Справа №491/244/26
УХВАЛА

26 березня 2026 року м. Ананьїв

Суддя Ананьївського районного суду Одеської області Надєр Л.М., розглянувши матеріали позовної заяви першого заступника керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону Брильова Максима Олександровича в інтересах держави в особі Ананьївської міської ради до ОСОБА_1 , про витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА:

До Ананьївського районного суду Одеської області надійшли матеріали позовної заяви першого заступника керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону Брильова Максима Олександровича в інтересах держави в особі Ананьївської міської ради до ОСОБА_1 , про витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки.

23 березня 2026 року перший заступник керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону Брильов М.О., який діє в інтересах Ананьївської міської ради, звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Ананьївської міської ради земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :01:002:0678, призначену для ведення особистого селянського господарства, і розташовану за межами населених пунктів на території Ананьївської міської ради Подільського району Одеської області.

Позовну заяву прокурор мотивував тим, що під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000255 від 15 липня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, виявлено факт порушення вимог земельного законодавства України під час передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

У відповідності до глави 2 розділу ІІІ ЦПК України до відкриття провадження у справі суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст.ст.175-177 ЦПК України, чи підсудна справа даному суду, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження у цивільній справі, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у справі є земельна ділянка, власником якої є фізична особа, предмет спору безпосередньо стосується прав і обов`язків власника земельної ділянки, а тому з огляду на характер правовідносин, з яких виник спір, його слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

В цьому практика Верховного Суду є сталою (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22).

Отже, справа підсудна Ананьївському районному суду Одеської області.

Відповідно до ч.2 ст.175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до п.3 ч.ч.1, 2 ст.1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначений законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом. Таким є Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII.

Нормами ч.1, абз.1, 2 ч.ч.3, 4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» врегульовано, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: 1) звертатися до суду з позовом (заявою, поданням); 2) вступати у справу, порушену за позовом (заявою, поданням) іншої особи, на будь-якому етапі судового провадження; 3) ініціювати перегляд судових рішень, у т.ч. у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи; 4) брати участь у розгляді справи; 5) подавати цивільний позов під час кримінального провадження у випадках та порядку, визначених кримінальним процесуальним законом; 6) брати участь у виконавчому провадженні при виконанні рішень у справі, в якій прокурором здійснювалося представництво інтересів громадянина або держави в суді; 7) з дозволу суду ознайомлюватися з матеріалами справи в суді та матеріалами виконавчого провадження, робити виписки з них, отримувати безоплатно копії документів, що знаходяться у матеріалах справи чи виконавчого провадження (ч.6 ст.23 Закону України «Про прокуратуру»).

Отже, наведена вище норма Закону України «Про прокуратуру» передбачає різні форми представництва прокуратурою в суді, серед яких є, зокрема така форма представництва як звернення до суду з позовом. А підставою для представництва інтересів держави - є порушення або загроза порушення її інтересів, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежно здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого належать відповідні повноваження, а також у разі якщо такого органу немає. Вказане чітко узгоджується з наведеними приписами ч.3 ст.23 та зі ст.24 Закону України «Про прокуратуру», а порядок такого звернення врегульований процесуальним законодавством, зокрема ч.3 ст.56 ЦПК України, згідно з якою у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами; право подання цивільного позову у кримінальному провадженні надається прокурору, який бере в ньому участь (частини перша, друга зазначеної статті Закону України «Про прокуратуру»).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст.185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (ч.ч.4, 5 ст.56 ЦПК України).

Статтею 24 Закону України «Про прокуратуру» визначені особливості здійснення окремих форм представництва прокурором інтересів громадянина або держави в суді. Так, згідно із частиною першою цієї статті, право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про прокуратуру» у разі потреби рішенням Генерального прокурора можуть утворюватися спеціалізовані прокуратури на правах структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора, на правах обласних прокуратур, на правах підрозділу обласної прокуратури, на правах окружних прокуратур, на правах підрозділу окружної прокуратури. Перелік, утворення, реорганізація та ліквідація спеціалізованих прокуратур, визначення їх статусу, компетенції, структури і штатного розпису здійснюються Генеральним прокурором.

Так, згідно Переліку спеціалізованих прокуратур у сфері оборони (на правах окружних), затвердженого наказом Офісу Генерального прокурора від 17 травня 2023 року №75 «Про окремі питання забезпечення функціонування спеціалізованих прокуратур у сфері оборони (на правах окружних)», однією з таких, зокрема, є Одеська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону.

Пунктом 3 наказу Офісу Генерального прокурора від 17 травня 2023 року №130 «Про особливості організації діяльності спеціалізованих прокуратур у сфері оборони» передбачено спеціалізованим прокуратурам у сфері оборони (на правах обласних) забезпечувати виконання повноважень, визначених Законом України «Про прокуратуру», іншими законодавчими актами, наказами Генерального прокурора, з урахуванням положень цього наказу, зокрема, Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Південного регіону на території Вінницької, Кіровоградської, Миколаївської, Одеської та Херсонської областей, Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, а також у військово-морській зоні "Чорноморська", що включає води територіального моря і внутрішні води України у Чорному морі.

Відповідно до пункту 6.2 Наказу № 130 спеціалізованим прокуратурам у сфері оборони (на правах обласних та окружних) наказано забезпечувати організацію та здійснення представництва інтересів держави в суді щодо правовідносин, пов`язаних із діяльністю суб`єктів, визначених у пункті 6.1 Наказу, крім центральних апаратів (адміністрацій, управлінь) цих органів, їх підрозділів, повноваження яких поширюються на всю територію України (за винятком видів, окремих родів військ Збройних Сил України).

Так, пунктом 6.1 Наказу № 130 передбачено забезпечувати організацію та здійснення представництва інтересів держави в суді: спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Офісу Генерального прокурора щодо правовідносин, пов`язаних із діяльністю Міністерства оборони України, Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Управління державної охорони України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державного космічного агентства України, підприємств, установ, організацій, що їм підпорядковані; Національного університету оборони України імені Івана Черняховського; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України; Державної служби експортного контролю України; акціонерного товариства "Українська оборонна промисловість" та товариств, щодо яких ним здійснюється управління корпоративними правами держави; Державного підприємства обслуговування повітряного руху України; Державного агентства резерву України (з питань державного мобілізаційного резерву); державних замовників у сфері оборони та виконавців, співвиконавців (субпідрядників) державного контракту (договору) з оборонних закупівель; інших центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ й організацій, що здійснюють накопичення та зберігання матеріальних цінностей державного мобілізаційного резерву; Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", військово-цивільних адміністрацій, військових адміністрацій з питань забезпечення оборони, здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

Таким чином, реалізація зазначених конституційних положень, передбачених п.3 ч.ч.1, 2 ст.1311 Конституції України здійснюється національною прокуратурою в різних напрямках, одним з яких є представництво в суді інтересів держави у сфері оборони, що здійснюється спеціалізованою прокуратурою в оборонній сфері.

Згідно преамбули Наказу №130 останній прийнятий з метою забезпечення належної організації роботи спеціалізованих прокуратур у сфері оборони щодо виконання визначених функцій, розмежування їхніх повноважень із самостійними структурними підрозділами Офісу Генерального прокурора, обласними та окружними прокуратурами, керуючись ст.9 Закону України «Про прокуратуру».

Отже, дія зазначеного підзаконного акта не суперечить засадам діяльності прокуратури, передбачених ст.3 та нормам ст.ст.23, 24 Закону України «Про прокуратуру», а визначає повноваження спеціалізованих прокуратур у сфері оборони на виконання визначених функцій та розмежування їхніх повноважень із самостійними структурними підрозділами Офісу Генерального прокурора, обласними та окружними прокуратурами відповідно до положень норм ст.ст.7, 9 Закону України «Про прокуратуру».

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо представництва відповідною територіальною спеціалізованою прокуратурою Ананьївської міської ради, то відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно з положеннями ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Водночас ч.1 ст.12 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що у системі прокуратури України діють окружні прокуратури, перелік та територіальна юрисдикція яких визначається наказом Генерального прокурора. Утворення, реорганізація та ліквідація окружних прокуратур, визначення їхньої компетенції, структури і штатного розпису здійснюються Генеральним прокурором.

Пунктами 1, 2 ч.1 ст.13 Закону України «Про прокуратуру» врегульовано, що до повноважень керівника окружної прокуратури належить, зокрема, представництво окружною прокуратурою у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями, а також організація діяльності окружної прокуратури.

З матеріалів справи встановлено, що спірна земельна ділянка, яка стала підставою виникнення предмета спору розташована на території колишньої Романівської сільської ради Ананьївського району Одеської області і належить Ананьївській міській територіальній громаді та відноситься до компетенції захисту інтересів держави на відповідній території Ананьївської міської ради.

Відповідно до Переліку і територіальної юрисдикції окружних прокуратур, затвердженого наказом Генерального прокурора від 17 лютого 2021 року №39, територіальна юрисдикція Ананьївської міської територіальної громади відноситься до компетенції Любашівської окружної прокуратури.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15 січня 2026 року у справі №921/190/25 вказано, зокрема, наступне: «43. Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудоване на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом". Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів (висновок Верховного Суду, викладений у постановах: від 07 березня 2023 року у справі № 910/13573/21; від 08 серпня 2024 року у справі № 921/467/23; від 19 листопада 2024 року у справі № 918/35/24; від 26 червня 2025 року у справі № 910/16936/23). 44. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №9901/396/19 зазначено: "Враховуючи концепцію належного врядування, зміст якої, зокрема, розкритий у практиці ЄСПЛ, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах". 45. Також Конституційний Суд України, визнаючи за органом публічної влади право на певні дискреційних повноваження у прийнятті рішень, втім застерігає, що "цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з іншого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів" (абзац третій підпункту 2.4. пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 08 червня 2016 року № 3-рп/2016). 46. Верховний Суд звертається також до правової позиції, викладеної у постанові від 19 листопада 2024 року у справі № 918/35/24, за змістом якої законодавче регулювання не є і не може бути всеосяжним за формою та змістом. Відтак, під час здійснення органом своїх повноважень наявність у нього певної міри розсуду є допустимою та належною. Попри це, межі дискреційних повноважень такого органу не можуть бути неоглядними. Міра такого розсуду повинна бути мінімально достатньою, зокрема, з метою уникнення порушення нормативно-правових приписів та запобіганню зловживанню. Тому з позиції гарантування основоположних прав людини, надання дискреційних повноважень органам, обсяг яких не має чітко визначених меж, було б несумісним з принципом верховенства права, як одним з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конвенцією і Конституцією України. 47. Верховний Суд виходить з того, що при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених в інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог. 48. Крім того, у постанові від 05 липня 2019 року у справі № 802/833/17-а Верховний Суд вказав, що компетенція - це сукупність повноважень, прав та обов`язків державного органу, установи або посадової особи, які вони зобов`язані використовувати для виконання своїх функціональних завдань. Компетенцію державного органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Внаслідок різного тлумачення законодавства компетенція суб`єктів владних повноважень може перетинатися, внаслідок чого виникає компетенційний спір. Завданням суду у компетенційних спорах є розв`язання законодавчої колізії, а також усунення наслідків дублювання повноважень. 49. У постанові від 16 серпня 2023 року у справі № 440/3862/18 Верховний Суд дійшов висновків, що метою вирішення компетенційного спору є гарантування принципу правової визначеності, унеможливлення дублювання однакових повноважень декількома суб`єктами владних повноважень або ухилення держави в особі створених нею органів від виконання певних функцій. Вирішуючи такий спір, суд втілює в життя конституційну норму, визначену частиною другою статті 19 Конституції України. 50. Підсумовуючи вище викладене, колегія суддів зазначає, що у зазначеному випадку, помилкові висновки суду апеляційної інстанції про можливість звернення відповідною територіальною прокуратурою у сфері оборони (у зазначеному випадку Тернопільською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Західного регіону) з позовом в інтересах держави в особі Інспекції та Міськради, фактично призвела до виникнення конкуруючої компетенції та потенційно-можливого компетенційного конфлікту у майбутньому між спеціалізованою прокуратурою в оборонній сфері на правах окружної та окружною прокуратурою (у зазначеному випадку Теребовлянською окружною прокуратурою) та / або обласною прокуратурою. 51. Відповідно, Верховний Суд висновує, що спеціалізована прокуратура в оборонній сфері, зокрема Західного регіону в особі Тернопільської спеціалізованої прокуратури, як державний орган єдиної системи прокуратури України, згідно зі статтею 1 Закону України "Про прокуратуру", метою діяльності якої є, зокрема захист інтересів держави, обмежується її предметною компетенцією - сферою оборони, а тому у прокуратури у сфері оборони, як вище зазначено, відсутні повноваження для представництва інтересів держави у правовідносинах охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, пов`язаних з діяльністю Державної екологічної інспекції України та її регіональних органів, та органів місцевого самоврядування, зокрема Скалатської міської ради, у цих відносинах.».

Відповідно до п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано, заява повертається позивачеві.

Враховуючи, що подана позовна заява фактично підписана особою, яка не має право її підписувати, суд дійшов висновку про повернення заяви, в порядку п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 43, 175, 185 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Позовну заяву першого заступника керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону Брильова Максима Олександровича в інтересах держави в особі Ананьївської міської ради до ОСОБА_1 , про витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що у відповідності до положень ч.8 ст.185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Копію ухвали направити позивачу.

У відповідності до положень ч.2 ст.261 ЦПК України ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: Надєр Л.М.

Ухвала набула законної сили "_____"____________________20____року.