Єдиний унікальний номер 317/3740/25
Номер провадження 2/317/83/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Громової І.Б.,

при секретарі судового засідання Шевченко В.С.,

за участю:

представника позивача, адвоката Грекова Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Греков Дмитро Валерійович, до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Греков Д.В., звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання непрацездатної матері у розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

В обґрунтування позову представник позивачки зазначив, що ОСОБА_1 , є непрацездатною жінкою похилого віку, пенсіонером, особою з інвалідністю ІІ групи. Чоловік позивачки - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що на даний час позивачка перебуває у скрутному матеріальному становищі, потребує постійного медичного обстеження та лікування. Так, лише за 2025 рік позивачка двічі перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні інтервенційної кардіології та рентгенангіографії в КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня». Позивачці рекомендовано приймати на постійній основі дороговартісні медичні препарати, здійснювати на постійній основі медичні обстеження, які є платними.

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином позивачки, зареєстрований з нею за однією адресою, є особою працездатного віку та офіційно працевлаштований, а тому, на думку позивача має можливість сплачувати кошти на утриманні непрацездатної матері.

У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Греков Д.В. позовну заяву підтримав, просив її задовольнити у повному обсязі.

Відповідач, своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився. Заяв, клопотань чи відзиву до суду не подавав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 09.02.1974 року Петро-Михайлівською сільською радою, Вільнянського району, Запорізької області, актовий запис № 9.

Батько ОСОБА_2 - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 20.07.2011 Августинівською сільською радою Запорізького району Запорізької області, актовий запис 31.

Відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 має ІІ групу інвалідності за загальним захворюванням.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3620 від 19.02.2025 КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у відділені інтервенційної кардіології та рентгенангіографії з 12.02.2025 по 19.02.2025 з діагнозом: 120-8 інші форми стенокардії та інше.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №6710 від 27.03.2025 КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у відділені інтервенційної кардіології та рентгенангіографії з 20.03.2025 по 27.03.2025 з діагнозом: 120-8 інші форми стенокардії та інше.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Статтею 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Сімейним кодексом України визначено обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків.

Таким чином, тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги беруться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі №212/1055/18-ц.

У матеріалах справи міститься копія довідки про доходи №2761 6144 7277 6722, відповідно до якої ОСОБА_1 перебуває на обліку в Запорізькому приміському об`єднаному управлінні ПФУ в Запорізькій області і отримує пенсію за віком.

Проте, вказана довідка відображає розмір, отриманої ОСОБА_1 пенсії лише за листопад 2024 року у сумі 4963, 60 грн.

Інших відомостей щодо отримання позивачкою доходів не надано.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачкою не надано суду належних та достовірних доказів про її потребу у щомісячних витратах на лікування. Як і не надано доказів того, що позивачка потребує посиленого лікування та значних коштів на це лікування, не надано суду доказів в обґрунтування розміру понесених чи необхідних для неї витрат на лікування, які б свідчили про те, що розмір отримуваної нею виплат є нижчим за розмір необхідних щомісячних витрат на лікування.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим, суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).

Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

Верховний Суд 23.10.2019 року прийняв постанову у справі № 917/1307/18, якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції "негативного доказу" для обґрунтування власної позиції. Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

У постанові Верховного Суду від 11.06.2020 року (справа № 757/1782/18) вказується, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Суд бере до уваги посилання позивачки, що вона має дохід у розмірі 4963, 60 грн., однак при цьому суд зазначає, що стороною позивача не надано суду доказів того, що остання є непрацездатною, та не отримує інший дохід, не надано довідок про отримання пенсії за 2024-2025 роки (довідки з податкової служби, з Пенсійного фонду України).

Суд бере до уваги надані позивачем відомості про її стан здоров`я, проте не знаходить відповідного підтвердження щодо здійснення витрат на лікування, які перевищують дохід позивача, що ставило б її у скрутне матеріальне становище.

Також, судом береться до уваги, що позивач не надала суду жодного належного та допустимого доказу того, що відповідач може надавати їй матеріальну допомогу та взагалі отримує будь-який дохід, та не заявила суду клопотання про витребування доказів щодо матеріального становища відповідача.

Крім того, з огляду на те, що в Україні діє програма "Доступні ліки" для зменшення фінансового навантаження на пацієнтів та збільшення доступності ліків, завдяки якій люди з хронічними захворюваннями мають змогу отримувати необхідні препарати безоплатно або з частковою доплатою, та оскільки позивачка не надала суду жодних доказів на підтвердження того, що вона постійно купує дороговартісні ліки, суд вважає, що позивачка не довела і вказану обставину на підтвердження потреби в матеріальній допомозі.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивач не довела належними та допустимими доказами наявність обставин, які слугували б підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на її утримання, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач має фінансову можливість для надання матеріальної допомоги позивачці, а тому відсутня обов`язкова умова, передбачена частиною першою статті 205 Сімейного кодексу України, для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача.

На підставі зазначеного, в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 77-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ), в інтересах якої діє представник - адвокат Греков Дмитро Валерійович (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: 69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 2-в/67), до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Б. Громова