Справа № 461/7877/23 Головуючий у 1 інстанції: Кротова О. Б.
Провадження № 22-ц/811/3605/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Чиж Л.М.

за участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про встановлення порядку користування квартирою та усунення перешкод у користуванні квартирою,

ВСТАНОВИЛА:

19.09.2023 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , в якому просили встановити такий порядок користування приміщеннями квартири за адресою АДРЕСА_1 , між співвласниками квартири: виділити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кімнату 45-3/13,8 кв.м та кімнату 45-2/22,3 кв.м, а також балкон 45-7/0,8 кв.м, виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_6 кімнату 45-4/10,1 кв.м, а приміщення коридору 45-1/16,5 кв.м, кухні 45-5/10,2 кв.м та санвузла 45-6/4,4 кв.м залишити у спільному користуванні співвласників квартири;

- усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартирою за адресою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 надати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ключі від усіх замків до вказаної квартири та вселення останніх у квартиру.

В обґрунтування позовних вимог покликалися на те, що вони, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , є співвласниками квартири за адресою АДРЕСА_1 . 20 лютого 1995 року Виконавчим комітетом Львівської міської рали народних депутатів було передано зазначену квартиру у спільну сумісну власність чотирьом особам: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 20.02.1995 та довідкою БТІ №3581 від 07.09.2023. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 . Після їх смерті відкрилась спадщина на їх майно та було оформлено спадкові права на 1/4 ідеальну частку на квартиру, належну кожному із спадкодавців, разом на 1/2 ідеальну частку у квартирі, а саме: на 7/32 ідеальних частки на квартиру було зареєстровано право власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 3-208, виданого 23.08.2022, видавник: Спільник З.В., державний нотаріус Третьої львівської державної нотаріальної контори Львівської області; на 7/96 ідеальних часток на квартиру було зареєстровано право власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 3-207, виданого 23.08.2022, видавник: Спільник З.В., державний нотаріус Третьої львівської державної нотаріальної контори Львівської області; на 5/48 ідеальних часток на квартиру було зареєстровано право власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 3-205, виданого 23.08.2022, видавник: Спільник З.В., державний нотаріус Третьої львівської державної нотаріальної контори Львівської області; на 5/48 ідеальних часток на квартиру було зареєстровано право власності ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 3-206, виданого 23.08.2022, видавник: Спільник З.В., державний нотаріус Третьої львівської державної нотаріальної контори Львівської області. Належність зазначених часток у квартирі АДРЕСА_2 , її співвласникам підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №339256985 від 14.07.2023. Таким чином, вони та відповідачі є співвласниками квартири у таких частках: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - 1/2 ідеальна частка, ОСОБА_3 - 15/32 ідеальних часток, разом 69/96 ідеальних часток або 71,875 % на квартиру; ОСОБА_1 - 17/96 ідеальних часток, ОСОБА_6 - 5/48 ідеальних часток, разом 27/96 ідеальних часток або 28,125 % на квартиру. Протягом тривалого часу між позивачами та відповідачами велися переговори щодо вирішення окремих питань, пов`язаних з квартирою, зокрема щодо встановлення порядку користування приміщеннями квартири. Так, було направлено лист-пропозицію відповідачам та запропоновано порядок користування квартирою, який зазначений у позовній заяві. Окрім цього, у зазначеному листі представником позивачів вказано щодо можливості відповідачам запропонувати свій варіант порядку користування квартирою, у випадку незгодою із запропонованим позивачами. 01.09.2023 було отримано лист від відповідачів, у якому останні не надали своєї згоди на такий порядок користування спільною квартирою. Згідно із технічним паспортом на квартиру, у такій є три кімнати: прохідна кімната, позначена у технічному паспорті, як 45-3, площею 13,8 кв.м, до якої примикає балкон 45-7/0,8 кв.м, запрохідна кімната 45-2, площею 22,3 кв.м та ізольована кімната 45-4, площею 10,1 кв.м. Відповідно, для ізолювання двох сторін співвласників квартири, одній стороні має бути виділено прохідну кімнату 45-3/13,8 кв.м та запрохідну кімнату 45-2/22,3 кв.м, які разом складають 36,1 кв.м та становлять 78% від загальної житлової площі квартири, а іншій стороні - ізольовану кімнату 45-4/10,1 кв.м, що складає 22% від загальної житлової площі квартири. Вказували на те, що, маючи разом 9/32 часток на квартиру або 28,12%, сім`я відповідачок не може претендувати на користування майже втричі більшою житловою площею 78%, тому відповідно ця площа 78% має бути виділена їхній сім`ї, оскільки разом вони мають 71,875 % від квартири, що є наближено до частки, яку складають кімнати, позначені у технічному паспорті квартири під номерами 45-2 та 45-3. Відтак, єдиним варіантом встановлення порядку користування квартирою є варіант, запропонований ними, оскільки квартира знаходиться у семиповерховому будинку, її неможливо поділити в натурі з влаштуванням двох самостійних окремих входів в окремо виділені частини з визначеним набором приміщень (житлова кімната, кухня, санвузол/ванна, вбиральня), які можуть використовуватися, як окремі квартири. Окрім цього, позивачі зазначають, що вони не мають доступу до квартири, співвласниками якої вони є. Їх представник адвокат Масляний Ю.А. направив відповідачам листа з проханням надати комплект усіх ключів від вхідних дверей у квартиру та вчинити дії з передачі ключів до 13.09.2023, однак останні у вказаний строк не надали жодної відповіді на цей лист. Відтак, змушені також звертатись в суд з вимогою про усунення перешкод у користуванні квартирою.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24 жовтня 2024 року позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про встановлення порядку користування квартирою та усунення перешкод у користуванні квартирою задоволено частково.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_2 , а саме:

-виділено у користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кімнату 45-3/13,8 кв.м (згідно плану квартири у технічному паспорті) та кімнату 45-2/22,3 кв.м (згідно плану квартири у технічному паспорті), а також балкон 45-7/0,8 кв.м (згідно плану квартири у технічному паспорті);

-виділено у користування ОСОБА_1 кімнату 45-4/10,1 кв.м (згідно плану квартири у технічному паспорті);

-приміщення коридору 45-1/16,5 кв.м (згідно плану квартири у технічному паспорті), кухні 45-5/10,2 кв.м (згідно плану квартири у технічному паспорті) та санвузла 45-6/4,4 кв.м (згідно плану квартири у технічному паспорті) залишено у спільному користуванні співвласників квартири: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп судового збору.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп судового збору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що позивачі самоусунувшись від виконання своїх обов`язків співвласників по належному утриманню нерухомого майна, яке ще й перебувало в аварійному стані та потребувало негайного відновлювального ремонту. Окрім цього, вони зовсім не беруть участі в оплаті коштів за житлово-комунальні послуги. Зазначає, що вона з донькою неодноразово пропонували позивачам мирно врегулювати їх спільне право власності на квартиру та припинити постійні конфлікти, таким чином, або викупити позивачам їхні з донькою частки в квартирі, або всім співвласникам спільно продати цю квартиру третім особам, або їм викупити частки позивачів у квартирі. Однак, на жодну з цих пропозицій позивачі не погодились, що лише підтверджує неприязні стосунки між сторонами та бажання позивачів не вирішувати спір по суті, а створювати додаткові проблеми, оскільки вони фактично не потребують цієї квартири у користування. Їхні неприязні сімейні відносини підтверджують неможливість спільного проживання у квартирі.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_5 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у скарзі. Представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просив рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, викладених у відзиві на скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Частиною 4 статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Зазначена норма регулює саме порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі.

Аналіз положень статті 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі кімнати квартири, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі №6-1500цс15 та постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №363/928/16, від 26 травня 2021 року у справі №750/11539/18, від 12 серпня 2021 року у справі №644/5579/19, від 08 вересня 2021 року у справі №761/44705/19, від 15 вересня 2021 року у справі №719/637/20, від 06 лютого 2023 року у справі №607/22941/21, від 18 грудня 2024 року у справі №203/5356/23.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 .

Згідно із свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок) № НОМЕР_1 від 20.02.1995 та довідкою ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» №3581 від 07.09.2023, квартира АДРЕСА_3 на АДРЕСА_4 належала на праві спільної сумісної власності чотирьом особам: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Після смерті двох співвласників квартири, а саме ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , було оформлено спадкові права на 1/4 ідеальну частку на квартиру, належну кожному із спадкодавців, разом на 1/2 ідеальну частку у квартирі. Зокрема, на 7/32 ідеальних частки квартири було зареєстровано право власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.08.2022 №3-208; на 7/96 ідеальних часток квартири було зареєстровано право власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.08.2022 №3-207; на 5/48 ідеальних часток квартири було зареєстровано право власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.08.2022 №3-205; на 5/48 ідеальних часток квартири було зареєстровано право власності ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.08.2022 №3-206.

Окрім цього, належність часток у квартирі АДРЕСА_2 , її співвласникам підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №339256985 від 14.07.2023.

Учасники справи є співвласниками квартири у таких частках: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - 1/2 ідеальна частка, ОСОБА_3 - 15/32 ідеальних часток, разом 69/96 ідеальних часток або 71,875 % квартири; ОСОБА_1 - 17/96 ідеальних часток, ОСОБА_6 - 5/48 ідеальних часток, разом 27/96 ідеальних часток або 28,125 % квартири.

Відповідно до договору дарування 5/48 часток квартири від 29.05.2024, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстраційним номером 223, ОСОБА_6 подарувала своїй матері ОСОБА_1 5/48 часток квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Враховуючи наведене вище, на даний час співвласниками квартири АДРЕСА_2 є позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яким належить 69/96 ідеальних часток або 71,875 % квартири, і відповідачка ОСОБА_1 , якій належить 27/96 ідеальних часток або 28,125 % квартири.

Вказане також підтверджується інформацією з реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із технічним паспортом, квартира АДРЕСА_5 , складається з трьох кімнат, житловою площею 46,2 кв.м, в тому числі: перша кімната 22,3 кв.м, друга кімната 13,8 кв.м, третя кімната 10,1 кв.м; кухні 10,2 кв.м, ванної кімнати 4,4 кв.м, коридору 16,7 кв.м, загальна площа квартири 78,3 кв.м.

В ході розгляду справи встановлено, що на даний час співвласниками квартири АДРЕСА_2 є позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яким належить 69/96 ідеальних часток квартири, та відповідачка ОСОБА_1 , якій належить 27/96 ідеальних часток квартири.

Між сторонами існує спір щодо користування цим майном і поділ квартири з виділенням вказаних часток в натурі є неможливим, відтак наявні правові підстави для встановлення між сторонами порядку користування квартирою за запропонованим позивачами варіантом, який відповідає інтересам співвласників, із врахуванням їх часток у праві спільної часткової власності.

Спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. Разом з тим, допускає можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 підлягають задоволенню, а саме слід виділити у користування позивачів кімнату 45-3/13,8 кв.м (згідно плану квартири у технічному паспорті) та кімнату 45-2/22,3 кв.м (згідно плану квартири у технічному паспорті), а також балкон 45-7/0,8 кв.м (згідно плану квартири у технічному паспорті); виділити у користування відповідачки ОСОБА_1 кімнату 45-4/10,1 кв.м (згідно плану квартири у технічному паспорті), а приміщення коридору 45-1/16,5 кв.м (згідно плану квартири у технічному паспорті), кухні 45-5/10,2 кв.м (згідно плану квартири у технічному паспорті) та санвузла 45-6/4,4 кв.м (згідно плану квартири у технічному паспорті) залишити у спільному користуванні співвласників квартири: позивачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та відповідачки ОСОБА_1 .

Такий порядок користування спірною квартирою відповідає допустимим розмірам житлової площі на кожну особу та не призведе до погіршення житлових умов цих осіб, а також буде збережено цільове призначення квартири.

Доводи апелянта про те, що такий порядок порушує права інших співвласників квартири є необгрунтовані з огляду на розмір часток у спільній сумісній власності.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 27.03.2026.

Головуючий

Судді