ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/642/26 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Кочеткової І.В.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мороза Кирила Тарасовича на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року представник ОСОБА_2 адвокат Гапонець А.А. звернулась до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в обґрунтування якої зазначала, що ОСОБА_2 з 20.09.2024 року мала у своїй власності транспортний засіб марки BMW 530І, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 .

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України ОСОБА_2 у період з 22 червня 2025 року по 15 серпня 2025 року перебувала за межами України, а саме - у Федеративній Республіці Німеччина.

На час своєї відсутності ОСОБА_2 не надавала жодних розпоряджень щодо відчуження транспортного засобу, а також не видавала довіреностей на розпорядження своїм майном. Автомобіль зберігався на постійній основі на парковці біля будинку АДРЕСА_1 .

Після повернення до України у серпні 2025 року ОСОБА_2 виявила відсутність інформації у мобільному застосунку Дія щодо свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а також фактичну відсутність самого автомобіля за місцем його зберігання. У зв`язку з чим одразу звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 358 КК України.

04.09.2025 року ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області було розпочато кримінальне провадження № 0001449 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

В рамках вищевказаного кримінального провадження стало відомо, що 09.07.2025 року невідомою особою від імені ОСОБА_2 було підписано Договір комісії № 8788/25/1/001509 із ТОВ ГРОС АВТО в особі ОСОБА_3 , за яким Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один/ або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу (який підпадає під визначення вживаного транспортного засобу відповідно до пункту 189.3 статті 189 Податкового кодексу України): марка, модель BMW 530І, 2017 року випуску, колір чорний, VIN, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований за Власником (Комітентом за Договором комісії) транспортного засобу 20.09.2024 року за ціною, не нижче узгодженої Сторонами, а саме: 1160000 грн. Також, цього ж дня невідома особа від імені позивача підписала акт № 8788/25/1/001509 приймання-передачі транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Проте ОСОБА_2 не лише фізично не могла 09.07.2025 року укладати будь-які договори через свою відсутність на території України, але й взагалі не мала наміру здійснювати продаж свого майна. Таким чином, невідомими особами було підроблено документи, на підставі яких в подальшому відчужено належний позивачці автомобіль.

10.07.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРОСС АВТО» на підставі підробленого договору комісії № 8788/25/1/001509 уклало з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу транспортного засобу, на умовах якого Продавець зобов`язався передати у власність Покупцеві транспортний засіб: марка, модель BMW 530І, 2017 року випуску, колір чорний, VIN, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований за Власником (Комітентом за Договором комісії) транспортного засобу 20.09.2024 року (надалі - Транспортний засіб або ТЗ), внаслідок цього транспортний засіб вибув із володіння позивача.

В подальшому транспортному засобу марки BMW 530І, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , був присвоєні д.н.з. НОМЕР_4 .

Факт підроблення підпису, проставленого в Договорі комісії та Акті від імені позивача, підтверджується висновком експерта № СЕ-19/104-25/37703-ПЧ від 26.09.2025, яким встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2 , розташований в графі «Комітент» на другій сторінці Договору комісії N 8788/25/1/001509 від 09.07.2025 - виконаний не ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_2 , розташований в графі «Комітент» (довірена особа)» на другій сторінці Акту N 8788/25/1/001509 від 09.07.2025 технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер, - виконаний не ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а іншою особою.

Зауважувала, що транспортний засіб вибув із володіння позивача не з її волі, а внаслідок протиправних дій третіх осіб, які підробили документи та незаконно відчужили автомобіль.

Так, ОСОБА_2 має намір звернутись до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ТОВ «ГРОСС АВТО», Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях про витребування майна з чужого незаконного володіння. Предметом спору є рухоме майно - транспортний засіб марки BMW 530І, державний номер НОМЕР_4 , VIN НОМЕР_2 , який вибув із володіння позивача не з її волі, на підставі підроблених документів, та наразі зареєстрований за відповідачем.

Відповідач, як формальний власник транспортного засобу, має повну юридичну та фактичну можливість розпоряджатися ним, у тому числі: здійснити відчуження третім особам (продаж, дарування, обмін тощо); зняти з обліку або перереєструвати автомобіль у сервісному центрі МВС; виїхати за межі України або знищити / пошкодити майно, що унеможливить його фактичне повернення позивачу.

З огляду на рухомий характер майна, можливість його швидкого переміщення, перереєстрації або відчуження, існує висока ймовірність безповоротної втрати предмета спору ще до ухвалення рішення судом. Таким чином, існує реальна загроза втрати предмета спору або утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову про витребування майна.

Посилаючись на вказані обставини, заявник просила суд вжити заходи забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки BMW 530І, д.н.з. НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_2 , із забороною щодо вчинення будь-яких дій, спрямованих на його відчуження, розпорядження та користування.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову до подачі позовної заяви задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки BMW 530І, д.н.з. НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_2 , із забороною щодо вчинення будь-яких дій, спрямованих на його відчуження, розпорядження та користування.

Копію ухвали суду направлено для виконання до КОМУНАРСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ ЗАПОРІЖЖІ ПІВДЕННОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. ОДЕСА) та Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях для виконання та відома.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Мороз К.Т. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати, ухвалите нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем транспортного засобу BMW 530I, д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_2 , оскільки остання придбала у Товариства з обмеженою відповідальності «ГРОСС АВТО» даний транспортний засіб шляхом укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу та остання не знала та не могла знати про факт підроблення договору комісії тощо. Крім того, даний транспортний засіб знаходився на продажі на автомайданчику karavan_auto та на даному автомайданчику містилися ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_1 при виборі авто мала доступ до огляду транспортного засобу BMW 530I, номер кузова НОМЕР_2 , було проведено тест-драйв авто та пройдено технічний огляд авто перед купівлею.

Звертає увагу, що спірний транспортний засіб «BMW 530I», 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , чорного кольору, він: НОМЕР_2 визнано речовим доказом в рамках кримінального провадження № 0001449, яке ще не завершене, тому вважає, що позов у даній справі, який заявлений, зокрема, з посиланням на положення ст. 388 ЦК України, як на підставу для витребування майна, задоволенню не підлягає, оскільки у цьому випадку наявне втручання у межі кримінального провадження.

Представником позивача було подано до слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра скаргу в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001449 від 04.09.2025 року, та за розглядом даної скарги було постановлено ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 14 листопада 2025 року про зобов`язання уповноваженої особи СВ ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області повернути власнику ОСОБА_1 вилучене майно - транспортний засіб «BMW 530I», 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , чорного кольору, він: НОМЕР_2 .

За матеріалами кримінального провадження встановлено, що транспортний засіб, набутий у власність ОСОБА_1 , придбано на законних підставах, із дотриманням вимог чинного законодавства України. Зазначена особа є добросовісним набувачем майна, що підтверджується наявними у справі доказами, а тому будь-які претензії чи процесуальні зауваження з боку органу досудового розслідування щодо законності набуття нею права власності на вказаний транспортний засіб відсутні.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Гапонець А.А. на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. Зазначає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду, є безпідставними та необґрунтованими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вимогами частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки BMW 530І, д.н.з. НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_2 , із забороною щодо вчинення будь-яких дій, спрямованих на його відчуження, розпорядження та користування, є необхідним для можливості виконання рішення суду по справі. Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення і виникнення між сторонами у справі конфліктних ситуацій. Будь-які права інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, не порушуються у зв`язку із вжиттям такого заходу.

Апеляційний суд погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Стаття 150 ЦПК України визначає перелік видів забезпечення позову. Згідно із пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. У пункті 2 частини першої цієї статті вказано, що позов може забезпечуватись забороною вчиняти певні дії.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч. 2 ст.150 ЦПК).

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При оцінці зазначеної співмірності, слід ураховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 у справі № 754/5683/22 висловила правову позицію про те, що при вирішенні питання забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Отже, колегія суддів наголошує, що накладення арешту на вказаний транспортний засіб із іншими заборонами щодо вказаного рухомого майна, гарантуватиме реальне виконання майбутнього судового рішення у разі задоволення позову.

Майбутній відповідач, як власник вказаного автомобіля, при відсутності заборони чи арешту, має право в будь-який момент відчужити належне йому майно, здійснити інші дії щодо цього автомобіля, які можуть змінити його вартість, придатність до експлуатації, а тому невжиття вказаних заходів забезпечення позову може призвести до відчуження даного майна відповідачем, його втрати чи пошкодження та утруднення чи неможливості виконання можливого рішення суду про задоволення позову в частині повернення майна.

При цьому, наявність зазначених заходів щодо вказаного майна ніяким чином не порушить права скаржника, оскільки обмеження щодо спірного майна є тимчасовими, застосовуються на час розгляду спору судом.

Тобто, метою заходу забезпечення є підтримання сталого статусу спірного майна, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення ЄСПЛ від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини").

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (відповідачів) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 910/18739/16, від 21.10.2021 у справі № 910/20007/20).

Апеляційний суд зауважує, що у разі відчуження спірного майна або ж пошкодження, розкомплектування чи інших дій відповідача щодо автомобіля, відновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, буде утрудненим, а позивач буде вимушена здійснювати додаткові процесуальні дії для відновлення свого порушеного права.

Покликання скаржника на порушення судом процесуальних норм, неспівмірність заходів із змістом позовних вимог апеляційний суд не бере до уваги, оскільки такі не підтверджені матеріалами даної справи та не тягнуть безумовного скасування оскаржуваного судового рішення, а вимоги позову мають матеріальний характер, оскільки стосуються повернення спірного майна у власність позивача як попереднього законного власника.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у численних своїх судових рішеннях, зокрема і в постанові від 08.01.2024 у справі № 915/772/23.

Доводи, що наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду, та не дають підстав вважати, що суд порушив норми процесуального права, про що зазначив у скарзі заявник.

Окрім того, слід звернути увагу на те, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши суть спору, що виник між сторонами, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, правильно прийшов до висновку про обґрунтованість заяви.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі або ж її зміни.

При цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мороза Кирила Тарасовича залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 09 березня 2026 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: І.В. Кочеткова

Е.А. Онищенко