасниками) юридичної особи, і мають розглядатися за правилами Господарського процесуального кодексу України (див., зокрема постанови від 10 вересня 2019 року у справі № 921/36/18 (провадження № 12-293гс18), від 18 березня 2020 року у справі № 466/6221/16-а (провадження № 11-801апп19), від 15 квітня 2020 року у справі № 804/14471/15 (провадження № 11-1106апп19), від 03 листопада 2020 року у справі № 922/88/20 (провадження № 12-59гс20), від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (провадження № 12-84гс20)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 листопада 2024 року у cправі № 916/337/24 зроблено висновок, що: «Законом України "Про кооперацію" та статутом встановлені особливості правового статусу асоційованих членів кооперативу, наділення їх як майновими правами (участь у формуванні майнових фондів кооперативу шляхом внесення внесків, переважне право на одержання паю при ліквідації кооперативу), так й іншими правами, зокрема, на участь таких асоційованих членів у господарській та іншій діяльності кооперативу. При цьому специфіка управлінських прав асоційованих членів кооперативу полягає в тому, що вони мають право брати участь у діяльності загальних зборів кооперативу з правом дорадчого голосу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2019 у справі №509/577/18 дійшла висновку, що члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності, є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.05.2019 у справі № 592/2083/15-ц дійшла висновку, що спір за позовом про стягнення з члена споживчого товариства несплачених додаткових пайових внесків, передбачених статутом, виник з корпоративних відносин, а тому його варто розглядати за правилами господарського судочинства.

Отже, з огляду на предмет спору позивач вважає себе пайовиком і виконав всі вимоги, передбачені статутом, щодо вступу до кооперативу, і має право набути членство в кооперативі, а отже, й усі корпоративні права як члена кооперативу.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що спір між сторонами виник з приводу прийняття позивача в члени кооперативу, порядку ухвалення рішень правлінням кооперативу, діяльності кооперативу, а тобто, з корпоративних відносин, тому підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Отже, в даному випадку між сторонами виникли господарські відносини, що в свою чергу виключає розгляд справи у порядку цивільного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд вважає, що слід закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельного кооперативу «Вівтар», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Тернопільська міська рада про зобов`язання включення в члени кооперативу, у зв`язку із тим, що справу не належить розглядати в порядку цивільного судочинства. Роз`яснити позивачу, що вирішення даного спору відноситься до компетенції господарського суду.

На підставі наведеного, керуючись статтями 133, 141, 255, 259, 260, 261, 352-354 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельного кооперативу «Вівтар», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Тернопільська міська рада про зобов`язання включення в члени кооперативу.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що вирішення даного спору віднесено до юрисдикції господарського суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі судової влади України за вебадресою http://court.gov.ua/fair/sud.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів, з дня її проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 ;

відповідач Обслуговуючий кооператив Житлово-будівельного кооперативу «Вівтар», унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 44324547, місцезнаходження вул. С.Наливайка, 1Б/1 м. Тернопіль;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Тернопільська міська рада, унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 34334305, місцезнаходження м. Тернопіль вул. Листопадова, 5.

Повний текст рішення суду складено та підписано 12 березня 2026 року.

Головуючий суддя О. М. Вийванко