УХВАЛА

23 березня 2026 року

м. Київ

справа № 465/1972/22

провадження № 61-3193ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на постанову Львівського апеляційного суду від 06 лютого 2026 року в справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги

з теплопостачання,

встановив:

Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (далі - ЛМКП «Львівтеплоенерго») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 23 травня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з теплопостачання

в розмірі 170 085, 82 грн, інфляційні втрати в розмірі 5 840, 98 грн, 3% річних

в розмірі 5 963, 51 грн, а всього - 181 890, 31 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ОСОБА_2 та на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» по 1 364, 05 грн судового збору.

Постановою Львівського апеляційного суду від 06 лютого 2026 року рішення Франківського районного суду міста Львова від 23 травня 2024 року скасовано

та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з постачання гарячої води

у розмірі 32 323, 89 грн, інфляційні втрати в розмірі 3 615, 76 грн, 3% річних

в розмірі 2 095, 44 грн, а всього - 38 035, 09 грн.

У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» по 284,97 грн. судового збору.

06 березня 2026 року заявник ЛМКП «Львівтеплоенерго» засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу напостанову Львівського апеляційного суду від 06 лютого 2026 року у вказаній справі.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята

статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» встановлено, що з 01 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 328, 00 грн.

Ціна позову в цій справі становить 517 672, 19 грн, що станом на 01 січня

2026 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328, 00 грн * 250 = 832 000, 00 грн).

У касаційній скарзі заявник посилається на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та вказує, що скарга стосується питання права,

яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки випадки змішаної системи обліку, наявність і відсутність лічильників у різних квартирах одного будинку є масовими для всієї території України.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Проте заявником не наведено переконливих доводів стосовно того, в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду

на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права

як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Також заявник вказує, що справа має для заявника виняткове значення (підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), оскільки апеляційний

суд у межах однієї справи застосував різні підходи для схожих за своєю природою послуг, а сама процедура нарахування регулюється великою кількістю підзаконних актів, які потребують системного тлумачення Верховним судом.

Слід зазначити, що оцінка судом «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Аналіз наведених у скарзі доводів не дає підстав для висновку про те, що вказана справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки незгода з оскаржуваним судовим рішенням не свідчить про винятковість справи для заявника, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для останнього внаслідок прийняття такого судового рішення, а предмет спору в цій справі не містить обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи до категорії винятково значимих.

Інших підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких суд міг би визнати оскаржуване судове рішення таким, що підлягає касаційному оскарженню, у касаційній скарзі не зазначено та не обґрунтовано.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено в справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і воно не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на постанову Львівського апеляційного суду від 06 лютого 2026 року в справі за позовомЛьвівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго»

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко