Справа № 522/3895/26-Е
Провадження №2/522/6305/26
УХВАЛА

про передачу справи за підсудністю

25 березня 2026 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Науменко А.В. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення відшкодування за невиконання договору про надання послуг, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла справа за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення відшкодування за невиконання договору про надання послуг.

Відповідно, до протоколу автоматизованого розподілу судової справи вказаний позов надійшов у провадження судді Науменко А.В.

Суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє її відповідність вимогам статей 175, 177 ЦПК України, а також підсудність даної справи суду, до якого вона подана.

Встановлюючи конкретні вимоги до змісту та форми позовної заяви, а також до документів, які мають бути до неї додані, ЦПК України при цьому покладає обов`язок на суд перевірити виконання позивачем цих вимог та прийнятності позовної заяви на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Так, перевіряючи підсудність даної справи Приморському районному суду м. Одеси, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Статтею 28 ЦПК України визначено підсудність справ за вибором позивача.

Так, згідно із ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів.

Тобто, законодавець передбачив можливу альтернативну підсудність розгляду окремих категорій справ і наділив правом вибору звернення до суду виключно позивача.

У разі, якщо позивач за свої вибором звертається з позовом в один з декількох визначених у законі судів, він повинен обґрунтувати підстави свого звернення до конкретного суду з наданням доказів на їх підтвердження.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач не наводить обґрунтувань підсудності даної справи Приморському районному суду м. Одеси, в тому числі положеннями ч. 5 ст. 28 ЦПК України.

Закон України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12.05.1991 регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Пунктом 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Таким чином, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду у дотримання вимог ст. 175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке його право саме як споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», таким чином навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Проте в позовній заяві таке обґрунтування позовних вимог відсутнє.

Разом з тим, системний аналіз положень Закону України «Про захист прав споживачів» доводить, що для звернення особи до суду за правилами альтернативної підсудності у порядку ч. 5 ст. 28 ЦПК України недостатньо лише зазначити, що це є позов про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача саме як споживача послуг. Тобто, предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, із зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

Проте позивач у своїй позовні заяві не посилається на зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», не зазначає про те, яке право його саме як споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відтак, оскільки позивачем у позовній заяві не зазначено про те, яке право його саме як споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», відсутні підстави для висновку про підсудність даної справи Приморському районному суду м. Одеси на підставі ч. 5 ст. 28 ЦПК України, а тому підсудність даної справи повинна визначатися за загальним правилом, встановленим ч. 2 ст. 27 ЦПК України, яка визначає, що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Як слідує з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, місцезнаходженням відповідача ОСОБА_2 зареєстрованого як ФОП є: АДРЕСА_1 , що територіально знаходиться у Дніпровському районі міста Києва.

Згідно з ч. 9 ст. 187 ЦПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 31 цього Кодексу суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Таким чином, суд вважає, що дану позовну заяву слід направити за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва у відповідності до положень ч. 2 ст. 27 ЦПК України.

Щодо судового збору суд зазначає наступне: при зверненні до суду з дійсним позовом позивачем долучено копію платіжної інструкції № 1.574415339.1 від 15.03.2026 р. на суму 532,48 грн. та копію платіжної інструкції № 2.574468631.1 від 15.03.2026 р. на суму 1524,75 грн. з якої станом на 25.03.2026 року не можливо отримати поєднання з Державною Казначейською службою та відповідно перевірити та підтвердити сплату судового збору за таким платіжним документом. При цьому, як вбачається з матеріалів позовної заяви, у вказаних платіжних інструкціях, отримувем вказано Гук в Од.обл./Київський р-н/22030101.

Керуючись ст. ст. 27, 28, 31, 187, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення відшкодування за невиконання договору про надання послуг - передати за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва (02105, м. Київ, вул. Пластова (Сергієнка), буд. 3).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її підписання.

Суддя А.В. Науменко

25.03.26