Справа № 132/1750/25
Провадження № 22-ц/801/501/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павленко І. В.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 рокуСправа № 132/1750/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Ковальчука О. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області у складі судді Павленка І. В. від 03 грудня 2025 року (дата складання повного тексту судового рішення у справі відсутня),

встановив:

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з цим позовом, за яким просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь 87 818 грн 74 к. заборгованості за кредитними договорами, зокрема:

- за договором про споживчий кредит № 1549527 від 06 червня 2024 року в розмірі 16 826 грн 00 к., з яких: 6 300 грн 00 к. заборгованість за основною сумою боргу; 7 026 грн 60 к. заборгованість за процентами; 3 500 грн 00 к. заборгованість за неустойкою;

- за договором позики № 2143134 від 02 вересня 2024 року в розмірі 25 791 грн 00 к., з яких: 8 000 грн 00 к. заборгованість за основною сумою боргу; 23 грн 20 к. заборгованість за процентами; 15 871 грн 00 к. заборгованість за пенею; 1 896 грн 80 к. комісія за надання кредиту;

- за договором позики № 79124756 від 17 липня 2024 року в розмірі 23 686 грн 40 к., з яких: 8 000 грн 00 к. заборгованість за основною сумою боргу; 3 590 грн 40 к. заборгованість за процентами; 12 096 грн 00 к. заборгованість за пенею;

- за кредитним договором № 00-9839102 від 30 червня 2024 року в розмірі 21 514 грн 74 к., з яких: 4 728 грн 00 к. заборгованість за тілом кредиту; 14 986 грн 74 к. заборгованість за процентами; 1 800 грн 00 к. штрафні санкції згідно з умовами договору.

На обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що 06 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» (далі ТОВ «ФК «Незалежні фінанси») та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 1549527 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 7 000 грн 00 к. загальним строком на 345 днів з 06 червня 2024 року зі сплатою процентів та комісії за надання кредиту.

27 листопада 2024 року між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 27112024/1, згідно з умовами якого ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 27 листопада 2024 року до договору факторингу № 27112024/1 від 27 листопада 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 16 826 грн 00 к., з яких: 6 300 грн 00 к. заборгованість за основною сумою боргу; 7 026 грн 60 к. заборгованість за процентами; 3 500 грн 00 к. заборгованість за неустойкою.

02 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (далі ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів») та ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором укладено договір позики № 2143134, за умовами якого позикодавець надав позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 8 000 грн 00 к. на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики та комісію за надання позики.

14 червня 2021 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, за яким ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі.

Згідно з реєстром боржників № 41 від 24 січня 2025 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 25 791 грн 00 к., з яких: 8 000 грн 00 к. заборгованість за основною сумою боргу; 23 грн 20 к. заборгованість за процентами; 15 871 грн 00 к. заборгованість за пенею; 1 896 грн 80 к. комісія за надання кредиту.

17 липня 2024 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором укладено договір позики № 79124756, за умовами якого позикодавець надав позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 8 000 грн 00 к. на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

14 червня 2021 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, згідно з яким ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 23 686 грн 40 к., з яких: 8 000 грн 00 к. заборгованість за основною сумою боргу; 3 590 грн 40 к. заборгованість за процентами; 12 096 грн 00 к. заборгованість за пенею, що підтверджується реєстром боржників № 42 від 24 січня 2025 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року.

30 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» (далі ТОВ «Макс Кредит») та ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором укладено договір кредитної лінії № 00-9839102, за яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6 000 грн 00 к. і зобов`язався повернути його, сплатити проценти та комісію за користування кредитом в порядку та на умовах визначених цим договором.

19 березня 2025 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 19032025-МК/ЄАПБ, відповідно до якого ТОВ «Макс Кредит» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «Макс Кредит» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Згідно з реєстром боржників від 19 березня 2025 року до договору факторингу № 19032025-МК/ЄАПБ від 19 березня 2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 21 514 грн 74 к., з яких: 4 728 грн 00 к. заборгованість за тілом кредиту; 14 986 грн 74 к. заборгованість за процентами; 1 800 грн 00 к. штрафні санкції.

ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання за кредитними договорами. Після відступлення ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги до ОСОБА_1 останній не здійснив платежів на погашення заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалося нарахування штрафних санкцій.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 03 грудня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» 87 818 грн 74 к. заборгованості за кредитними договорами, зокрема:

- за договором про споживчий кредит № 1549527 від 06 червня 2024 року в розмірі 16 826 грн 00 к., з яких: 6 300 грн 00 к. заборгованість за основною сумою боргу; 7 026 грн 60 к. заборгованість за процентами; 3 500 грн 00 к. заборгованість за неустойкою;

- за договором позики № 2143134 від 02 вересня 2024 року в розмірі 25 791 грн 00 к., з яких: 8 000 грн 00 к. заборгованість за основною сумою боргу; 23 грн 20 к. заборгованість за процентами; 15 871 грн 00 к. заборгованість за пенею; 1 896 грн 80 к. комісія за надання кредиту;

- за договором позики № 79124756 від 17 липня 2024 року в розмірі 23 686 грн 40 к., з яких: 8 000 грн 00 к. заборгованість за основною сумою боргу; 3 590 грн 40 к. заборгованість за процентами; 12 096 грн 00 к. заборгованість за пенею;

- за кредитним договором № 00-9839102 від 30 червня 2024 року в розмірі 21 514 грн 74 к., з яких: 4 728 грн 00 к. заборгованість за тілом кредиту; 14 986 грн 74 к. заборгованість за процентами; 1 800 грн 00 к. штрафні санкції згідно з умовами договору,

а також 3 028 грн 00 к. у відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між сторонами виникли кредитні відносини, ОСОБА_1 отримав кредитні кошти, свої зобов`язання щодо повернення коштів в установлені договорами строки не виконав, ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримало право вимоги за договорами факторингу, тому суд прийшов до висновку про стягнення заборгованості у загальному розмірі 87 818 грн 74 к. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 03 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази укладення кредитних договорів в електронній формі, зокрема позивачем не надано оферти, акцепту та підтвердження отримання ним електронного правочину, що є обов`язковим згідно із Законом України «Про електронну комерцію». Також відсутні будь-які докази проведення його ідентифікації в інформаційно-комунікаційній системі.

Крім того позивач не надав належних первинних бухгалтерських документів (виписок з рахунків, платіжних інструкцій), які б підтверджували реальне надання грошових коштів, а надане платіжне доручення № 36753364 не містить обов`язкових реквізитів, зокрема відміток банку про дату отримання та виконання, а отже не є документом, що підтверджує здійснення платіжної операції.

Щодо відступлення прав вимоги (факторингу) зазначав, що в матеріалах справи відсутні докази повної оплати за відступлені права вимоги та оригінали (або належним чином завірені витяги) реєстрів боржників, які б дозволяли ідентифікувати перехід права вимоги саме за договорами, укладеними з ним. За відсутності доказів розрахунку між старим та новим кредиторами, право вимоги не може вважатися таким, що перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому законом порядку.

ТОВ «ФК «ЄАПБ» подало відзив на апеляційну скаргу, за яким просило залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене із дотриманням норм процесуального права, відповідно до встановлених на підставі обставин справи правовідносин сторін та норм матеріального права, якими вони регулюються.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 06 червня 2024 року між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 1549527 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 7 000 грн 00 к. загальним строком на 345 днів з 06 червня 2024 року зі сплатою процентів та комісії за надання кредиту.

Згідно з платіжним дорученням 36753364 від 06 червня 2024 року ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 7 000 грн 00 к. на платіжну картку НОМЕР_1 , зазначену ним в заяві на отримання кредиту.

27 листопада 2024 року між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 27112024/1, згідно з яким ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 27 листопада 2024 року до договору факторингу № 27112024/1 від 27 листопада 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 16 826 грн 00 к., з яких: 6 300 грн 00 к. заборгованість за основною сумою боргу; 7 026 грн 60 к. заборгованість за процентами; 3 500 грн 00 к. заборгованість за неустойкою.

02 вересня 2024 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором укладено договір позики № 2143134, за яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8 000 грн 00 к. на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на його банківський картковий рахунок і зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики та комісію за надання позики.

14 червня 2021 року за договором факторингу № 14/06/21 ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Згідно з реєстром боржників № 41 від 24 січня 2025 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 25 791 грн 00 к., з яких: 8 000 грн 00 к. заборгованість за основною сумою боргу; 23 грн 20 к. заборгованість за процентами; 15 871 грн 00 к. заборгованість за пенею; 1 896 грн 80 к. комісія за надання кредиту.

17 липня 2024 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором укладено договір позики № 79124756, за умовами якого позикодавець надав позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 8 000 грн 00 к. на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

За договором факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема до ОСОБА_1 в сумі 23 686 грн 40 к., з яких: 8 000 грн 00 к. заборгованість за основною сумою боргу; 3 590 грн 40 к. заборгованість за процентами; 12 096 грн 00 к. заборгованість за пенею, що підтверджується реєстром боржників № 42 від 24 січня 2025 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року.

30 червня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором укладено договір кредитної лінії № 00-9839102, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 6 000 грн 00 к., а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти та комісію за користування кредитом в порядку та на умовах визначених цим договором.

На виконання умов договору 30 червня 2024 року о 17:37:44 ТОВ «Макс Кредит» через платіжну систему ТОВ «ПрофітГід» здійснило перерахування кредитних коштів у розмірі 6 000 грн 00 к. на банківську картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , зазначену в пункті 2.8. договору, що підтверджується відповідним реєстром виплат (запис № 48).

19 березня 2025 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 19032025-МК/ЄАПБ про відступлення прав вимоги, зокрема відповідно до реєстру боржників від 19 березня 2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 21 514 грн 74 к., з яких: 4 728 грн 00 к. заборгованість за тілом кредиту; 14 986 грн 74 к. заборгованість за процентами; 1 800 грн 00 к. штрафні санкції.

Заборгованість ОСОБА_1 за кредитними договорами в загальному розмірі становить 87 818 грн 74 к., з яких:

- 16 826 грн 00 к. за договором про споживчий кредит № 1549527 від 06 червня 2024 року;

- 25 791 грн 00 к. за договором позики № 2143134 від 02 вересня 2024 року;

- 23 686 грн 40 к. за договором позики № 79124756 від 17 липня 2024 року;

- 21 514 грн 74 к. за кредитним договором № 00-9839102 від 30 червня 2024 року.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» (далі Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з частинами сьомою, дванадцятою статті 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону).

Статтею 12 Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми статті 11 Закону відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини першої статті 3 Закону).

З алгоритму укладення електронного кредитного договору слідує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, який використовується позичальником як аналог власноручного підпису), без здійснення входу позичальником на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не було б укладено.

Як видно з матеріалів справи договори позики між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Зі змісту договорів встановлено, що ОСОБА_1 при їх оформленні зазначив свої персональні дані, зокрема ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, зареєстроване місце проживання, електрону адресу, номер телефону, реквізити банківської платіжної карти, які є ідентичними у всіх укладених договорах.

ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб-сайті позикодавців подав заявки на отримання позики за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання позик, після чого позикодавці надіслали ОСОБА_1 за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор, який заявник використав для підтвердження підписання договорів позики.

Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі ОСОБА_1 для укладення таких договорів, на таких умовах шляхом підписання договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Отже підписанням кредитних договорів ОСОБА_1 підтвердив прийняття відповідних умов надання кредитних коштів за кожним із них, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцями у встановленій законом формі про всі істотні умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Без вчинення ним послідовних дій щодо надання персональних даних для оформлення зазначених правочинів, зокрема номера телефону та / або адреси електронної пошти для отримання одноразових ідентифікаторів, вказані договори не були б укладені.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку, визначений моментом пред`явлення вимоги, то кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитними договорами є правильним.

Розрахунки заборгованості за кредитними договорами, укладеними між первісними кредиторами і ОСОБА_1 , надані суду позивачем, є належними та допустимими доказами, стосовно надання кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом, а також нарахування процентів, штрафних санкцій.

Доказів на спростування вказаних розрахунків заборгованості матеріали справи не містять.

Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною першою статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.

Таким чином, з урахуванням наявних у справі письмових доказів та пояснень позивача, викладених у позовній заяві, факт укладення кредитних договорів є доведеним, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості є правильним.

Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.

Проте ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів на спростування факту укладення кредитних договорів. Банківських виписок по рахунках про рух коштів у період часу укладення кредитних договорів для спростування факту перерахування та отримання ним кредитних коштів також надано було.

Будь-яких доказів, які б спростували створення ОСОБА_1 особистого кабінету на веб-сайті позикодавців, належність засобів зв`язку, зокрема номеру мобільного телефону та / або електронної пошти, які використовувались при укладенні договорів, іншій особі ніж ОСОБА_1 , а також як укладення самих договорів, так і отримання ним коштів на картковий рахунок матеріали справи не містять.

Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуття права вимоги за відповідними кредитними договорами, то апеляційний суд виходить із такого.

Частиною першою статті 626 ЦК України установлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

За загальним правилом, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України), проте відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, підставами для заміни кредитора у зобов`язанні є: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).

Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Право вимоги до боржника ОСОБА_1 у сумі 16 826 грн 00 к. перейшло від ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору факторингу № 27112024/1 від 27 листопада 2024 року та відповідного реєстру боржників від 27 листопада 2024 року. Факт оплати за відступлення права підтверджується платіжною інструкцією № 553 від 29 листопада 2024 року.

За договором факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права вимоги згідно з реєстрами № 41 та № 42 від 24 січня 2025 року на суми 25 791 грн 00 к. та 23 686 грн 40 к. відповідно. Виконання фінансових зобов`язань перед первісним кредитором ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» підтверджено платіжною інструкцією № 635 від 28 січня 2025 року.

На підставі договору факторингу № 19032025-МК/ЄАПБ від 19 березня 2025 року та реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримало право вимоги до боржника в сумі 21 514 грн 74 к. Належна оплата за цим договором на рахунок ТОВ «Макс Кредит» підтверджується платіжною інструкцією № 22588 від 28 березня 2025 року.

Таким чином перелічені вище документи, які містять підписи сторін, підтверджують укладення договорів та перехід права вимоги від первісних кредиторів до ТОВ «ФК «ЄАПБ» у повному обсязі та на умовах, що існували на момент відступлення.

Апеляційний суд звертає також увагу, що згідно зі статтею 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, на момент його виконання.

Жодних заперечень щодо зобов`язання зі сплати боргу попереднім кредиторам, як і доказів про сплату їм цього боргу, чи принаймні вжиття заходів для такої сплати ОСОБА_1 не навів, відповідно решта правовідносин, які виникли з договорів відступлення права вимоги (факторингу), зокрема й їх оплата, стосуються лише їх сторін (ТОВ «ФК «Незалежні фінанси», ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ») і не впливають на обсяг прав і обов`язків відповідача.

Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення суду.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.).

За змістом статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 03 грудня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

О. В. Ковальчук