Справа № 126/2404/25
Провадження № 22-ц/801/473/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Губко В. І.
Доповідач: Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 рокуСправа № 126/2404/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Панасюка О. С.,

секретар судового засідання Куленко О. В.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою його представником адвокатом Мазур Світланою Миколаївною, на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 01 грудня 2025 року, ухвалене у складі судді Губка В. І., в м. Бершадь, дата складення повного судового рішення відповідає даті його постановлення, -

встановив:

В жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Бершадського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якому просила розірвати шлюб, зареєстрований 09 липня 2011 року у ДРАЦС Веселівського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 41, свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 . В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 донька ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_3 донька ОСОБА_5 .

Позов мотивований тим, що між позивачкою та відповідачем подружнє життя не склалося та сімейні подружні стосунки припинені 2023 року. На даний час подружжя живе окремо так як відповідач має інші погляди на життя, зловживає спиртними напоями, а також вчиняє фізичне насильство щодо позивачки. Строку для примирення сторонам не потрібно так як такі заходи до збереження сім`ї є безрезультатні та для них не вагомі. Шлюб існує формально і таке подружнє життя стало для позивачки нестерпним та неможливим.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 01 грудня 2025 року позов задоволено, розірвано шлюб між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 09 липня 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Веселівського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 41. Після розірвання шлюбу відновити позивачці дошлюбне прізвище « ОСОБА_7 ».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував його тим, що позивачка не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, оскільки її позиція щодо бажання розірвати шлюб є категоричною, а також суд врахував відсутність спору щодо спільного майна та визначення місця проживання дітей.

Не погодовшись з прийнятим рішенням, 31 грудня 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Мазур С. М., подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що за час спільного подружнього життя у сторін інколи виникали непорозуміння чи сварки, але у відповідача не були бажання розірвати шлюб, оскільки він кохає свою дружину, дбає про дітей та благополуччя сім`ї. На даний час сім`я продовжує проживати однією родиною в АДРЕСА_1 . Про розірвання шлюбу відповідач дізнався випадково, судову повістку про час та місце розгляду справи не отримував, а тому суд першої інстанції порушив вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

08 січня 2026 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Основними доводами відзиву є те, що позивачка не бажає проживати у шлюбі із позивачем, оскільки в них сімейні відносини не склалися, відповідач вчиняє домашнє насильство, що підтверджується постановою Бершадського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2025 року, згідно якої ОСОБА_2 було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи позивачка ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Мазур С. М. до суду не з`явилися будь-яких клопотань про відкладення розгляду до суду не надсилали, а тому відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає вимогам закону.

По справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

- шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 був зареєстрований 09 липня 2011 року у ДРАЦС Веселівського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 41, свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 . Прізвище після реєстрації шлюбу: « ОСОБА_9 » (а.с. 6);

- сторони є батьками сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 8 10);

- згідно довідки від 17 жовтня 2022 року № 511-700150997 зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 взята на облік як внутрішня переміщена особа (а.с. 17);

- згідно відповіді № 1923098 від 23 жовтня 2025 року щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 21).

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Згідно із ч.ч. 3, 4 с. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Частиною 2 ст. 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 3 ст. 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Вимогами ст. 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_1 пред`явила вимогу про розвівання шлюбу, яку обґрунтувала тим, що причина розпаду сім`ї зумовлена іншими поглядами відповідача на життя, зокрема він зловживає спритними напоями та вчиняє фізичне насильство щодо позивачки.

Задовольняючи позов та розриваючи шлюб між сторонами, суд першої інстанції вірно застосував положення статті 110 та 112 СК України та врахував той факт, що на час звернення до суду з позовом (22 жовтня 2025 року) та на час ухвалення судового рішення (01 грудня 2025 року) позивачка наполягала на розірванні шлюбу, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки.

З матеріалів справи вбачається, що взаємини між сторонами фактично втратили характер подружніх, між ними відсутнє взаєморозуміння, відповідач вчиняє відносно позивачки домашнє насильство, що підтверджується постановою Бершадського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2025 року, згідно якої ОСОБА_2 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Незгода відповідача розірвати шлюб є його власною позицією та не впливає на правильність висновку суду першої інстанції, адже шлюб має добровільний характер і ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, тож за відсутності бажання у позивачки зберегти шлюб, немає підстав для відмови у позові.

Відтак апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції у повній мірі, рішення суду обґрунтоване, прийняте на підставі повно та всебічно встановлених обставин справи, вірної оцінки доказів у їх сукупності та відповідності одне одному, з урахуванням судової практики у подібних правовідносинах. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про те, що сторони продовжують проживати однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , спростовуються матеріалами справи. Зокрема, згідно відповіді № 1923098 від 23 жовтня 2025 року щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 21).

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи також є безпідставними з огляду на наступне.

У матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 про розгляд справи, яке було повернуто до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 2324). Така відмітка відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України свідчить про вручення судової повістки у день проставлення такої відмітки. Отже, відповідач ОСОБА_2 вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, а тому доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції його права на справедливий судовий розгляд є безпідставними.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19: повернення судової повістки з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України свідчить про вручення судової повістки в день проставлення у поштовому повідомленні такої відмітки, а тому особа вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи.

Відтак, апеляційний суд виснує, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів виснує, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України) як таке, що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції (п. в ч. 1 ст. 382 ЦПК України), та виходячи з положень статті 141 ЦПК України, з урахуванням того, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, понесені відповідачем ОСОБА_2 судові витрати слід залишити за ним, доказів понесення судових витрат позивачкою в суді апеляційної інстанції матеріали справи не містять.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником адвокатом Мазур Світланою Миколаївною, залишити без задоволення.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 01 грудня 2025 року залишити без змін.

Судові витрати ОСОБА_2 , понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, залишити за ним.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 березня 2026 року.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. В. Ковальчук

О. С. Панасюк