ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 березня 2026 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 749/1910/25

Головуючий у першій інстанції Чигвінцев М. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/841/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарем Піцан В.М.,

учасники справи: заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , військова частина НОМЕР_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Сновського районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2025 року адвокат Хоминська О.С. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування посилалась на те, що ОСОБА_3 , 09.02.2025 ІНФОРМАЦІЯ_1 призвано і направлено для проходження військової служби під час мобілізації. І згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 128 від 02.05.2025 солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_3 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 02.05.2025 № 83-РС на посаду стрільця-помічника гранатометника 1 групи 2 штурмового відділення безпілотних систем 1 штурмового взводу безпілотних систем 1 штурмової роти безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_3 , ВОС 100915А/630, який прибув із військової частини НОМЕР_4 , з 02.05.2025 зараховано до списків особового складу частини, з 03.05.2025 зараховано на котлове забезпечення.

Вказує, що 08.05.2025 надійшло сповіщення сім`ї, в якому повідомлено, що солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відданий Військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконуючи військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність, зник безвісті 08.05.2025 під час виконання бойових завдань в районі н.п. Надіївка, Покровського району, Донецької області внаслідок ворожих скидів з дронів противника.

Також посилається, що за фактом безвісти зниклого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були внесені відомості до ЄРДР № 0000151 від 19.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, що підтверджується відповіддю № від 02.12.2025.

Як зазначає заявниця, за фактом зникнення безвісті солдата ОСОБА_3 було призначено проведення службового розслідування, що підтверджується витягом з наказу «Про призначення службового розслідування за фактом зникнення безвісті солдата ОСОБА_3 » за № 517 від 08.05.2025.

За доводами заяви, в ході службового розслідування було встановлено, що військовослужбовець 1 штурмової роти безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 при виконанні бойового завдання знаходився в засобах індивідуального захисту та зі зброєю без ознак алкогольного або наркотичного сп`яніння та зник безвісті під час скидів з ворожих дронів поблизу населеного пункту Надіївка Покровського району Донецької області, виконуючи обов`язок з захисту незалежності та територіальної цілісності України. Добровільно в полон не здався, а зник безвісті під час виконання бойового завдання.

За твердженням заявниці, факт зникнення батька заявниці ОСОБА_3 за обставин, що об`єктивно загрожували йому смертю та були несумісними з виживанням (скид з ворожого дрона) підтверджується матеріалами службового розслідування, зокрема актом службового розслідування, письмовими поясненнями свідків, а саме командира 1 штурмової роти безпілотних систем ОСОБА_4 , стрільця-помічника гранатометника 1 рупи 1 штурмового відділення безпілотних систем 1 штурмового взводу безпілотних систем 1 штурмової роти безпілотних систем ОСОБА_5 .

Тому вважає, що наявні підстави для встановлення факту смерті солдата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця Збройних Сил України, військової частини № НОМЕР_1 , який загинув виконуючи обов`язок військової служби з захисту незалежності та територіальної цілісності України в зоні ведення бойових дій поблизу населеного пункту Надіївка Покровського району Донецької області, який має індивідуальний характер, оскільки породжує правові наслідки для заявниці.

Зазначає, що заявниця позбавлена можливості в іншому, аніж у судовому порядку встановити факт смерті батька і встановлення даного факту необхідне для отримання свідоцтва про смерть та для можливості скористатися своїми сімейними, цивільними і соціальними правами.

У заяві представник ОСОБА_1 адвокат Хоминська О.С. просила встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Переросле Білогірського району Хмельницької області, військовослужбовця Збройних Сил України в/ч № НОМЕР_1 солдата, який загинув в зоні ведення бойових дій районі населеного пункту Надіївка Покровського району Донецької області під час безпосередньої участі у бойових діях та здійсненні ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини.

Рішенням Сновського районного суду від 29.12.2025 заява ОСОБА_1 задоволена.

Встановлено факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 громадянина України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця села Переросле Білогірського району Хмельницької області, військовослужбовця Збройних Сил України в/ч № НОМЕР_1 солдата, який загинув в зоні ведення бойових дій районі населеного пункту Надіївка Покровського району Донецької області під час безпосередньої участі у бойових діях та здійсненні ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби із захисту України (Батьківщини).

Допущено негайне виконання рішення суду.

Рішення суду обґрунтовано тим, що факт смерті ОСОБА_3 в зоні ведення бойових дій в районі населеного пункту Надіївка Покровського району Донецької області під час безпосередньої участі у бойових діях та здійсненні ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби із захисту України (Батьківщини), підтверджується наданими стороною заявника доказами.

Також за висновком суду, встановлення даного акту необхідне заявниці для отримання свідоцтва про смерть її батька, що в результаті дасть можливість скористатися своїми сімейними, цивільними і соціальними правами, тому наявні всі підстави для задоволення заяви.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник Міністерства оборони України Дзюба В.Ю. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Сновського районного суду від 29.12.2025 і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті.

За доводами апеляційної скарги, оскаржуване рішення судом ухвалено з порушенням норм матеріального права та при недотриманні норм процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги заявник посилається, що ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема передбачені положеннями п. 8, 9 ч. 1 ст. 315, ст. 317, 305-309 ЦПК України, ст. 46 ЦК України і ці процедури є відмінними між собою та мають певні особливості, що передбачено постановою Верховного Суду від 28.02.2024 у справі № 506/358/22.

Вказує, що встановлення факту смерті фізичної особи на підставі п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної факту смерті, з огляду на положення ст. 46 ЦК України, ст. 305, 306 ЦПК України підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

Тому, посилаючись на правовий висновок Верховного Суду, вважає, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України).

За доводами скарги, як на правові підстави звернення до суду із заявою ОСОБА_1 посилається на п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, а саме встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, проте на підтвердження вимог своєї заяви заявником надано суду лише сповіщення сім`ї та копія матеріалів службового розслідування, проведеного за фактом зникнення безвісти ОСОБА_3 , які у своїй сукупності не свідчать про смерть ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , а лише дають підстави для обґрунтованого припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами.

Тому заявник вважає, що підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 її батька, ОСОБА_3 , який загинув в зоні ведення бойових дій районі населеного пункту Надіївка Покровського району Донецької області під час безпосередньої участі у бойових діях та здійсненні ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби із захисту України (Батьківщини), на підставі п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, відсутні.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 24.02.2026 до участі у справі в якості заінтересованої особи залучено військову частину НОМЕР_1 .

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.

У поданому відзиві ОСОБА_1 просить залишити без змін рішення Сновського районного суду від 29.12.2025, а апеляційну скаргу Міністерства оборони України без задоволення. В обгрунтування посилається, що факт зникнення ОСОБА_3 за обставин, що об`єктивно загрожували йому смертю та були несумісними з виживанням підтверджено матеріалами службового розслідування та письмовими поясненнями свідка командира 1 штурмової роти безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 , молодшого лейтенанта ОСОБА_6 , що не заперечується апелянтом. Тому вважає, що надані письмові докази у своїй сукупності достовірно свідчать про смерть ОСОБА_3 , у зв`язку з чим суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання 25.03.2026 учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного документу (а.с. 87, 88) та зворотніми повідомленнями (а.с. 89, 91, 92).

Від тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника військової частини та розгляд справи на розсуд суду (а.с. 92-93).

Інші учасники справи про причину неявки в судове засідання апеляційний суд не повідомили, заяв і клопотань подано не було.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання, враховуючи їх належне повідомлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пунктами 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 заявниця ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 (а.с. 11).

Наказом командира в/ч № НОМЕР_1 № 128 від 02.05.2025 зараховано до списків особового складу військової частини, на всі види забезпечення та вважати, що прибув в район безпосередньої участі у бойових діях солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_3 , призначеного наказом командира в/ч НОМЕР_2 (по особовому складу) від 02.05.2025 №83-РС на посаду стрільця-помічника гранатометника 1 групи 2 штурмового відділення безпілотних систем 1 штурмового взводу безпілотних систем 1 штурмової роти безпілотних систем в/ч НОМЕР_1 в/ч НОМЕР_2 в/ч НОМЕР_3 , ВОС 100915А/630, який прибув із військової частини НОМЕР_4 , з 02.05.2025 зарахувати до списків особового складу, з 03.05.2025 зарахувати на котлове забезпечення і вважати таким, що з 02.05.2025 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою шпк «солдат» (а.с. 20).

Сповіщенням сім`ї №147 від 08.05.2025 ОСОБА_2 (мати заявниці) повідомлено про те, що її чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 08.05.2025, будучи вірним Військовій присязі Українському народу, мужньо виконуючи військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність, поблизу населеного пункту Надіївка, Покровського району, Донецької області, внаслідок ворожих скидів з дронів пртивника зник безвісти (а.с. 13, 14).

Відповідно до витягу з наказу командира в/ч № НОМЕР_1 № 517 від 08.05.2025 за фактом зникнення безвісти ОСОБА_3 та з метою уточнення причин і умов, що сприяли зникненню безвісти солдата ОСОБА_3 , призначено службове засідання (а.с. 16).

З матеріалів службового розслідування вбачається, що згідно доповіді командира військової частини НОМЕР_1 від 08.05.2025 № 53/759 дск встановлено, що під час виконання обов`язків військової служби, завдань пов`язаних із захистом Батьківщини, незалежності та територіальної цілісності, військовослужбовець 1 штурмової роти безпілотних систем під час оборони позиції " ІНФОРМАЦІЯ_5 " внаслідок ворожих скидів з дронів поблизу населеного пункту Надіївка Покровського району Донецької області між 07 годиною 40 хвилиною по 07 годину 52 хвилину 08.05.2025 зник безвісти стрілець-помічник гранатометника 1 групи 2 штурмового відділення безпілотних стстем в/ч НОМЕР_1 солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_3 .

Також встановлено, що відповідно до бойового розпорядження командира 108 омб №06/2025/78дск від 30.04.2025 військової частини НОМЕР_1 , яке зафіксовано у журналі бойових дій військової частини НОМЕР_1 інв №17/2025/30 дск за травень 2025, група військовослужбовців 1 штурмової роти безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 , до складу якої входив солдат ОСОБА_3 , в період 07 годиною 40 хвилиною по 07 годину 52 хвилину 08.05.2025 поблизу населеного пункту Надіївка Покровського району Донецької області, під час виконання бойового розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 №06/2025/78дск від 30.04.2025 під час ворожих скидів з дронів по позиції «ХОРНЕТ» пропав зв`язок з солдатом ОСОБА_3 . Група вйськовослужбовців висунулася в район позиції «Дуб» для пошуку солдата ОСОБА_3 , всі пошуки зниклого безвісти не мали успіху через те, що територія де зник військовослужбовець знаходиться на непідконтрольній території, під постійними вородими скидами та мінометними обстрілами, надалі проводити дії по пошуку зниклого не було можливості. Жодних доказів загибелі солдата ОСОБА_3 або потрапляння в полон, встановити не видалось можливим (а.с. 17-19).

З метою з`ясування обставин були відібрані письмові пояснення у свідків. ОСОБА_5 який показав, що під час скидів з ворожих дронів при обороні позиції «Дуб», у нього пропав зоровий зв`язок з побратимом ОСОБА_3 , всі спроби пошуків голосом та огляд прилеглої території не дав результату. Факт зникнення ОСОБА_3 за обставин, що об`єктивно загрожували смертю останньому та були несумісними з виживанням в письмових поясненнях підтвердив свідок ОСОБА_4 (а.с. 25, 25).

Згідно Акту службового розслідування від 27.05.2025 року, під час проведення службового розслідування було встановлено, що військовослужбовець 1 штурмової роти безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 при виконанні бойового завдання знаходився в засобах індивідуального захисту та зі зброєю, без ознак алкогольного або наркотичного сп`яніння та зник безвісти під час скидів з ворожих дронів поблизу населеного пункту Надіївка Покровського району Донецької області, виконуючи обов`язок з захисту незалежності та територіальної цілісності України, добровільно в полон не здавався, а зник безвісти під час виконання бойового завдання (а.с. 17-19).

З листа слідчого СВ ВП №1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області № від 02.12.2025, вбачається, що за фактом безвісти зниклого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були внесені відомості до ЄРДР № 0000151 від 19.05.2025 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (а.с. 12).

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, суд першої інстанції виходив з того, що факт смерті ОСОБА_3 в зоні ведення бойових дій районі населеного пункту Надіївка Покровського району Донецької області під час безпосередньої участі у бойових діях та здійсненні ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби із захисту України (Батьківщини), підтверджується наданими стороною заявника доказами.

Також за висновком суду, встановлення даного акту необхідне заявниці для отримання свідоцтва про смерть її батька, що в результаті дасть можливість скористатися своїми сімейними, цивільними і соціальними правами, тому наявні всі підстави для задоволення заяви.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За змістом норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Здійснення правосуддя на засадах верховенства права забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що, як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (постанови від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 86)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновлює порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року у справі № 910/10784/16).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16 (п. 77), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (п. 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (п. 52), від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (п. 148)).

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту смерті батька, заявник послалася на положення статті 317 ЦПК України.

Порядок розгляду судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, передбачений Главою 6 Розділу IV ЦПК України «Окреме провадження».

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.

Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема:

- встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України);

- встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України);

- встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України);

- визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).

Згідно з частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Водночас пункт 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, деталізує положення статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та встановлює, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Справи про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду (частина друга статті 317 ЦПК України).

У заяві повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів (частини перша-друга статті 318 ЦПК України).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях» розширено перелік територій, щодо яких поширюється дія статті 317 ЦПК України. На сьогодні до них належать території, на яких введено воєнний чи надзвичайний стан, або тимчасово окуповані території України, визначені такими відповідно до законодавства.

Враховуючи, що Указом Президента України воєнний стан уведено із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року на території України, дія такого спрощеного порядку поширюється на встановлення юридичних фактів, що відбулись на всій території України. Здебільшого цей спрощений порядок застосовується у зоні воєнних дій та на тимчасово окупованих територіях України, оскільки на таких територіях не функціонують відповідні органи, які можуть зафіксувати факт смерті.

Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.

Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, зокрема, можуть бути: письмові докази; речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; пояснення свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, зокрема в обставинах, що загрожували їй смертю.

Подібні висновки сформульовані Верховним Судом у постановах від 11 вересня 2024 року у справі № 183/3496/24, від 25 вересня 2024 року у справі № 759/980/24.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту смерті батька, заявниця посилалась на те, що факт його загибелі під час виконання бойового завдання підтверджується матеріалами службового розслідування та письмовими поясненнями свідків.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що вказані докази підтверджують лише факт зникнення безвісти з 08.05.2025 ОСОБА_3 .

Згідно Витягу з наказу № 982 командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2025 «Про результати службового розслідування», який був виданий саме на підставі акту службового розслідування, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2025, підтверджено лише факт зникнення безвісти ОСОБА_3 (а.с. 28).

Також встановлено, що відповідно до бойового розпорядження командира 108 омб №06/2025/78дск від 30.04.2025 військової частини НОМЕР_1 , яке зафіксовано у журналі бойових дій військової частини НОМЕР_1 інв №17/2025/30 дск за травень 2025, група військовослужбовців 1 штурмової роти безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 , до складу якої входив солдат ОСОБА_3 , в період 07 годиною 40 хвилиною по 07 годину 52 хвилину 08.05.2025 поблизу населеного пункту Надіївка Покровського району Донецької області, під час виконання бойового розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 №06/2025/78дск від 30.04.2025 під час ворожих скидів з дронів по позиції «ХОРНЕТ» пропав зв`язок з солдатом ОСОБА_3 . Група вйськовослужбовців висунулася в район позиції «Дуб» для пошуку солдата ОСОБА_3 , всі пошуки зниклого безвісти не мали успіху через те, що територія де зник військовослужбовець знаходиться на непідконтрольній території, під постійними вородими скидами та мінометними обстрілами, надалі проводити дії по пошуку зниклого не було можливості. Жодних доказів загибелі солдата ОСОБА_3 або потрапляння в полон, встановити не видалось можливим (а.с. 17-19).

Таким чином, вказані докази не можуть бути безумовною підставою для встановлення факту смерті ОСОБА_3 під час виконання бойового завдання. Достатніх та беззаперечних доказів смерті ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги Міністерства оборони України про те, що заявниця не позбавлена можливості звернутись до суду із заявою про визнання особи померлою.

В аналогічній справі Велика Палата Верховного Суду вирішувала питання про оголошення померлим фізичної особи - громадянина України, який, виконуючи обов`язок із захисту України, вірогідно загинув в результаті влучання ворожої ракети в охоронюваний ним об`єкт у м. Києві (справа № 755/11021/22, провадження № 14-94цс24).

У постанові від 11 грудня 2024 року в справі № 755/11021/22 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.

У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.

Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність.

Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну.

Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

У частині першій статті 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» - та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру».

У частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге).

При цьому, речення друге частини другої статті 46 ЦК України передбачено задля врегулювання ситуацій, коли у суду є достатні істотні підстави вважати, що на основі доказів у конкретній справі фізична особа - з надзвичайно великою вірогідністю - є дійсно померлою (загиблою), і що впродовж двох років, зазначених у частині першій цієї статті, про особу не буде додаткових відомостей як про живу.

Частину другу статті 46 ЦК України потрібно тлумачити з урахуванням динамічного характеру суспільних відносин, які в умовах воєнних дій, збройних конфліктів зазнають швидких і непередбачуваних змін. Це вимагає оперативного реагування з боку суду для забезпечення ефективної охорони прав і законних інтересів осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси. Стислість строків вирішення такої категорії справ та ухвалення судових рішень у досліджуваній категорії справ стає особливо важливою в умовах, коли йдеться про встановлення правового статусу осіб, які зникли безвісти під час воєнних дій, збройного конфлікту, оскільки затримки в правовому реагуванні можуть призвести до погіршення ситуації для постраждалих осіб, їхніх родин і суспільства загалом.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України.

Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою.

Швидкоплинні зміни суспільних відносин та життєвих обставин, зокрема на території активних бойових дій, впливають на можливість встановлення фактичного місця перебування зниклої особи. Тому, застосовуючи телеологічний підхід до тлумачення досліджуваної норми права, можна зробити висновок, що строк у шість місяців потрібно відраховувати від дня закінчення активних бойових дій на місці (території) ймовірної загибелі фізичної особи. Це забезпечує більш обґрунтований підхід до визначення моменту, коли зникнення фізичної особи (з надзвичайно високим ступенем вірогідності) можна вважати остаточним і невідворотним, що відповідає меті законодавчого регулювання - забезпеченню справедливості та правової визначеності для всіх зацікавлених сторін у таких суспільних відносинах.

Оголошення фізичної особи померлою пов`язується з виникненням у її родичів та інших заінтересованих осіб прав і законних інтересів, як-от: право на спадкування майна, отримання соціальних виплат, призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, припинення шлюбу, припинення зобов`язань, пов`язаних із такою особою, або інші матеріальні чи нематеріальні інтереси, пов`язані зі смертю цієї особи, тощо. Зазначене рішення також має важливе значення для правового статусу членів сім`ї, їх соціального забезпечення та можливості розпоряджатися майном особи, яка була оголошена померлою. Це оголошення має наслідки й для договірних зобов`язань, кредитних відносин і будь-яких інших правочинів, у яких брала участь особа, оскільки це може вплинути на вимоги кредиторів та інші правовідносини, пов`язані із зобов`язаннями.

Тому суд, зважаючи на конкретні обставини справи, повинен застосовувати норми права, які сприяють досягненню справедливого та передбачуваного результату. Правило про мінімальний шестимісячний строк дозволяє використовувати правові приписи до специфічних умов з огляду на активні бойові дії, соціальний контекст і правову невизначеність, яка виникає внаслідок збройної агресії рф.

При цьому Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що стаття 48 ЦК України регулює правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою. Ця стаття передбачає механізм скасування судом рішення про оголошення фізичної особи померлою у разі, якщо вона з`являється або стає відомою інформація про її місцезнаходження. Завдяки цьому механізму законодавець також прагне забезпечити справедливість, враховуючи потребу в захисті прав людини та її законних інтересів. Стаття 48 ЦК України формує справедливий та розумний баланс між інтересами держави, суспільства та окремих осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, що є ключовим для функціонування правової системи.

Отже, оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто, констатація високого ступеня ймовірності смерті.

Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

З огляду на викладене, виходячи зі змісту статей 43, 46 ЦК України, колегія суддів приходить висновку, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, зокрема у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України), що узгоджується з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року в справі № 755/11021/22).

Подібні висновки сформульовані в постановах Верховного Суду від 24 червня 2025 року в справі № 740/3257/23, від29 жовтня 2025 року у справі № 334/9435/24.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17).

Як убачається з матеріалів справи, до заяви про встановлення факту смерті заявниця додала сповіщення ОСОБА_2 (мати заявниці та дружина ОСОБА_3 ) № 3/2350 від 08.05.2025 про те, що її чоловік зник безвісти під час виконання бойових завдань в районі населеного пункту Надіївка Покровського району Донецької області, акт службового розслідування та витяг з наказу № 982 командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2025 про результати службового розслідування, письмові пояснення свідків.

Враховуючи викладене, обставини зникнення ОСОБА_3 дають підстави припускати його загибель під час виконання бойового завдання.

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судами фактичних обставин у своїй сукупності дозволяють зробити висновок про те, що надані заявницею докази достовірно не свідчать про смерть ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а лише дають підстави для обґрунтованого припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть останнього.

Оцінивши належність та допустимість доказів у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, оскільки останньою не надано належних та допустимих доказів на підставі яких суд може достовірно встановити смерть ОСОБА_3 саме 08.05.2025.

Суд першої інстанції розглянувши справу з порушенням норм процесуального права, щодо повідомлення учасників справи, також дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті за встановлених ним обставин.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що доводи апеляційної скарги є обгрунтованими, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті.

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про встановлення факту смерті особи, яка загинула або пропала безвісти в районах проведення воєнних дій або антитерористичних операцій та здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і відмовляє в задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка звільнена від сплати судового збору, Міністерству оборони України слід компенсувати сплачений судовий збір за апеляційний розгляд справи у розмірі 726,72 грн за рахунок держави.

Керуючись ст. 141, 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 3,4, 381-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - задовольнити.

Рішення Сновського районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2025 року - скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, відмовити.

Компенсувати Міністерству оборони України судовий збір за апеляційний розгляд справи у розмірі 726,72 грн за рахунок дердави.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26.03.2026.

Заявник ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_6 .

Заінтересована особа - Міністерство оборони України, юридична адреса: просп. Повітряних сил України, буд.6 м. Київ 03168, .

Заінтересована особа ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомо.

Заінтересована особа - військова частина НОМЕР_7 , юридична адреса: АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_8 .

Головуючий Судді :