Справа № 145/1366/25
Провадження № 22-ц/801/493/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іванець В. Д.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 рокуСправа № 145/1366/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя доповідач),

суддів Оніщука В.В., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря судового засідання Ходакової М.Г.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 145/1366/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 24.11.2025, ухвалене у складі судді Іванець В.Д. в приміщенні суду в селищі Тиврів, -

в с т а н о в и в :

25.09.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі ТОВ «Укр Кредит Фінанс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило : (1) стягнути з відповідача на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 1420-0556 від 11.07.2024 у розмірі 120000,00 грн, яка складається із: простроченої заборгованості за кредитом 24000,00 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами 96000,00 грн; (2) стягнути з відповідача на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2422,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11.07.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в межах якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1420-0556.

Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Укр Кредит Фінанс» взяв на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 24000,00 грн, строк кредитування 300 днів, базовий період 14 днів, знижена % ставка 1,20 % в день, стандартна % ставка 1,50 % в день.

ТОВ «Укр Кредит Фінанс» свої зобов`язання виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Станом на 2.09.2025 загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 134592,00 грн, що складається з: простроченої заборгованості за кредитом 24000,00 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами 106992,00 грн, простроченої заборгованості по комісії за видачу кредиту 3600,00 грн. Разом з тим, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими комісією та процентами у загальній сумі 14592,00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 120000,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом 24000,00 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами 96000,00 грн.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 24.11.2025 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1420-0556 від 11.07.2024 в розмірі: 24000,00 грн прострочена заборгованість за кредитом, 96000,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами, всього стягнути 120000 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу (вх № 88/26-вх від 5.01.2026), в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить : (1) скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог; (2) судові витрати покласти на позивача. Основними доводами апеляційної скарги є те, що у справі відсутні докази на підтвердження переказу кредиту відповідачу.

28.01.2026 до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх № 1214/26) ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У судове засідання учасники справи не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час і місце її розгляду.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга статті 372 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина перша, четверта статті 367 ЦПК України).

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції частково не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

11.07.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1420-0556 продукту «НА ВСЕ». Відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор А1612 для підписання кредитного договору № 1420-0556 від 11.07.2024 /а. с. 12-21/.

Сторонами підписано: правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «НА ВСЕ» /а. с.21-28/, додаток 2 таблиці обчислення вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором №1420-0556 (Графік платежів за договором за зниженою ставкою) /а. с. 28 зворот 29/, додаток 3 таблиці обчислення вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором № 1420-0556 (Графік платежів за договором за стандартною ставкою) /а. с. 30-31/.

Відповідно до умов кредитного договору загальний розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту: 24000,00 грн (п.4.1), базовий період складає - 14 календарних днів (п.4.4), стандартна процентна ставка становить 1,50 % за кожен день користування кредитом (п.4.6), комісія за видачу кредиту становить 15,00 % від суми виданого кредиту (п.4.7), строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику - 300 днів (п.4.9). Орієнтована загальна вартість кредиту на день укладання цього договору (за весь строк користування) складає 123937,05 грн, та включає в себе: суму кредиту, комісію за видачу кредиту та процентів за користування кредитом (п.4.10).

Згідно з умовами укладеного кредитного договору, відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, шляхом прийняття виконання зобов`язання ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме, отримавши кредитні кошти, відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, що передбачено у п. 6.9 договору.

Позивач умови договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, що стверджується листом АТ КБ «Приватбанк» від 17.09.2025 /а. с. 32-34/, довідкою ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту № 1420-0556 від 11.07.2024 /а. с. 35/.

Відповідач порушив визначені умови кредитного договору і не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором, у зв`язку з чим у нього станом на 02.09.2025 загальний розмір заборгованості перед позивачем становить 134592,00 грн, що складається з: 24000,00 грн - основний борг, 106992,00 грн - залишок відсотків, 3600,00 грн - залишок комісії, що стверджується розрахунком заборгованості за договором № 1420-0556 від 11.07.2024 /а. с. 36-38/.

Після застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими комісією та процентами у загальній сумі 14592,00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 120000,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом 24000,00 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами 96000,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Висновок суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по процентам зроблено частково за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права з огляду на наступне.

Щодо договору про відкриття кредитної лінії № 1420-0556 від 11.07.2024 продукту «НА ВСЕ», укладеного між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 ..

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами (частина перша статті 13 Закону України «Про споживче кредитування»).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено судом першої інстанції, 11.07.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1420-0556 продукту «НА ВСЕ». Відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор А1612 для підписання кредитного договору № 1420-0556 від 11.07.2024 /а. с. 12-21/.

У постанові Верховного Суду від 7.10.2020 по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Крім цього, із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач частково погашав заборгованість за договором.

В силу припису статті 204 ЦК України, правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на відповідача.

Відповідачем не надано доказів на спростування презумпції договору про відкриття кредитної лінії № 1420-0556 від 11.07.2024 продукту «НА ВСЕ», укладеного між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 ..

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем укладання договору про відкриття кредитної лінії № 1420-0556 від 11.07.2024 продукту «НА ВСЕ», укладеного між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 ..

Щодо розміру заборгованості.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У постанові Верховного Суду від 9.01.2020 у справі № 643/5521/19) зазначено, що: в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 1420-0556 від 11.07.2024 станом на 2.09.2025 заборгованість ОСОБА_1 становить 134592 грн, що складається з: 24000,00 грн - основний борг, 106992,00 грн - залишок відсотків, 3600,00 грн - залишок комісії, що стверджується розрахунком заборгованості за договором № 1420-0556 від 11.07.2024 /а. с. 36-38/.

Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими комісією та процентами у загальній сумі 14592,00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 120000,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом 24000,00 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами 96000,00 грн.

Колегія суддів зазначає, що проценти нараховано позивачем із застосування наступної процентної ставки та в наступному розмірі: з 11.07.2024 по 24.07.2024; (1,2 %; 288 х 14 = 4032); з 25.07.2024 по 20.08.2024 (1,5 %; 360 х 27 = 9720); 21.08.2024 по 6.05.2025; 1,5 % = 360 х 259 = 93240), всього 106992 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам в повному обсязі суд першої інстанції не звернув увагу на наступне.

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (статтю 8 було доповнено частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023).

Згідно пункту 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» № 3498-IX, тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Закон набрав чинності 24.12.2023.

Оскільки Закон України № 3498-ІХ набув чинності 24.12.2023 та застосовано визначений законодавством перехідний період до запровадження максимального розміру денної процентної ставки, а тому в період часу з 24.12.2023 до 22.04.2024 максимальний розмір денної процентної ставки має становити 2,5 %, в період часу з 23.04.2024 до 20.08.2024 максимальний розмір денної процентної ставки має становити 1,5 %, а з 21.08.2024 - максимальний розмір денної процентної ставки - 1 %.

При цьому, згідно пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону (яким власне і запроваджено максимальний розмір денної процентної ставки) поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Вказане свідчить про те, що у випадку продовження дії кредитних договорів після набрання чинності Законом України № 3498-ІХ, умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються автоматично і не вимагають внесення змін до договору, так як характер цих правових норм є імперативним і не передбачає можливості відхилення від них при укладенні чи зміні договорів про надання споживчого кредиту.

З огляду на зазначене, за період з 10.03.2024 по 22.04.2024 максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 % в день, а в період з 23.04.2024 до 20.08.2024 максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1,5 % в день; в період з 21.08.2024 по 2.02.2025 максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 % в день.

Судом першої інстанції не враховано те, що розмір процентів (1,5 % в день) нарахований позивачем в період з 21.08.2024 по 6.05.2025 з порушенням частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, власного розрахунку місцевий суд не навів, що є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд наводить власний розрахунок заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1420-0556 від 11.07.2024 продукту «НА ВСЕ», укладеного між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 , по процентам: період з 11.07.2024 по 24.07.2024; (1,2 %; 288 х 14 = 4032); з 25.07.2024 по 20.08.2024 (1,5 %; 360 х 27 = 9720); з 21.08.2024 по 6.05.2025; 1 % = 240 х 259 = 62160), всього 75912 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що у справі відсутні докази на підтвердження переказу кредиту відповідачу, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки факт надання відповідачу кредиту позивачем підтверджується листом АТ КБ «Приватбанк» від 17.09.2025 /а. с. 32-34/, довідкою ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту № 1420-0556 від 11.07.2024 /а. с. 35/. Перерахування коштів здійснено позивачем на реквізити зазначені відповідачем в договорі про відкриття кредитної лінії № 1420-0556 від 11.07.2024 продукту «НА ВСЕ», укладеного між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 /а. с. 21/.

У постанові ВС від 31.01.2024 у справі № 671/1832/20 зазначено, що отримання кредитних коштів не позивачем, а перерахування їх відповідачем на банківську карту ОСОБА_2 не може розцінюватись як доказ неукладення та/або непідписання вказаного договору. Ця обставина пов`язана з виконанням договору. Кредитний договір, укладений в електронній формі через інформаційнотелекомунікаційну систему кредитодавця з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є дійсним та рівнозначним договору в письмовій формі. Для підтвердження укладення такого договору достатньо доказів проходження позичальником процедури ідентифікації (надання паспортних даних, ІПН, телефону, email) та підписання договору шляхом введення одноразового ідентифікатора. Укладання кредитного договору в електронному вигляді регулюється Законом України «Про електронну комерцію». Такий договір укладається шляхом акцепту оферти через інформаційно-телекомунікаційну систему, із застосуванням електронного підпису, зокрема одноразового ідентифікатора. Електронний договір, підписаний у передбаченому законом порядку, прирівнюється до письмового. Особа, що укладає електронний договір, має бути ідентифікована за допомогою особистих даних (паспорт, ІПН, телефон, банківська картка тощо). Відповідно до законодавства, факт входу користувача в особистий кабінет, подання заявки, акцепт умов та підтвердження через одноразовий ідентифікатор свідчать про волевиявлення на укладення договору.

Відповідачем не надано доказів, що у цій справі кредитний договір був укладений з порушенням вимог законодавства.

Підставами для зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заслуговує на увагу частково, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з ОСОБА_1 слід стягнути на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1420-0556 від 11.07.2024 в розмірі 99912 гривень, з яких : 24000,00 грн прострочена заборгованість за кредитом, 75912 гривень прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

При поданні апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір в розмірі 4542 грн.

Апеляційним судом задоволено апеляційну скаргу частково в розмірі 16,74 %, що становить 760,33 грн.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (частина десята статті 141 ЦПК України).

Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 2422,40, тому розмір судового збору, який слід стягнути з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог становить 2016,89 грн (2422,40 х 83,26 % = 2016,89 грн).

Враховуючи те, що апеляційна скарга задоволена апеляційним судом частково, рішення суду першої інстанції змінено, положення частини десятої статті 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача різницю витрат по сплаті судового збору в розмірі 1256 грн 56 коп (2016,89 760,33 = 1256,56).

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 24.11.2025 змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1420-0556 від 11.07.2024 в розмірі 99912 гривень, з яких : 24000,00 грн прострочена заборгованість за кредитом, 75912 гривень прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» судовий збір в розмірі 1256 гривень 56 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський