печерський районний суд міста києва
пр. № 2-ві-27/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року Печерський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Ільєвої Т.Г.,

секретаря Романенко Д.С.

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Печерського районного суду м. Києва Литвинової Ірини Валеріївни від розгляду цивільної справи №757/10445/22-ц за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби, Державного бюро розслідувань, треті особи: Президент України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

13.03.2026 у провадження судді Печерського районного суду м. Києва Ільєвої Т.Г. надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Печерського районного суду м. Києва Литвинової Ірини Валеріївни від розгляду цивільної справи №757/10445/22-ц за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби, Державного бюро розслідувань, треті особи: Президент України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини про відшкодування моральної шкоди.

Так, в обґрунтування відводу зазначено, що, на думку заявника, дії головуючого судді в ході розгляду справи порушують його права, оскільки останньому не було роз`яснено його права та допущено розгляд справи з неуповноваженою особою.

Також, заявник посилається на те, що суддею було порушено вимоги ст. 263 ЦПК України, норми Конституції України та проголошено повний текст ухвали раніше п`яти днів.

Враховучи зазначені обставини, ОСОБА_1 звернувся з заявою про відвід судді Печерського районного суду м. Києва Литвинової Ірини Валеріївни.

На підставі ч. 8 статті 40 ЦПК України, заява про відвід судді розглядається без повідомлення учасників справи.

Суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу за наявності на те підстав (обставин), вичерпний перелік яких визначений у статті 36 ЦПК України, що виключає можливість їх розширеного тлумачення.

Згідно з положеннями пунктів 1-5 частини першої статті 36 ЦПК України, суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи, а також якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Європейський суд з прав людини у рішеннях зазначає, що найголовнішою є існування довіри, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, § 48).

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, пункт 46).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

Таким чином, заявником не наведено, а судом не встановлено обставин, які б безпосередньо свідчили про упередженість головуючого судді у справі за його позовом, а також інших підстав, передбачених статтею 36 ЦПК України, які унеможливлювали б розгляд справи суддею та викликали необхідність її відводу.

Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Відповідно до ст.ст. 126, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 6, 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України; здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Для відведення судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Зважаючи на доводи заяви про відвід, суд приходить до висновку, що обґрунтування, наведені у ній, не можуть бути підставою для відводу судді у справі, являються суб`єктивним сприйняттям обставин і не свідчать про необ`єктивність або упередженість головуючого судді по суті справи, оскільки доводи заявника є необґрунтованими, хаотиними та належним чином не сформованими.

Окрім цього, суд звертає увагу, що процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 04.03.2026 головуючим суддею було розглянуто відвід ОСОБА_1 та відмовлено у його задоволенні.

Суд, звертає увагу, що пунктом 1 ч. 2 ст. 43 та ч. 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Таким чином, суд, аналізуючи доводи заявника, прийшов до висновку, що вони є безпідставними, формуються на особистісному трактуванні законодавства та дій головуючого судді, свідчать про непогодження з постановленими рішеннями судді, яким може бути надана оцінка апеляційною або касаційною інстанцією в разі оскарження рішення суду.

Окрім того, формування позиції заявника зводиться до несприйняття будь-яких дій судді, що свідчить про зловживання своїми процесуальними обов`язками, затягуванням розгляду справи та першкоджанні у здійсненні правосудд, доступ до якого і формується в першу чергу через судовий розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 1-19, 36-40, 352-353 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про відвід судді Печерського районного суду м. Києва Литвинової Ірини Валеріївни від розгляду цивільної справи №757/10445/22-ц за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби, Державного бюро розслідувань, треті особи: Президент України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини про відшкодування моральної шкоди.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили негайно після її підписання суддею, заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Тетяна ІЛЬЄВА