ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року

м. Київ

справа № 727/4654/19

провадження № 61-291св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідачка), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовомзаступника військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці

доЧернівецької міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Держгеокадастру в Чернівецькій області,

провизнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, договору купівлі-продажу земельної ділянки та свідоцтва про право власності на нерухоме майно

за касаційними скаргами заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Рихлюка Олексія Вікторовича та ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 грудня 2025 року у складі колегії суддів Лисака І. Н., Височанської Н. К., Литвинюк І. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст вимог і підстав позовної заяви

1. У квітні 2019 року заступник військового прокурора Чернівецького гарнізону (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівців (далі - КЕВ м. Чернівців) звернувся до суду з позовом, який було уточнено, до Чернівецької міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області (далі - ГУДержгеокадастру), про визнання рішень органу місцевого самоврядування недійсними, визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки та свідоцтва про право власності на нерухоме майно недійсними.

2. Позовна заява мотивована тим, що рішенням Виконавчого комітету Чернівецької обласної ради депутатів трудящих від 28 листопада 1952 року № 31-09016 (з додатками) виділено Чернівецькому гарнізону земельні ділянки у натурі для потреб оборони та надання обласному виконавчому комітету спільно з виконавчим комітетом міської ради та начальником гарнізону проєктів про виділення земельних ділянок для навчальних цілей.

3. Рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів від 17 жовтня 1978 року № 629/20 «Про видачу державних актів на право користування землею Чернівецькій квартирно-експлуатаційній частині району» виданий державний акт на право користування землею Чернівецькій квартирно-експлуатаційній частині району, у тому числі державний акт на право користування землею на земельну ділянку військового містечка № НОМЕР_1 , площею 5,9 га.

4. Цим рішенням виконавчого комітету міської ради визначено, що вирахування площ здійснювалось за координатами, ув`язка теодолітних ходів проводилася замкнутими полігонами, система координат умовна. Для видачі державних актів Чернівецькій квартирно-експлуатаційній частині району передаються площі: НОМЕР_1 - 5,9 га. Відповідно до акта приймання (передачі) будівель, споруд та територій військового містечка від Чернівецької квартирно-експлуатаційної частини району до Чернівецького міського Виконавчого комітету передана земельна ділянка, площею 5,0 га. У вказаному акті зазначається - «наявність та якісний стан будівель та споруд - будівель немає».

5. Відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії б № 037683, виданого 01 березня 1980 року Чернівецькій квартирно-експлуатаційній частині району Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради надана у постійне та безоплатне користування земельна ділянка для господарських потреб, загальною площею 112,3 га, до складу якої увійшла земельна ділянка військового містечка № НОМЕР_1 , площею 0,9000 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

6. Згідно з Директивою Міністра оборони України від 20 квітня 2005 року № Д-322/1/010 Чернівецьку квартирну експлуатаційну частину району реформовано у КЕВ м. Чернівців.

7. Цим державним актом на право постійного користування землею підтверджується право держави в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, як органу управління та КЕВ м. Чернівців, як користувача, на цю земельну ділянку. Відсутність реєстрації відповідного права не позбавляє державу права на розпорядження земельною ділянкою.

8. На підставі пункту 5.4, 8.8 Інструкції з обліку земельних ділянок в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 19 грудня 2017 року № 680, спеціалістами КЕВ м. Чернівців 12 червня 2018 року виявлено та складено акт про самовільне зайняття земель оборони або нерухомого військового майна військового містечка № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,9000 га. Згідно з актом самовільного зайняття земель оборони або нерухомого військового майна виявлено самовільне будівництво ОСОБА_1 будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці, площею 0,1796 га.

9. Було з`ясовано, що рішенням 53 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 31 липня 2014 року № 1300, у тому числі ОСОБА_1 , надано дозвіл на складання проєкту відведення земельної ділянки, площею 0,0800 га, на АДРЕСА_2 безоплатно у власність.

10. 03 листопада 2014 року рішенням 56 сесії VI скликання Чернівецької міської ради № 1392 ОСОБА_1 затверджено проєкт відведення і передано безоплатно у власність земельну ділянку, площею 0,0876 га, на АДРЕСА_2 , кадастровий номер :14:002:1068, цільове призначення - для індивідуального садівництва.

11. 25 вересня 2014 року рішенням 55 сесії VI скликання Чернівецької міської ради № 1361, зокрема, ОСОБА_2 надано дозвіл на складання проєкту відведення земельної ділянки, площею 0,0800 га, на АДРЕСА_3 безоплатно у власність.

12. 31 серпня 2015 року рішенням 68 сесії VI скликання Чернівецької міської ради № 1706 ОСОБА_2 затверджено проєкт відведення і передано безоплатно у власність земельну ділянку, площею 0,0920 га, на АДРЕСА_3 , кадастровий номер :14:002:1087, цільове призначення - для індивідуального садівництва.

13. Чернівецька міська рада не мала правових підстав для розпорядження вказаними земельними ділянками та на передачу їх фізичним особам безоплатно у власність, оскільки Міністерство оборони України чи уповноважені ним органи дозволу на передачу у комунальну, приватну власність, добровільної відмови від земельної ділянки не надавало, а земля не відчужувалася.

14. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 30 вересня 2015 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 вересня 2015 року придбав у ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,0920 га, на АДРЕСА_3 , кадастровий номер :14:002:1087.

15. Об`єднавши зазначені земельні ділянки, 14 грудня 2015 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно з індексним номером 49799505, а саме: на земельну ділянку, площею 0,1796 га, кадастровий номер :14:002:1094, цільове призначення - для індивідуального садівництва.

16. 29 травня 2017 року пунктом 1 рішення 29 сесії VII скликання Чернівецької міської ради № 729 «Про затвердження юридичним та фізичним особам проектів відведення земельних ділянок зі зміни цільового призначення» ОСОБА_1 затверджено проєкт відведення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_6, АДРЕСА_7 , площею 0,1796 га, кадастровий номер :14:002:1094, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) код 02.01, за рахунок власної земельної ділянки, наданої для індивідуального садівництва. Цим пунктом рішення органу місцевого самоврядування земельній ділянці присвоєно поштову адресу:

АДРЕСА_8. 17 . Разом з тим ні Кабінетом Міністрів України, ні Міністерством оборони України земельна ділянка, площею 0,1796 га, військового містечка № НОМЕР_1 до комунальної власності не передавалася, оскільки існує особливий, передбачений законодавством, порядок надання земель оборони у користування із земель, що перебувають у користуванні відповідних військових формувань, обумовлений відповідним статусом цих земель та їх призначенням. Отже, оспорювані рішення Чернівецької міської ради, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30 вересня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , і свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14 грудня 2015 року, видане на ім`я ОСОБА_1 , є недійсними, оскільки видані з порушенням положень закону.

18. Оскільки КЕВ м. Чернівців, який є бюджетною установою та складовою частиною Збройних сил України і підпорядкований Міністерству оборони України, з позовом за захистом інтересів держави не звернувся, Міністерство оборони України також не вчинило таких дій, тому виходячи з потреби захисту майнових інтересів держави у сфері земельних відносин, саме у прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м. Чернівців, виникло право на звернення до суду з цим позовом.

19. Згідно з висновком земельно-технічної експертизи Чернівецького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 30 серпня 2022 року № 29380/20-41 площа накладення земельної ділянки за кадастровим номером :14:002:1094 на земельну ділянку, що перебуває у власності держави в особі Міністерства оборони України та перебуває на праві постійного користування у КЕВ м. Чернівці відповідно до державного акта на право користування землею від 01 березня 1980 року Б №037683, складає 0,1788 га.

20. З врахуванням викладеного прокурор просив суд: визнати недійсним пункт 7 додатку 4 рішення 56 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 03 листопада 2014 року № 1392, яким ОСОБА_1 затверджено проєкт відведення і передано безоплатно у власність спірну земельну ділянку; визнати недійсним пункт 30 додатку 4 рішення 68 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 31 серпня 2015 року № 1706, яким ОСОБА_2 затверджено проєкт відведення і передано безоплатно у власність спірну земельну ділянку; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30 вересня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14 грудня 2015 року, видане на ім`я ОСОБА_1 , у частині права на земельну ділянку площею 0,1788 га.

Стислий виклад змісту судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

21. Суди неодноразово розглядали цю справу.

22. Так, вперше, рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 червня 2023 року у задоволенні позову прокурора відмовлено.

23. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що прокурором не надано доказів, які підтверджують, що Міністерство оборони України та КЕВ м. Чернівці, чи їх посадові особи не здійснюють або не належним чином здійснюють свої повноваження відповідно до положень закону, яким чином така дія чи бездіяльність становить загрозу порушення інтересів держави. Прокурором не зазначено причин неможливості вказаних органів з відповідною процесуальною дієздатністю самостійно здійснювати захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів у судовому порядку. Отже, заступником прокурора подано позов без достатніх правових підстав та за відсутності належного обґрунтування підстав такого представництва.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що для припинення права постійного користування земельною ділянкою, що входить до земель оборони має бути, як наявність згоди Міністерства оборони України, так і рішення розпорядника земель державної власності - Кабінету Міністрів України. Прокурором не надано відповідного рішення органу місцевого самоврядування щодо надання земельних ділянок у користування, які б були відображені в дослідженому державному акті на право постійного користування землею від 01 березня 1980 року серії б № 037683, а отже, неможливо встановити, які саме земельні ділянки, якою площею, за якими адресами надані в користування Чернівецькій Квартирно-експлуатаційній частині району. Крім того, державний акт на право постійного користування землею не зареєстрований у Книзі записів державних актів на право користування землею, оскільки у ньому відсутні такі відомості та він містить виправлення, що є недопустимим.

ОСОБА_1 згідно з положеннями закону отримав документи щодо спірної земельної ділянки та надалі став її власником, тобто він є добросовісним набувачем, що не заперечувалося прокурором і представником КЕВ м. Чернівці.

Суд першої інстанції зазначив, що обраний прокурором засіб судового захисту за заявленими вимогами не призведе до поновлення порушених прав, оскільки на спірній земельній ділянці вже знаходиться нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_1 , задоволення позову призведе до втручання в його право власності та накладення на ОСОБА_1 непропорційного тягаря, що порушить статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентну практику Європейського суду з прав людини.

24. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 20 листопада 2023 року апеляційну скаргу прокурора задоволено частково. Змінено мотивувальну частину рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19 червня 2023 року, викладено її в редакції цієї постанови.

25. Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що прокурор листами від 19 листопада 2018 року звертався до Міністерства оборони України, КЕВ м. Чернівці з питанням про те, чи вживалися останніми заходи представницького характеру для відновлення порушених прав держави щодо спірної земельної ділянки, отримавши відповіді, що такі дії не вживалися. Ураховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про те, що прокурор не обґрунтував підстави представництва інтересів держави є помилковим.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що межі земельної ділянки військового містечка на місцевості не встановлювалися (не відновлювалися), існуючі межі на місцевості відсутні, встановити (відновити) їх немає можливості, оскільки відсутні відомості щодо місця розташування земельної ділянки.

Належна ОСОБА_1 земельна ділянка, площею 0,1796 га, створена шляхом об`єднання двох земельних ділянок, площами 0,0920 га та 0,0876 га. Разом з тим відповідно до форм 6-зем та 2-зем, тобто офіційних відомостей з Державного земельного кадастру, зазначені земельні ділянки ОСОБА_1 до земель оборони не відносилися, а були землями комунальної власності.

При прийнятті рішень органами місцевого самоврядування про надання у власність ОСОБА_1 земельних ділянок кадастровий номер :14:002:1087, кадастровий номер :14:002:1068, приймалися до уваги висновки Управління Держагентства у м. Чернівці, висновки департаменту містобудівного комплексу і земельних відносин міської ради та інформація з Державного земельного кадастру України, відповідно до яких відсутні відомості про зареєстроване право на ці земельні ділянки, а також відомості про державний акт на право постійного користування землею від 01 березня 1980 року серії б № 037683.

Апеляційний суд зазначив, що у висновку земельно-технічної експертизи Чернівецького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 30 серпня 2022 року № 29380/20-41 для встановлення меж земельної ділянки, яка перебуває на праві постійного користування КЕВ м. Чернівці використані координати з кадастрового плану земельної ділянки, площею 0,9000 га. Проте технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за ним не розроблялася і не затверджувалася. Висновок земельно-технічної експертизи спростовується листом військової частини НОМЕР_2 від 14 червня 2019 року № 410, у якому вказано, що в держаному акті на право постійного користування землею від 01 березня 1980 року загальна площа земельної ділянки вказана неправильно, або проміри довжин магістральних та за магістральних ліній неправильні, а також з помилкою складено абрис з промірами меж земельної ділянки, площею 0,9 га, яка залишилася у власності Міністерства оборони України, а також зазначено, що якщо брати за основу проміри з абрису державного акта на право постійного користування землею серії б № 037683 межа земельної ділянки, яка залишилася за Міністерством оборони України, буде становити 0,6532 га, а не 0,9 га. Крім того, висновок земельно-технічної експертизи спростовано листами інших експертів, які вказували про неможливість проведення експертизи, оскільки відсутні відомості щодо місця розташування земельної ділянки, яка перебувала у власності держави, а координати поворотних точок окружних меж цієї земельної ділянки не внесено до Державного земельного кадастру, її площа та конфігурація відповідає площам зазначеним у державному акті на право постійного користування землею від 01 березня 1980 року № 037683 та конфігурації відображеній на планах меж землекористування до державного акта на право постійного користування землею.

Апеляційний суд вказав, що суду першої інстанції, з урахуванням вимог до ефективності захисту порушеного права, принципу неможливості захисту права, що не є порушеним, необхідно було відмовити у позові лише з підстав недоведеності факту порушення прав позивача.

26. Постановою Верховного Суду від 15 травня 2024 року касаційну скаргу прокурора задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 червня 2023 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 20 листопада 2023 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

27. Скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходив із того, що судами не перевірено надані прокурором докази, які містять інформацію щодо розташування спірної земельної ділянки, у тому числі: рішення Виконавчого комітету Чернівецької обласної ради депутатів трудящих від 28 листопада 1952 року № 31-09016, яким підтверджено відведення земельних ділянок в натурі для потреб оборони; рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів від 17 жовтня 1978 року № 629/20 «Про видачу державних актів на право користування землею Чернівецькій Квартирно-експлуатаційній частині району», яким підтверджено факт затвердження складених матеріалів про видачу державних актів на право користування землею за об`єктом НОМЕР_1, площею 5,9 га; технічний звіт Чернівецького філіалу «Укрземпроект», яким у тому числі підтверджуються межі земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 , відомість вирахування координат точок теодолітних ходів за об`єктом НОМЕР_1.

Крім того, прокурор, як на доказ, що підтверджує факт належності спірної земельної ділянки до військового містечка № НОМЕР_1 , а саме до земель оборони, посилався на висновок земельно-технічної експертизи Чернівецького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 30 серпня 2022 року № 29380/20-41, відповідно до якого частка земельної ділянки з кадастровим номером :14:002:1094, що належить на праві власності ОСОБА_1 , накладається на земельну ділянку, яка перебуває у власності держави в особі Міністерства оборони України та у користуванні КЕВ м. Чернівці, площа накладення земельної ділянки становить 0,1788 га.

Судом передчасно не взято до уваги вказаний висновок земельно-технічної експертизи, а посилання на відповіді інших експертів про неможливість проведення експертизи не спростовують обґрунтованість такого висновку земельно-технічної експертизи та не є належними доказами у розумінні положень закону. Крім того, відповідачами не заявлено клопотання про проведення повторної земельно-технічної експертизи.

Верховний Суд дійшов висновку, що, суди не перевірили, чи є спірна земельна ділянка частиною земельної ділянки, яка належала до земель оборони у розумінні положень Закону України «Про використання земель оборони», Закону України «Про оборону України», Закону України «Про Збройні Сили України», перебувала в державній власності та щодо якої виданий акт на право користування землею з наведеним планом і описом меж земельної ділянки.

Крім того, передчасним є посилання суду на те, що задоволення позову призведе до втручання у право власності ОСОБА_1 та накладення на нього непропорційного тягаря, оскільки набуття права приватної власності на землі оборони положеннями ЗК України, Закону України «Про використання земель оборони» та інших нормативно-правових актів України не передбачено.

Верховний Суд зауважив, що при новому розгляді справи суду необхідно звернути увагу на ефективні способи судового захисту щодо заявлених прокурором позовних вимог, зокрема на правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24 цс 21), від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76 цс 22), від 12 березня 2024 року у справі № 927/1206/21 (провадження № 12-31 гс 23).

28. При новому розгляді справи, рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 червня 2025 року позов задоволено.

Визнано недійсним пункт 7 Додатку 4 рішення 56 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 03 листопада 2014 року № 1392 «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб щодо передачі безоплатно у власність і надання в оренду земельних ділянок, надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок, затвердження проектів їх відведення, визнання такими, що втратили чинність та внесення змін до окремих пунктів рішень з цих питань».

Визнано недійсним пункт 30 Додатку 4 рішення 68 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 31 серпня 2015 року № 1706 «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб щодо передачі безоплатно у власність і надання в оренду земельних ділянок, надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок, затвердження проектів їх відведення та визнання такими, що втратили чинність, окремих пунктів рішень з цих питань».

Визнано недійсним укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 30 вересня 2015 року договір купівлі-продажу земельної ділянки серії НАР558907/ реєстровий № 8714, площею 0,0920 га (кадастровий номер земельної ділянки :14:002:1087), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14 грудня 2015 року з індексним номером 49799505, у частині відчуження земельної ділянки, площею 0,1788 га (кадастровий номер :14:002:1094), цільове призначення - для індивідуального садівництва, розташованої на АДРЕСА_1 , видане на ім`я ОСОБА_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

29. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Чернівецькій міській раді ще з 1997 року було відомо, що спірна земельна ділянка, площею 0,9 га, яка залишилася у користуванні Чернівецької квартирно-експлуатаційної частини району, правонаступником якої є КЕВ м. Чернівці, перебуває у власності держави в особі Міністерства оборони України, а отже, міській раді були відомі площа і точне місцезнаходження та конфігурація спірної земельної ділянки.

Чернівецька міська рада не мала жодних правових підстав для розпорядження земельними ділянками (кадастровий номер :14:002:1068, :14:002:1087), та відповідно передавати їх фізичним особам безоплатно у власність, оскільки Міністерство оборони України чи уповноважені ним органи, дозволу на передачу у комунальну (приватну) власність, добровільної відмови від даної земельної ділянки не надавало та вказана земля не відчужувалася.

Ні Кабінет Міністрів України, ні Міністерств оборони України земельну ділянку площею 0,9 га військового містечка № НОМЕР_1 до комунальної власності не передавали, оскільки існує особливий, передбачений законодавством порядок надання земель оборони у користування із земель, що перебувають у користуванні відповідних військових формувань, обумовлений відповідним статусом цих земель та їх призначенням.

У пункті 64 постанови від 30 травня 2018 у справі № 923/466/17 Велика Палата Верховного Суду сформулювала такий правовий висновок: «Відновленням становища, яке існувало до порушення, є також визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування. На підставі оскаржуваного рішення селищної ради було здійснено державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку, отже, вимоги про визнання оспорюваного рішення недійсним як окремий спосіб захисту поновлення порушених прав можуть бути предметом розгляду в господарських судах». При частковому накладенні земельних ділянок власник такої ділянки може, зокрема, оспорювати відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування. Тож у цьому випадку вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння не є належним способом захисту права, яке позивач вважає порушеним (див., постанову Верховного Суду від 23 листопада 2023 року в справі № 370/457/20).

З огляду на ці правові висновки Верховного Суду, суд першої інстанції в повному обсязі задовольнив вимоги прокурора.

30. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 09 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 червня 2025 року скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову.

31. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована доведеністю накладення земельної ділянки відповідача на землі, які належать Міністерству оборони України та перебування у постійному користуванні КЕВ м. Чернівці.

Апеляційний суд, усуваючи недоліки судів попередніх інстанцій у цій справі щодо дослідження доказів, на які звернув увагу Верховний Суд, констатував, що Міністерство оборони України є власником спірної ділянки 0,9 га зі складу 5,9 га, на яку накладається земельна ділянка площею 0,1788 га з належних 0,1792 га ОСОБА_1 .

Разом з тим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення вимоги про визнання недійсним пункту 7 додатку 4 рішення 56 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 03 листопада 2014 року №1392, пункту 30 додатку 4 рішення 68 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 31 серпня 2015 року № 1706 не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності), зокрема, повернення у його володіння або користування спірної земельної ділянки, відшкодування шкоди, як і похідні від них вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки й свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Належним способом захисту порушеного права є пред`явлення віндикаційного позову.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Стислий виклад доводів і вимог касаційних скарг та відзивів на касаційні скарги

32. 07 січня 2026 року через підсистему «Електронний суд» заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Рихлюк О. В., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив скасувати постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 грудня 2025 року та залишити у силі рішення суду першої інстанції.

33. Як на підставу касаційного оскарження, прокурор послався на те, що судом апеляційної інстанції не враховано висновків щодо обрання ефективного способу захисту, викладених у постановах Верховного Суду від 12 березня 2024 у справі № 927/1206/21, від 30 травня 2018 року у справі № 923/466/17, від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14, від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц, від 07 квітня 2020 року у справі №372/1684/14, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, від 05 серпня 2025 року у справі №499/949/21, від 01 травня 2025 року у справі №369/1457/22, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16.

34. 07 січня 2026 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив змінити мотивувальну частину постанови Чернівецького апеляційного суду від 09 грудня 2025 року шляхом виключення певних абзаців.

35. ОСОБА_1 зазначив, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 31 січня 2018 року у справі 205/7651/15-ц, від 27 січня 2025 року у справі № 910/14503/23, від 18 грудня 2024 року у справі № 757/57816/20-ц, від 20 листопада 2024 року у справі № 686/28882/23, від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 369/1923/15-ц.

36. Також заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції не надав оцінки доказам, які подані іншими сторонами, а обставини встановлювалися виключно на підставі доказів позивача.

37. 06 лютого 2026 року Чернівецька міська рада через підсистему «Електронний суд» подала відзив на касаційні скарги, у якому зазначено, що апеляційним судом допущена фундаментальна помилка про належність висновків експертизи, проведеної КНДІСЕ від 30 серпня 2022 року № 29380/20-41, де зроблено висновок, що площа накладення земельної ділянки з кадастровим номером :14:002:1094 на земельну ділянку, що перебуває на праві постійного користування КЕВ м. Чернівці відповідно до Державного акта на право постійного користування землею від 01 березня 1980 року серії Б № 03768.

Суд не надав належної оцінки Акту прийому (передачі) будівель, споруд та території військового містечка від 21 листопада 1997 року № 18.

Крім того, в силу вимог чинного земельного законодавства, земельна ділянка, площею 5,9 га, надавалася у постійне користування КЕВ для господарських потреб, зокрема для обслуговування будівель. Але під час повернення будівель, яких немає, очевидним є що земельна ділянка вільна від забудови і підстав перебувати у користуванні держави немає.

38. 12 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд» заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Рихлюк О. В. подав відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 .

У відзиві зазначив, що доводи касаційної скарги про те, що висновок суду апеляційної інстанції зроблено без належного з`ясування дійсних обставин справи, без надання оцінки доказам у справі, є безпідставними, суд, у тому числі і першої інстанції, досліджували докази, якими підтверджено віднесеність спірної земельної ділянки до земель оборони, а тому такі доводи ОСОБА_1 зводяться до переоцінки доказів у справі, що у силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

39. Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі.

40. 04 лютого 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

41. Рішенням Виконавчого комітету Чернівецької обласної ради депутатів трудящих від 28 листопада 1952 року № 31-09016 (з додатками) виділено Чернівецькому гарнізону земельні ділянки у натурі для потреб оборони та надання обласному виконавчому комітету спільно з виконавчим комітетом міської ради і начальником гарнізону проєктів про виділення земельних ділянок для навчальних цілей.

42. Рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів від 17 жовтня 1978 року № 629/20 «Про видачу державних актів на право користування землею Чернівецькій квартирно-експлуатаційній частині району» вирішено видати державні акти на право користування землею Чернівецькій квартирно-експлуатаційній частині району, у тому числі на земельну ділянку військового містечка № НОМЕР_1 , площею 5,9 га. Наведеним рішенням визначено, що вирахування площ здійснювалося за координатами. Ув`язка теодолітних ходів проводилося замкнутими полігонами. Система координат умовна. Для видачі державних актів Чернівецькій квартирно-експлуатаційній частині району передаються наступні площі: НОМЕР_1 - 5,9 га. Відповідно до акта приймання (передачі) будівель, споруд та територій військового містечка 1997 року від Чернівецької квартирно-експлуатаційної частини району до Чернівецького міського Виконавчого комітету передана земельна ділянка, площею 5,0 га.

43. У вказаному акті зазначається «наявність та якісний стан будівель та споруд - будівель немає».

44. Відповідно до державного акта на право користування землею від 01 березня 1980 року серії Б № 037683 та Плану границь землекористування Чернівецької квартирно-експлуатаційної частини району, що є додатком до зазначеного акта - Чернівецькій квартирно-експлуатаційній частині району надана у постійне та безоплатне користування земельна ділянка для господарських потреб, загальною площею 112,3 га, до складу якої увійшла земельна ділянка військового містечка № НОМЕР_1 , площею 0,9000 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

45. Згідно з геодезичним журналом і абрисом теодолітної зйомки Чернівецької квартирно-експлуатаційної частини району - Чернівецьким філіалом «Укрземпроекту» встановлено межі земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 . Вказане зафіксовано і протоколом меж земельної ділянки від 11 жовтня 1978 року. Вказане підтверджується Відомістю вирахування координат точок теодолітних ходів за об`єктом НОМЕР_1 Чернівецької квартирно-експлуатаційної частини району від 05 серпня 1977 року та актом передачі будівлі.

46. Згідно з Технічним звітом Чернівецького філіалу «Укрземпроект» від 26 лютого 1981 року встановлено конкретні межі землекористування Чернівецької квартирно-експлуатаційної частини району на земельні ділянки, до складу яких входила і спірна земельна ділянка.

47. Відповідно до акта прийому (передачі) будівель, споруд та території військового містечка від 21 листопада 1997 року № 18 передано 5 га земель військового містечка № НОМЕР_1 без будівель від Чернівецької квартирно-експлуатаційної частини району у комунальну власність. Також, відповідно до вказаного акта та схеми, що є додатком до нього, у користуванні Чернівецької квартирно-експлуатаційної частини району залишається ще 0,9 га земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 на АДРЕСА_1 .

48. Згідно з витягом з Директиви Міністра оборони України від 20 квітня 2005 року № Д-322/1/010 КЕВ м. Чернівців є правонаступником Чернівецької квартирно-експлуатаційної частини району.

49. Рішенням 53 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 31 липня 2014 року № 1300, у тому числі ОСОБА_1 , надано дозвіл на складання проєкту відведення земельної ділянки, площею 0,0800 га, на АДРЕСА_2 безоплатно у власність.

50. 03 листопада 2014 року рішенням 56 сесії VI скликання Чернівецької міської ради № 1392 ОСОБА_1 затверджено проєкт відведення і передано безоплатно у власність земельну ділянку, площею 0,0876 га, на АДРЕСА_2 , кадастровий номер :14:002:1068, цільове призначення - для індивідуального садівництва.

51. 25 вересня 2014 року рішенням 55 сесії VI скликання Чернівецької міської ради № 1361, зокрема, ОСОБА_2 надано дозвіл на складання проєкту відведення земельної ділянки, площею 0,0800 га, на АДРЕСА_3 безоплатно у власність.

52. 31 серпня 2015 року рішенням 68 сесії VI скликання Чернівецької міської ради № 1706 ОСОБА_2 затверджено проєкт відведення і передано безоплатно у власність земельну ділянку, площею 0,0920 га, на АДРЕСА_3 , кадастровий номер :14:002:1087, цільове призначення - для індивідуального садівництва.

53. На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 вересня 2015 року ОСОБА_2 відчужив ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,0920 га, на АДРЕСА_3 , кадастровий номер :14:002:1087.

54. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 30 вересня 2015 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 вересня 2015 року придбав у ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,0920 га, на АДРЕСА_3 , кадастровий номер :14:002:1087.

55. Об`єднавши зазначені земельні ділянки, 14 грудня 2015 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно з індексним номером 49799505, а саме: на земельну ділянку, площею 0,1796 га, кадастровий номер :14:002:1094, цільове призначення - для індивідуального садівництва.

56. 29 травня 2017 року пунктом 1 рішення 29 сесії VII скликання Чернівецької міської ради № 729 «Про затвердження юридичним та фізичним особам проектів відведення земельних ділянок зі зміни цільового призначення» ОСОБА_1 затверджено проєкт відведення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_6, АДРЕСА_7 , площею 0,1796 га, кадастровий номер :14:002:1094, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) код 02.01, за рахунок власної земельної ділянки, наданої для індивідуального садівництва. Цим пунктом рішення органу місцевого самоврядування вказаній земельній ділянці присвоєно поштову адресу -

АДРЕСА_8. 57 . З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Реєстру іпотек і заборон відчуження об`єкту нерухомого майна вбачаються відомості щодо житлового будинку розташованого на АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки :14:002:1094), власником є ОСОБА_1 .

58. Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 14 грудня 2015 року власником земельної ділянки у АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки :14:002:1094) є ОСОБА_1 .

59. Листа військовому прокурору Чернівецького гарнізону від 14 червня 2019 року повідомлено про неправильно складений абрис і вказано в державному акті на право постійного користування землею від 01 березня 1980 року серії Б №037683 проміри довжини до магістральних ліній, а також те, що має місце невідповідність меж земельних ділянок, аналогічно і з топогеодезичним зніманням військового містечка НОМЕР_1 на АДРЕСА_1 (за фактом використання).

60. У листі з додатками від 14 червня 2019 року № 410 зазначено, що спеціалістами військової частини НОМЕР_2 проведені геодезичні роботи з виміру меж військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Такі обміри проводилися за фактом використання земельної ділянки, а саме по периметру огорожі, і встановлено невідповідність площі зазначеної в державному акті серії Б № 037683, оскільки у ньому площа земельної ділянки вказана неправильно, або проміри довжин до магістральних та за магістральних ліній вказані неправильно, а також неправильно складений абрис із промірами меж земельної ділянки, площею 0,9 га.

61. З акта про виявлене самовільне зайняття (неправомірне вилучення) земель оборони від 12 червня 2018 року унаслідок перевірки комісією КЕВ м. Чернівців виявлено самовільне зайняття земель оборони ОСОБА_3 , орієнтовною площею 0,1796 га, унаслідок накладення земель оборони на землі, що знаходяться у її приватній власності (кадастровий номер :14:002:1094).

62. Актом про виявлене самовільне зайняття (неправомірне вилучення) земель оборони від 24 вересня 2018 року встановлено, що 24 вересня 2018 року унаслідок перевірки комісією КЕВ м. Чернівців виявлено самовільне зайняття земель оборони ОСОБА_3 , орієнтовною площею 0,0634 га, унаслідок накладення земель оборони на землі, що знаходяться в її приватній власності (кадастровий номер :14:002:1090).

63. Згідно з висновком земельно-технічної експертизи Чернівецького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 30 серпня 2022 року № 29380/20-41, складеного на виконання ухвали суду першої інстанції, площа накладення земельної ділянки за кадастровим номером :14:002:1094 на земельну ділянку, що перебуває у власності держави в особі Міністерства оборони України та перебуває на праві постійного користування КЕВ м. Чернівці відповідно до державного акта на право користування землею від 01 березня 1980 року № 037683 складає 0,1788 га.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Право, застосоване судом, та оцінка доводів касаційної скарги

Щодо касаційного скарги прокурора

64. За змістом статті 1 Закону України «Про використання земель оборони» та статті 77 ЗК України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. У межах прикордонної смуги з метою забезпечення національної безпеки і оборони, дотримання режиму державного кордону військовим частинам Державної прикордонної служби України для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій надаються в постійне користування земельні ділянки шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми. Порядок використання земель оборони встановлюється законом. Особливості відчуження земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, встановлюються законом. Кошти, отримані від відчуження таких земельних ділянок, зараховуються до Державного бюджету України та використовуються виключно на потреби оборони відповідно до кошторису Міністерства оборони України у порядку, визначеному Бюджетним кодексом України.

65. Статтею 4 Закону України «Про використання земель оборони» визначено вичерпний перелік видів використання земель оборони в господарських цілях. При цьому, відчуження земельних ділянок віднесених до земель оборони може відбуватися виключно у порядку передбаченому вказаним Законом.

66. У частині першій статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

67. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

68. Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

69. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі дії мають бути ефективними, тобто призводити до того результату, на який вони спрямовані. Інакше кажучи, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. аналогічні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17(пункт 56), від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (пункт 33.2), від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20 (пункт 58), від 03 серпня 2022 року у справі № 910/9627/20 (пункт 8.45)).

70. Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.

71. Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього (частина перша статті 330 ЦК України).

72. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (частина перша статті 387 ЦК України).

73. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

74. У постанові Верховного Суду від 19 лютого 2025 року у справі № 278/1303/20 зазначено, що: «встановивши, що передані у власність відповідача земельні ділянки належать до земель оборони, були закріплені за відповідним військовим формуванням на праві постійного користування, відповідно до статті 77 ЗК України такі землі можуть перебувати лише в державній власності, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок, що Буківська сільська рада Житомирської області не була уповноважена розпоряджатися такими земельними ділянками; […] враховуючи встановлені обставини цієї справи, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про наявність підстав для витребування спірних земельних ділянок».

75. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2025 року у справі № 902/122/24 (провадження № 12-15гс25) зазначено, що: «56. Основи правового режиму земель оборони визначені статтею 77 ЗК України, за частинами першою та другою якої землями оборони визнаються землі, надані для розташування і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.

57. Відповідне регулювання містить також і статті 1 та 2 Закону № 1345-IV, якими передбачено, що землями оборони визнаються землі, надані для розташування і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі --військові частини). Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог ЗК України. […]

97. У своїх висновках Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача.

98. Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право. […]

101. Усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду, коли позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, а отже, належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Реєстру. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є потрібними для ефективного відновлення порушеного права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц).

102. Підсумовуючи викладене вище, потрібно наголосити, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала висновки, відповідно до яких якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Реєстру запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем [див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18, від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146)].

103. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 74), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 148).

104. Отже, належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов.

105. Наведене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, сформульованими у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19».

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункт 155).

76. У справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову прокурора, дійшов обґрунтованого висновку про те, що належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння землями оборони, є віндикаційний позов, проте позивач вимог про витребування з чужого незаконного володіння спірної земельної ділянки на підставі статей 387, 388 ЦК України не заявляв, а отже, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

77. Верховний Суд відхиляє доводи прокурора про те, що судом апеляційної інстанції не враховано висновків щодо обрання ефективного способу захисту, викладених у постановах Верховного Суду від 12 березня 2024 у справі № 927/1206/21, від 30 травня 2018 року у справі № 923/466/17, від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, від 05 серпня 2025 року у справі № 499/949/21, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16, оскільки у цих справах предметом спору були не землі оборони, а земельні ділянки, на якій розташовані пам`ятки археології, землі прибережної захисної смуги річки Дніпро та її затоки, зони прибережної захисної смуги Бузького лиману, прибережної захисної смуги річки Великий Куяльник, прибережної захисної смуги Григорівського лиману, землі лісогосподарського призначення державної власності.

78. Що ж до посилання прокурора на висновки, сформульовані у постанові від 01 травня 2025 року у справі № 369/1457/22, то Верховний Суд зазначає, що у межах тієї справи суд погодився з висновками Київського апеляційного суду про витребування на користь держави в особі Національного університету оборони України ім. І. Черняховського земельну ділянку оборонного значення у порядку статті 388 ЦК України, а тому доводи заявника в цій частині касаційної скарги є необґрунтованими.

79. Крім того, Верховний Суд звертає увагу на те, що за обставинами цієї справи проведеною КНДІСЕ експертизою від 30 серпня 2022 року № 29380/20-41 зроблено висновок, що площа накладення земельної ділянки з кадастровим номером :14:002:1094 на земельну ділянку, що перебуває на праві постійного користування КЕВ м. Чернівці, складає 0,1788 га, конфігурація земельної ділянки - багатокутник. Тобто, встановлено накладення частини земельної ділянки площею 0,1788 га з 0,1796 га, зареєстрованої за ОСОБА_1 .

80. У пункті 145 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 (провадження № 14-90цс23) зазначено, що «[…] у спорах з подібними обставинами належним способом захисту є віндикаційний позов про витребування частини земельної ділянки, що накладається».

81. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що «витребування як належний спосіб захисту у цій справі не може бути застосовано щодо всієї земельної ділянки площею, така вимога може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається на смугу відведення залізниці. Для вирішення подібних спорів земельна ділянка (підстави для витребування якої наявні - тобто така земельна ділянка накладається на смугу відведення залізниці) має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»). Тому в контексті обставин цієї справи та заявлених позовних вимог належним (правомірним) способом захисту може бути позов речово-правового характеру, зокрема віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, що належить на праві постійного користування АТ «Укрзалізниця» та накладається на земельну ділянку, що знаходиться у власності Особи».

82. Крім того, у пункті 133 постанови від 02 липня 2025 року (провадження № 12-15гс25) Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок «витребування майна із чужого незаконного володіння як правомірний та ефективний спосіб захисту в цій справі не можна застосувати щодо всієї площі земельних ділянок, таку вимогу можна розглядати лише стосовно тієї частини земельної ділянки, що накладається на 50-метрову смугу вздовж кордону».

83. Тобто, якщо спірна земельна ділянка частково накладається на землі оборонного значення, то ефективним та правомірним способом захисту у таких категоріях справ є вимога про витребування земельної ділянки.

84. При таких обставинах, у контексті обставин справи, що є предметом касаційного перегляду, та заявлених позовних вимог належним (правомірним) способом захисту є позов речово-правового характеру, зокрема віндикаційний позов про витребування частини земельної ділянки, що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 та накладається на земельну ділянку, що належить державі.

Щодо касаційної скарги ОСОБА_1 .

85. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

86. Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

87. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

88. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

89. Засада змагальності сторін у судовому процесі є однією з ключових принципів правосуддя. Вона передбачає, що судовий процес є своєрідним полем змагання між сторонами - позивачем і відповідачем у цивільних справах. Головною метою цього принципу є забезпечення справедливості та об`єктивності судового процесу. Змагальність сторін у судовому процесі дозволяє кожній стороні активно захищати свої права та інтереси. Сторони мають можливість представляти свідчення, докази та аргументи на підтримку своєї позиції перед судом. Суд, зі своєї сторони, має завдання ретельно розглянути всі аргументи та докази від обох сторін та прийняти об`єктивне рішення на підставі закону (постанова Верховного Суду 07 серпня 2024 року в справі № 725/5693/21, від 21 червня 2024 року в справі № 134/743/22 ).

90. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц).

91. Ураховуючи, що ОСОБА_1 не надав доказів, які спростовують значення відомостей, викладених у висновку земельно-технічної експертизи Чернівецького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 30 серпня 2022 року № 29380/20-41, складеного на виконання ухвали суду першої інстанції, і могли б бути підставою неприйняття їх до уваги під час оцінки доказів, а також відсутність у суду сумнівів у достовірності поданих прокурором доказів, суди обґрунтовано взяли їх до уваги.

92. Водночас відповідач, заперечуючи проти висновку земельно-технічної експертизи у цій справі та фактично не погоджуючись із її результатами, не скористався наданим йому процесуальним правом на подання клопотання про призначення повторної чи додаткової експертизи, не навів обґрунтованих доводів щодо її неповноти чи необ`єктивності, а відтак його заперечення зводяться лише до незгоди з установленими у справі обставинами.

93. Доводи ОСОБА_1 про те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 31 січня 2018 року у справі 205/7651/15-ц, від 27 січня 2025 року у справі № 910/14503/23, від 18 грудня 2024 року у справі № 757/57816/20-ц, від 20 листопада 2024 року у справі № 686/28882/23, від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 369/1923/15-ц, не знайшли свого підтвердження.

94. Саме по собі цитування у зазначених постановах положень статей ЦПК України щодо доказування у цивільному процесі не є правовими висновками Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а тому не може розцінюватися як неврахування судом апеляційної інстанції відповідних висновків Верховного Суду.

95. Ухвалюючи рішення суд апеляційної інстанції правильно встановив обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надав належну оцінку поданим доказам й обґрунтовано виходив з того, що прокурор надав належні, достатні та допустимі докази, які дають можливість стверджувати, що частина належної ОСОБА_1 земельної ділянки віднесена до категорії земель оборони та не підлягає передачі з державної власності у приватну.

96. Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин та спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів, водночас суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

97. Оскаржена постанова апеляційного суду є вмотивованою та містить висновки суду щодо питань, які мають значення для вирішення справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

98. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

99. Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявниками у касаційних скаргах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, і підстав вийти за їх межі судом касаційної інстанції не встановлено.

100. Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційних скарг є необґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Рихлюка Олексія Вікторовича та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара