У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.03.2026 Справа №2-117/09 Провадження №6/607/116/2026

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого Ромазана В.В.

за участю секретаря Бойко О.В.

державного виконавця Наконечної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі подання державного виконавця Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Наконечної Ірини Валеріївни про примусове проникнення до житла боржника, -

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Наконечна І.В. звернулась до суду із поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , а саме до: квартири за адресою: АДРЕСА_1 , дачного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що на примусовому виконанні у відділ перебуває виконавче провадження №46984590 з примусового виконання дублікату виконавчого листа №607/7887/14, виданого 29.09.2014 Тернопільським міськрайонним судом про стягнення із ОСОБА_1 у користь ОСОБА_2 суму неповернутого основного боргу в розмірі 4089907,50 грн., а також три процента річних від простроченої суми боргу в розмірі 216409,29 грн. та 1700 грн. сплаченого державного мита та 30 грн. витрат з ІТЗ розгляду цивільної справи. 26.03.2015 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку направлено сторонам до відома та виконання.

Станом на 26.03.2026 залишок заборгованості по виконавчому провадженні №46984590 з примусового виконання дублікату виконавчого листа №607/7887/14 становить 2 839 616,46 грн. 22.09.2025 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна боржнику на праві власності належить наступне майно: -квартира загальною площею 41,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; будинок дачний з надвірними будівлями, загальна площею 135,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; земельна ділянка, кадастровий номер :01:001:0952 площею 0,1137 га для індивідуального садівництва за адресою: Тернопільська область, Зборівський район, Малашівська сільська рада; земельна ділянка, кадастровий номер :01:001:0858 площею 0,0595 га для індивідуального садівництва за адресою: Тернопільська область, Зборівський район, Малашівська сільська рада; земельна ділянка площею 4,52 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:001:0262, що розташована за адресою: Тернопільська область, Теребовлянський район, Сколівська сільська рада; будівля, гараж загальною площею 39,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Тернопіль, гаражний кооператив «Ветеран», гараж № НОМЕР_1 . Крім цього, державним виконавцем 16.10.2025 винесено постанову про розшук майна боржника, а саме автомобіля марки «Hyundai» р.н.з. НОМЕР_2 . Боржнику 29.10.2025 державним виконавцем направлено вимогу державного виконавця №12143/03.1-23 з`явитись для опису та арешту майна належного ОСОБА_1 на 11.11.2025 об 11.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 та забезпечити доступ до майна з метою його опису та арешту з метою подальшої реалізації в рахунок погашення заборгованості згідно рішення суду. Згідно трекінга відстеження Укрпошта №784 зазначену вимогу вручено одержувачу 04.11.2025. Згідно акту державного виконавця від 11.11.2025 виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що на дзвінки та стукіт в двері ніхто не відреагував, двері не відчинив, на місце проведення виконавчих дій боржник не з`явився. Згідно актів державного виконавця від 14.01.2026, 10.03.2026 виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_2 встановлено, що на стукіт у ворота та хвіртку ніхто не відреагував, двері воріт зачинено. 11.03.2026 державним виконавцем Сопронюку А.І. направлено вимогу державного виконавця №2363/01.1-23 прибути для опису та арешту майна належного ОСОБА_1 на 19.03.2026 о 11.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно трекінга відстеження «Укрпошта» №82 вимогу вручено одержувачу 15.03.2026. Згідно акту державного виконавця від 19.03.2026 виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що на дзвінки та стукіт в двері ніхто не відреагував, двері не відчинив, на місце проведення виконавчих дій боржник не з`явився, про причини невиконання вимоги державного виконавця не повідомив. Згідно актів державного виконавця від 24.03.2026 виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_2 , а також АДРЕСА_1 встановлено, що на стукіт у ворота ніхто не відреагував. Таким чином, державний виконавець вважає, що рішення суду виконати не можливо, оскільки не можливо описати майно належне на праві приватної власності боржника ОСОБА_1 , оскільки не можливо потрапити у житло боржника. Державним виконавцем у поданні вказано, що на адресу боржника неодноразово направлялись вимоги щодо призначення примусового виконання рішень, однак останній вимоги державного виконавця не відреагував, рішення суду не виконує, на місце проведення виконавчих дій не з`являється, чим умисно створює перешкоди для проведення виконавчих дій.

В силу вимог ч.2 ст.439 ЦПК України, суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

У судовому засіданні державний виконавець Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Наконечна І.В. подання про примусове проникнення до житла боржника підтримала та просить його задовольнити, з підстав зазначених у ньому. Також зазначила, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання судового рішення, неодноразово повідомлявся про вчинення виконавчих дій, однак без поважних причин не прибував.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2009 року в цивільній справі №2-117/09 стягнуто із ОСОБА_1 користь ОСОБА_2 суму неповернутого основного боргу за договором позики в розмірі 4 089 907,50 гривень, 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 216 409,29 гривень, 1 700 гривень сплаченого державного мита та 30 гривень витрат на ІТЗ судового процесу.

26 березня 2015 року Першим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП №46984590 за заявою ОСОБА_2 згідно дубліката виконавчого листа в справі №607/7887/14-ц, який видано 24 вересня 2014 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області на виконання означеного судового рішення. Стягнути борг в межах суми 2 900 000 грн.

На даний час виконавче провадження поновлено на підставі постанови державного виконавця від 22.09.2025, яке було зупинено постановою державного виконавця від 19.05.2021 року.

22.09.2025 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електелектронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

23.09.2025 державний виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у ТзОВ «Захід Агропродукт», яку направлено сторонам у виконавчому провадженні.

26.09.2025 державним виконавцем винесено постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи боржника у банку для здійснення видаткових операцій.

16.10.2025 державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника відповідно до якої оголошено в розшук майно боржника, а саме транспортний засіб марки «Hyundai» р.н.з. НОМЕР_2 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 22.09.2025 №444545751, за ОСОБА_1 зареєстроване наступне нерухоме майно: земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0262 площею 4,52 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Соколівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області; земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0858 площею 0,0595 га для індивідуального садівництва, яка розташована на території Малашовецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області; земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0952 площею 0,1137 га для індивідуального садівництва, яка розташована на території Малашовецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області; будинок дачний з надвірними будівлями, загальною площею 135,1 м.кв., який розташований в АДРЕСА_2 ; будівля, гараж № НОМЕР_1 загальною площею 39,4 кв.м., який розташований в гаражному кооперативі «Ветеран» у м.Тернополі; двокімнатна квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 41,2 кв.м., житловою 28,5 кв.м.

29.10.2025 державним виконавцем винесено вимогу державного виконавця №12143/03.1-23, якою зобов`язано ОСОБА_1 з`явитись для опису та арешту майна належного ОСОБА_3 на 11.11.2025 на 11.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , яку вручено боржнику 04.11.2025, що підтверджено трекінгом «Укрпошта» №784.

Як вбачається із акту державного виконавця від 11.11.2025 виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що на дзвінки та стукіт в двері ніхто не відреагував, двері не відчинив. Боржник ОСОБА_1 на місце проведення виконавчих дій на вказану дату та місце не з`явився.

Як вбачається із акту державного виконавця від 14.01.2026 виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що на дзвінки та стукіт в ворота ніхто не відреагуавав, двері воріт зачинено.

Як слідує із акту державного виконавця від 10.03.2026 виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що на стукіт у ворота та хвіртку ніхто не відреагував, двері воріт зачинено.

11.03.2026 державним виконавцем винесено вимогу державного виконавця №2363/03.1-23, якою зобов`язано ОСОБА_1 з`явитись для опису та арешту майна належного ОСОБА_3 на 19.03.2025 на 11.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , яку вручено боржнику 15.03.2026, що підтверджено трекінгом «Укрпошта» №RО2.

Як вбачається із акту державного виконавця від 19.03.2026 виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що на дзвінки та стукіт в двері ніхто не відреагував, двері не відчинив. Боржник ОСОБА_1 на місце проведення виконавчих дій на вказану дату та місце не з`явився.

Як слідує із актів державного виконавця від 24.03.2026 виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 , а також за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що на дзвінки та стукіт в двері ніхто не відреагував, двері не відчинив.

Згідно з положенням статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем (частина п`ята статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

У частині шостій статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Пункт 1 частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Частиною восьмою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Правова позиція Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі, крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Такий загальний захист поширюється як на власника квартири, так і на користувача.

Пункт 2 статті 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідним в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Як зазначено у статті 30 Конституції України, статті 311 ЦК України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Пунктом 13 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте, це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі №757/41727/19.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд проаналізувавши зміст подання державного виконавця про примусове проникнення до житла, його матеріали та пояснення у судовому засіданні, вважає, що воно не підлягає до задоволення.

Так, суд звертає увагу на те, що матеріали подання не містять відомостей чи вчинялись державним виконавцем запити до державних органів (Південно-Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці, Головного управління Держпродспоживслужби у Тернопільській області, Пенсійного фонду України, Державної податкової служби України) щодо отримання боржником доходів, наявності у боржника технологічних транспортних засобів, сільськогосподарської техніки та інших механізмів, наявністю у нього відкритих рахунків у банках, на які б могло бути звернено стягнення з метою погашення боргу. Доказів щодо цього суду не надано. Крім цього, суд звертає увагу, що матеріали подання не містять відомостей про те, хто із фізичних осіб на даний час зареєстровані у житлі, дозвіл на примусове входження у які просить надати державний виконавець. Також, суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять даних, які підтверджували суму боргу на даний час за ОСОБА_1 та яку частину боргу ним уже погашено та у який спосіб - добровільно чи примусово. Також, на підтвердження факту умисного створення перешкод з боку ОСОБА_1 для проведення виконавчих дій та ухиленню від виконання рішення суду, державним виконавцем не взято у боржника пояснень щодо погашення ним заборгованості, у тому числі шляхом надання ним доступу до зазначеного нерухомого майна. Крім цього, державним виконавцем не з`ясовано чи є боржник засновником та дежателем акцій господарським товариств, а також можливі частки боржника у статуному фонді таких товариств на які може бути звернуто стягнення. Також, із матеріалів подання та даних, які додані до нього вбачається, що боржнику на праві власності належить інше нерухоме майно, а саме земельні ділянки, однак державним виконавцем не обгрунтовано неможливості звернення стягнення на вищевказане майно. При цьому, державним виконавцем не з`ясовано, чи зазначене житло у входження у яке він просить надати дозвіл, ОСОБА_1 використовує для свого проживання. Також, матеріали справи не містять даних щодо оголошення у розшук боржника ОСОБА_1 щодо встановлення його дійсного місцеперебування, у тому числі відсутні дані про перетин ним державного кордону України.

За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні подання державного виконавця Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Наконечної І.В. про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника слід відмовити.

Керуючись ст.ст.260, 439 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання державного виконавця Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Наконечної Ірини Валеріївни про примусове проникнення до житла боржника, відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвалу суду складено та проголошено 27.03.2026.

Головуючий суддя В. В. Ромазан