ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2754/25 Номер провадження 22-ц/814/1828/26Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах: головуючого судді Карпушина Г.Л.; суддів Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області, який діє в інтересах держави в особі Полтавської міської ради на рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 червня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління майном комунальної власності міста про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати за нею в порядку набувальної давності право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,3 кв.м. та житловою площею 27,0 кв.м.

В обгрунтування позову вказувала, що рішенням Київського районного суду м. Полтава від 03.12.2019 року справа № 552/5965/19 встановлено факт проживання на законних підставах та визнано право користування ОСОБА_1 житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 з 01.10.2014 року. Інші користувачі: ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 знялася з реєстрації місця проживання та виїхала проживати за іншою адресою.

Зазначала, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 раніше належав ВАТ «Мало-Будищанський завод будівельних матеріалів».

Рішенням Господарського суду Полтавської області ВАТ «Мало-Будищанський завод будівельних матеріалів» по причині банкрутства 15.11.2006 року був ліквідований та припинив своє існування. Фактично з цього часу будинок за адресою АДРЕСА_2 є безхазяйним.

Також, рішенням Київського районного суду м. Полтава від 03.12.2019 року також встановлено, що «Будинок місто Полтава вулиця Клінкерна 8 не перебуває на балансі м. Полтави, оскільки належав «Мало-Будищанському заводу будівельних матеріалів».

Згідно інформаційного листа Управління майном Полтавської обласної ради від 26.10.2017 року будинок не належить до спільної власності територіальних громад обласної ради.

Відповідно до листа Управління майном комунальної власності від 27.10.2017 року житловий будинок в комунальній власності територіальної громади міста та на балансі Комунального підприємства «ЖЕО № 2» ПМР не перебуває».

Вказувала, що згідно листа Полтавської обласної ради від 27.02.2025 року багатоквартирний житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 не перебуває у комунальній власності обласної ради. Отже багатоквартирний житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 не перебуває на утриманні чи балансі Полтавської міської ради, Полтавської обласної ради, а рахується за ВАТ «Мало-Будищанський завод будівельних матеріалів», який на даний час ліквідований.

Маючи намір оформити право приватної власності на вказану квартиру, вона звернувся до Управління майном комунальної власності Полтавської міської ради, на що отримала відповідь, що відповідна квартира АДРЕСА_1 не перебуває у комунальній власності Полтавської міської територіальної громади, отже, немає можливості приватизувати житло у визначений законом спосіб.

Вказувала, що вона добросовісно та безперервно володіє квартирою АДРЕСА_1 з 01.10.2014 року по даний час.

Враховуючи викладене просила задовольнити позов.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29 січня 2026 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 в порядку набувальної давності право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,3 кв.м. та житловою площею 27,0 кв.м.

Не погодившись із рішенням районного суду, його в апеляційному порядку оскаржив заступник керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області подавши апеляційну скаргу інтересах держави в особі Полтавської міської ради, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просять рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обгрунтування апеляційної скарги вказано, що у справі відсутні докази звернення позивача до Управління майном комунальної власності міста із заявою щодо приватизації квартири.

Вказувало, що управління майном є неналежним відповідачем у справі, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Щодо набуття права власності ОСОБА_1 на спірну квартиру за набувальною давністю зазначали наступне.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Тобто давність володіння може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке немає власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем.

Звертаючись до суду із вказаним позовом позивачу було відомо, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 раніше належав ВАТ « Мало-Будищанський завод будівельних матеріалів», який було ліквідовано згідно рішення Господарського суду Полтавської області від 19.10.2004 року та припини своє існування 15.11.2006 року.

Вказує, що при ухваленні рішення також були порушені права ОСОБА_4 , яка користувалася спірною квартиро та була там зареєстрована, оскільки будь-яких доказів зняття її з реєстрації спірної квартири суду не надано.

Щодо права на здійснення представництва в суді зазначає наступне.

Право прокурора на здійснення представництва в суді інтересів держави гарантовано статтею 131-1 Конституції України та Законом України «Про прокуратуру».

Особливості участі та статусу прокурора в цивільному процесі, а також порядок та підстави звернення прокурора до суду визначено статтею 56 ЦПК України.

Так, згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частина перша статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України «Про прокуратуру»).

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Рішенням Конституційного суду від 03 грудня 2025 року у справі № 3-28/2024(59/24) визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), абзаци перший, другий, третій частини четвертої статті 23 Закону України „Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами. Визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України „Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами в тім, що вони надають прокуророві можливість здійснювати представництво інтересів держави в суді у зв`язку з нездійсненням або неналежним здійсненням захисту цих інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України „Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність із 1 січня 2027 року.

З метою встановлення наявності підстав для представництва саме прокурором шляхом апеляційного оскарження рішення Київського районного суду міста Полтави від 09.06.2025 листом від 11.11.2025 за №55-88-15236ВИХ25 поінформовано Полтавську міську раду про можливу незаконність рішення районного суду та необхідність вирішення питання його оскарження в апеляційному порядку.

Згідно отриманої відповіді від 10.12.2025 Полтавською міською радою не вжито заходів щодо оскарження судового рішення. Зазначене свідчить про бездіяльність міської ради та наявність підстав для представництва інтересів держави прокурором шляхом апеляційного оскарження.

Щодо порушення інтересів держави в особі Полтавської міської ради зазначає наступне.

Згідно статтею 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються на складу ліквідаційної маси, за винятком об`єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об`єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

З огляду на викладене, житловий фонд, належний банкруту, має бути переданий у власність громади, на території якої розташовувався.

Разом з тим, Київським районним судом міста Полтави розглянуто позовні вимоги відносно майна, яке не підлягало відчуженню у процедурі ліквідації, а повинно бути передано до комунальної власності міста Полтави.

Таким чином, визнаючи право власності на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації на праві власності за Полтавською міською радою, районний суд вирішив питання про права і інтереси не залученого органу Полтавської міської ради.

17.02.2026 року від Портянко Є.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Від Управління майном комунальної власності міста надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вони при вирішення даного питання покладаються на розсуд суду.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи були присутні представники позивача та особи, яка подала апеляційну скаргу, інші особи по справі будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку, що апеляційне провадження слід закрити з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору, вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Рішення є таким, що стосується прав та обов`язків особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.

Звертаючись до суд із вказаним позовом ОСОБА_1 вказувала, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 раніше належав ВАТ «Мало-Будищанський завод будівельних матеріалів».

Рішенням Господарського суду Полтавської області ВАТ «Мало-Будищанський завод будівельних матеріалів» по причині банкрутства 15.11.2006 року був ліквідований та припинив своє існування. Фактично з цього часу будинок за адресою АДРЕСА_2 є безхазяйним.

За інформацією регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області, підприємство Мало-Будищанський завод будівельних матеріалів відносилося до об`єктів обласної комунальної власності, приватизацією якого займалося регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області відповідно до окремого розпорядження Полтавської обласної державної адміністрації №123 від 04.03.1996 року. Отже майно, яке не увійшло до статутного капіталу під час приватизації ВАТ «Мало-Будищанський завод будівельних матеріалів» (в тому числі і житлові будинки), належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Полтавської області.

Згідно інформації відділення Фонду державного майна України по Полтавській області, підприємство Мало-Будищанський завод будівельних матеріалів відносилося до об`єктів комунальної власності обласної ради.

Крім того, Управлінням майном комунальної власності міста 28.10.2016 року було подано до Управління державної реєстрації прав на нерухоме майно заяву про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна - квартирного житлового будинку, що розташований АДРЕСА_2 , за результатами розгляду якої отримано рішення про відмову у взятті на облік безхазяйного нерухомого майна № 32104839 від 28.10.2016 у зв`язку з наявністю суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Звертаючись із апеляційною скаргою прокурором зазначено, що у даному випадку порушення інтересів держави в особі Полтавської міської ради полягає в тому, що задоволено позовні вимоги відносно майна, яке не підлягало відчуженню у процесі ліквідації, а повинно було перейти до комунальної власності м. Полтави.

Разом з тим, представництво прокуратурою України інтересів держави в суді є одним із видів представництва в суді. За правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки.

Представництво прокурором інтересів держави в суді відрізняється від інших видів представництва рядом специфічних ознак: складом представників та колом суб`єктів, інтереси яких вони представляють, обсягом повноважень, формами їх реалізації.

Отже, прокурор діє не від імені органу прокуратури як юридичної особи, а виключно від імені держави.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, п. 27).

Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави.

Водночас, Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні.

Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово декларував позицію про те, що вже сама присутність прокурора в судовому процесі на боці однієї зі сторін ставить під загрозу принцип рівності та справедливий баланс між сторонами, участь прокурора може створювати відчуття нерівності у сторони (пункти 30-33 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Менчинська проти Росії», пункт 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мартіні проти Франції»).

Відтак, безпідставне звернення прокурора напряму впливає на принципі рівності та справедливий баланс між сторонами, що унеможливлює розгляд такої апеляційної скарги, поданої прокурором, оскільки таке рішення (за наслідками розгляду такої апеляційної скарги прокурора) суперечитиме засадам рівності, встановленим ЦПК України.

З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Частиною 3 статті 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах

Системне тлумачення статті 56 ЦПК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках:1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах..

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом/скаргою у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову, оскарження судового рішення в апеляційному порядку, або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Тобто, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності.

Із матеріалів справи вбачається, що з метою встановлення наявності підстав для представництва саме прокурором шляхом апеляційного оскарження рішення Київського районного суду міста Полтави від 09.06.2025 листом від 11.11.2025 за №55-88-15236ВИХ25 поінформовано Полтавську міську раду про можливу незаконність рішення районного суду та необхідність вирішення питання його оскарження в апеляційному порядку.

Згідно отриманої відповіді від 10.12.2025 Полтавською міською радою не вжито заходів щодо оскарження судового рішення, а також вказано, що підприємство Мало-Будищанський завод будівельних матеріалів відносилося до об`єктів обласної комунальної власності.

Житловий фонд в тому числі і будинок АДРЕСА_2 не переданий до комунальної власності Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради, належить до комунальної власності обласної ради, а тому колегія суддів вважає, що права Полтавської міської ради у даній справі не порушені.

Право прокурора на апеляційне оскарженні в інтересах держави не є автоматичним, є похідним та виникає виключно у випадках, коли уповноважений орган не забезпечує належного захисту, зокрема через бездіяльність або об`єктивну неможливість реалізації своїх повноважень. Тому прокурор не може діяти виходячи тільки з власного переконання, а повинен ґрунтовно перевірити, чи має відповідний орган захищати свої права та інтереси і лише за умови виявлення реальної бездіяльності втручатися в процес.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 дійшла висновку про те, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати.

Таким чином у кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі уповноваженого органу.

Враховуючи те, що даним рішенням не зачіпаються інтереси Полтавської міської ради, колегія суддів приходить до висновку, що прокурором не доведено підстав для представництва інтересів держави в особі Полтавської міської ради у даній справі.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо: після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, або подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати.

З огляду на наведене, беручи до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18, які відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України є обов`язковими до застосування судом апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою заступника керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області, який діє в інтересах держави в особі Полтавської міської ради на рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 червня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління майном комунальної власності міста про визнання права власності підлягає закриттю.

Керуючись 259, 260, 268, 362, 367, 368, 381 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою заступника керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області, який діє в інтересах держави в особі Полтавської міської ради на рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 червня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління майном комунальної власності міста про визнання права власності -закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Повний текст постанови складено 25 березня 2026 року

Головуючий суддя : ______________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ С.Б. Бутенко __________________ О.І. Обідіна