Провадження № 2/204/1626/26
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про зупинення провадження

16 березня 2026 року Чечелівський районний суд міста Дніпра в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

за участю секретаря Павлюк Д.В.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду у м.Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Хлібодарівської сільської військової адміністрації Волноваського району Донецької області про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Хлібодарівської сільської військової адміністрації Волноваського району Донецької області про визнання права власності, в якій просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , загальною площею 63,0 кв.м, житловою площею 30,8 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,2280 га, кадастровий № 050000022.

Вимоги позовної заяви обґрунтовано тим, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 29.06.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори Степанищенко Л.І., зареєстрованому в реєстрі за № 1886 належить житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 на підставі Рішення Златоустівської сільської ради від 22.11.2005 року № ІV-40-255) Волноваського району Донецької області, загальною площею 63,0 кв.м, житловою площею 30,8 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,2280 га, кадастровий № 050000022. Право власності на вищезазначене домоволодіння позивачем було зареєстровано в ТОВ «Волноваське БТІ» 08.07.2002 року, але інформація про реєстрацію зазначеного права власності не була внесена до Державного реєстру речових прав на майно, оскільки реєстру на той час ще не існувало. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та активними бойовими діями, що тривали і дотепер тривають у Волноваському районі Донецької області, позивач вимушений переміститись до більш безпечного міста. Будинок позивача пошкоджений внаслідок військових дій, спричинених агресією російською федерацією проти України. 23.02.2023 Верховною Радою України прийнятий Закон України № 2923-IX Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України. Зазначений Закон визначає правові та організаційні засади надання компенсації за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України. Постановами Кабінету Міністрів України від 21.04.2023 №381 та від 30.05.2023 №600 затверджені відповідні порядки, якими деталізовані та впроваджуються механізми, визначені положеннями закону про компенсацію. Однією з обов`язкових умов отримання компенсації за пошкоджене житло з використанням електронної публічної послуги «єВідновлення», є наявність відомостей про пошкоджений об`єкт нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Порядком надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2023 року №600, встановлено, що для отримання компенсації на знищений об`єкт нерухомого майна отримувачу компенсації необхідно провести дії щодо державної реєстрації припинення такого права відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Позивач має можливість отримати компенсацію для відновлення свого будинку, пошкодженого внаслідок бойових дій, спричинених збройною агресією російської федерації, та виконуючи встановлені нормативно-правовими актами умови для отримання компенсації. Для отримання компенсації для відновлення об`єктів нерухомого майна, так і для отримання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна необхідною є наявність інформації про об`єкт нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. З метою реєстрації права власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, на квартиру, позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради, подав заяву про державну реєстрацію прав від 07.10.2025 р., реєстраційний номер заяви: 69283349, проте у здійсненні реєстрації права власності позивачу було відмовлено на підставі Рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 82016604 від 24.11.2025 р., винесеного державним реєстратором прав на нерухоме майно Вайцеховською Н.К. юридичного департаменту Одеської міської ради, з тих підстав: завершення строку, встановленого ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав. Встановлено наявність обставин, які є підставою для такої відмови, подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, тому, позивач звернувся до суду з позовом для відновлення порушених прав.

30 грудня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у цивільній справі; постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Отже, підставою для зупинення провадження у справі може бути прийняття палатою, об`єднаною палатою або Великою Палатою Верховного Суду до свого розгляду іншої справи у подібних правовідносинах.

Установлено, що предметом спору у цій справі є визнання права власності на житловий будинок та подальшого оформлення й подачі заявки на отримання гарантованої державою компенсації з використанням електронної послуги «єВідновлення», яка передбачена Порядком надання компенсації для відновлення окремих категорій об`єктів нерухомого майна, пошкоджених внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації, з використанням електронної публічної послуги «єВідновлення», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 квітня 2023 року № 381 (далі Порядок № 381).

Колегія суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду звернула увагу на те, що в Україні дійсно відбувається формування суперечливої судової практики у цій категорії малозначних справ. Наприклад, у справах № № 204/10835/24, 204/9069/24, 204/5592/24, 335/9159/24 з подібними правовідносинами суд першої інстанції також відмовив у задоволенні аналогічного позову та був підтриманий апеляційним судом. Водночас Верховний Суд своїми ухвалами у справах № 204/10835/24, 204/5592/24, 335/9159/24 відмовив у відкритті касаційного провадження у малозначних справах. У справі № 646/13433/24 (судові рішення у касаційній інстанції на момент розгляду цієї справи не переглядались) апеляційний суд не підтримав висновки суду першої інстанції та дійшов висновку, що за втрати доступу до архівних документів бюро технічної інвентаризації, які б могли підтверджувати право власності, звернення особи до суду на підставі статті 392 ЦК України є єдиним можливим способом захисту права власності позивачки. Фактично аналогічних висновків (серед яких є й суд першої інстанції, який прийняв оскаржуване рішення у цій справі) доходили суди першої інстанції у справах № 183/2352/25, 220/1827/24, 211/2245/25, 188/2167/24, 202/1294/25, 235/3846/24, 183/12961/24, 204/8970/24, 204/4493/25, 185/1479/25, 202/2831/25, 217/138/24 тощо. Водночас на рівні апеляційного перегляду практика також розходиться. У певних справах з подібними правовідносинами апеляційний суд визначає можливість реалізації статті 392 ЦК України, скасовуючи протилежні рішення судів першої інстанції: №185/16062/23, 188/370/24, 205/13870/23, 646/13433/24 тощо. А у інших, як вже було зазначено, дотримується точки зору, аналогічної тій, яку висловив апеляційний суд в оскаржуваній постанові.

Окремої уваги заслуговує те, що не у всіх зазначених судових справах звернення позивачів до суду з відповідними позовами було аргументоване виключно бажанням реалізації Порядків № 381 та № 600, реалізація статті 392 ЦК України не обмежується виключно умовами реалізації цих Порядків.

До того ж у адміністративній юрисдикції наявні судові рішення на користь позивачів у спорах з реєстраторами щодо реєстрації їх прав власності за наявності в них чинних документів, які підтверджують це право, що виникло до 01 січня 2013 року, навіть за відсутності доступу до архівів БТІ, які розташовані на окупованих територіях України (дивитись, наприклад, справи № № 280/1439/25 та 280/1786/25). Це, в свою чергу, визначає наявність додаткових неузгоджених питань, зокрема належного та можливого способу захисту відповідного права, практична реалізація якого стикається із зазначеними організаційними проблемами у контексті вимог законодавства, випливаючих з цього питань щодо юрисдикції та складу учасників відповідних спорів.

Оскільки наслідки існування неузгодженої та суперечливої відповідної судової практики у контексті позитивних зобов`язань держави Україна перед своїми громадянами у світлі Конвенції та частини першої статті 24 Конституції України можуть потенційно створювати передумови для побічних судових спорів у інших процесуальних юрисдикціях, Верховний Суд вважав за доцільне передати справу № 204/6918/24 (провадження № 61-11565 св 25) на підставі частини п`ятої статті 403 ЦПК України на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Згідно ухвали Верховного Суду від 25 лютого 2026 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду цивільну справу № 204/6918/24 (провадження № 61-11565 св 25).

Отже, судове рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалено у подібних правовідносинах.

Аналіз судового рішення у вказаній справі в сукупності з матеріалами даної цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 дозволяє зробити висновок, що правовідносини у цій справі є подібними до правовідносин у справі № 204/6918/24, яка перебуває на розгляді Верховного Суду.

Враховуючи вимоги частини 4 статті 263 ЦПК України, необхідність застосування єдиної правозастосовної практики, суд уважає за необхідне зупинити провадження у цій справі до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 204/6918/24.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне зупинити провадження у цій справі.

Керуючись статтями 252, 253, 260 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Зупинити провадження у цивільній справі №204/13673/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Хлібодарівської сільської військової адміністрації Волноваського району Донецької області про визнання права власності до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 204/6918/24 (провадження № 61-11565 св 25).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар