Провадження № 22-ц/812/407/26 Суддя першої інстанції Карташева Т.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 березня 2026 року м. Миколаїв Справа № 487/3814/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Шурмі Є.М.,

за участі відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Карташевої Т.А., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за первісним позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживача фінансових послуг та стягнення коштів, набутих без достатньої правової пдстави,

В С Т А Н О В И В:

29 квітня 2024 року, через підсистему «Електронний суд», Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі АТ «ПУМБ», Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 14 листопада 2019 року на підставі кредитного договору № 801 ОСОБА_1 видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 15 000 грн, який пізніше було збільшено до 50 000 грн.

Кредитодавець має право вимагати повернення усієї суми заборгованості, якщо відповідач, як позичальник, прострочив сплату чергових платежів понад 1 місяць.

Позивач направив відповідачці вимогу на адресу місця проживання, яку вона зазначила у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачкою погашена не була.

Відповідачка тривалий час не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином, у зв`язку з чим її заборгованість за кредитним договором станом на 01 лютого 2024 року складає 82 412 грн 99 коп., з яких: 48 003,04 грн - заборгованість за кредитом; 34 409,95 грн - заборгованість за процентами.

Посилаючись на викладене, Банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 82 412.99 грн

18 вересня 2024 року ОСОБА_1 , через засоби поштового зв`язку, звернулась до суду з зустрічним позовом, вимоги якого збільшила в подальшому, до АТ «ПУМБ» про захист прав споживача фінансових послуг та стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави.

Вимоги зустрічного позову мотивовані тим, що 14 листопада 2019 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту та заяву № 801 на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб (далі- ДКБО), які банк позиціонує як укладення договору споживчого кредиту.

ОСОБА_1 отримала кредитну картку «Все можу» з кредитним лімітом 15 000 грн, який згодом було збільшено до 50 000 грн, строком дії до 06 червня 2022 року.

Сплата за процентами відбувалась за надісланими смс повідомленнями з указаною сумою сплати.

На думку ОСОБА_1 паспорт споживчого кредиту не є правочином, а з огляду на статтю 9 Закону України «Про споживче кредитування» є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

У тексті заяви № 801 на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб відсутні обов`язкові (типові) умови до договору про надання споживчого кредиту, передбачені статтею 12 Закону України «Про споживче кредитування» станом на 14 листопада 2019 року, печатки сторони банку, а тому договір комплексного обслуговування фізичних осіб позивачка не підписувала, примірник договору що належить споживачу, який мав би бути переданий невідкладно після підписання договору сторонами, позивачці не передавався, як то передбачено статтею 13 вказаного Закону.

Заява приєднання до договору комплексного банківського обслуговування АТ «ПУМБ», публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту не є правочином, а право вимоги у банка до неї відсутнє за нікчемністю кредитного договору № 801, тому відповідач без достатньої правової підстави набув кошти в розмірі 15 116.96 грн.

Посилаючись на викладене та на приписи статті 1212 ЦК України ОСОБА_1 просила суд стягнути з АТ «ПУМБ» на її користь набуті без достатньої правової підстави кошти у розмірі 15 116.96 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 березня 2025 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано в одне провадження.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2025 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 28 жовтня 2025 року позов АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором від 14 листопада 2019 року № 801 у розмірі 82 412,99 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 48 003,04 грн, заборгованості за процентами в сумі 34 409,95 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» судовий збір в сумі 2 422,40 грн.

Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ «ПУМБ» про захист прав споживача фінансових послуг та стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави.

Рішення суду мотивовано тим, що наданими позивачем належними та допустимими доказами, а саме: заявою на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 801 від 14 листопада 2019 року, паспортом споживчого кредиту, які містять підпис ОСОБА_1 , розрахунками заборгованості за кредитним договором та випискою по особовому рахунку, заявлені позивачем позовні вимоги доведені в повному обсязі та не спростовані відповідачкою.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ «ПУМБ» про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави, задоволенню не підлягає, оскільки встановлено, що між сторонами існували кредитно-договірні відносини, що кредитний договір укладений з досягненням всіх істотних умов. ОСОБА_1 , підписавши заяву від 14 листопада 2019 року, яка є складовою частиною кредитного договору, відповідно до положень статей 3, 627 ЦК України добровільно погодила такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання.

Не погодившись з рішення суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги зустрічного позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дослідив належним чином надані документи і матеріали, поверхнево та однобічно, не з`ясувавши повно обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги як первісного позову так і зустрічного, об`єктивно не оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті задовольнив позовні вимоги АТ «ПУМБ».

У заяві про приєднання до публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб щодо карткових рахунків, яку підписала скаржниця відсутні умови договору комплексного банківського обслуговування, на котрі послався суд.

У підписаній скаржницею заяві приєднання № 801 від 14 листопада 2019 року на приєднання до «Договору комплексного обслуговування фізичних осіб», відсутні обов`язкові (типові) умови для договору про надання споживчого кредиту, передбачені статтею 12 Закону України «Про споживче кредитування». Також у вказаній заяві відсутнє, що у разі укладення договору про споживчий кредит на умовах кредитування рахунку, в ньому має бути передбачено, що кредитодавець має право вимагати повністю повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження споживача про таку вимогу.

Суд безпідставно дійшов висновку про погодження стандартної ставки у Заяві приєднання за повної відсутності такої. В заяві вказана реальна річна процентна ставка 47,88%.

Також, суд першої інстанції не дослідив та не надав оцінки заяві від 14 листопада 2019 року № 801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «ПУМБ», в котрій відсутні всі істотні умови Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «ПУМБ», щоб надавало в свою чергу підставу в судовому рішенні вказувати про невиконання скаржницею своїх зобов`язань за їх повною відсутністю.

Суд першої інстанції безпідставно зробив висновок, що кредитний договір є укладеним.

Жодних доказів на підтвердження того, що саме надані суду Умови публічної пропозиції АТ «ПУМБ» розуміла скаржниця та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Заяву приєднання від 14 листопада 2019 року АТ «ПУМБ» не надав.

Роздруківка з сайту www.pumb.ua публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не може вважатися складовою частиною укладеного сторонами договору.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони.

Публічна пропозиція в редакції від 12 червня 2019 року на дату отримання кредиту втратила свою чинність.

Підписана заява про приєднання до публічної пропозиції на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «ПУМБ» від 14 листопада 2019 року не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки дана заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Суд першої інстанції безпідставно дійшов до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення процентів.

Позивач не надав належних та допустимих доказів про те, яка була видана кредитна картка, що надає доступ до кредитних коштів, її номер та її тип. Також у вказаній заяві не визначено на який строк скаржник укладав договір.

Ніякого договору між Банком та скаржницею, як користувачем електронного платіжного засобу, не укладалось.

У заяві приєднання не передбачено нарахування відсотків за користування кредитом на місяць та строк кредитування.

Скаржниця повернула Банку фактично отримані в кредит кошти та сплатила більше на 15 116.96 грн.

Судом першої інстанції був перекручений правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20. Посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду у справі № 526/405/13 є безпідставними, оскільки фактичні обставини справи не є подібними.

Суд виклав у своєму рішенні недостовірні відомості, які не відповідають дійсним обставинам справи.

Поклавши в основу судового рішення розрахунок заборгованості АТ «ПУМБ» суд першої інстанції не перевірив у повному обсязі його правильність, зокрема, щодо періоду обрахування, за який здійснюється таке нарахування, правильність нарахування відсотків за користування кредитними коштами та якими доказами воно підтверджується, що суттєво впливає на обсяг і розмір зобов`язань скаржниці. При цьому не дослідив та не надав оцінки контррозрахунку скаржниці.

На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідачки, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 14 листопада 2019 року ОСОБА_1 підписала заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 801, в якій просила відкрити на її ім`я поточний рахунок у гривнях та надати кредитну картку.

У заяві № 801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб вказані всі необхідні відомості про позичальника, зокрема: ПІБ, дата народження, РНОКПП, фактичне місце проживання, номер телефону. Вказана заява містить прохання ОСОБА_1 про відкриття на її ім`я поточного рахунку № НОМЕР_1 у гривнях та надати кредитну картку. Також вона просила встановити на її поточний рахунок у гривнях, відкритий за цією заявою, кредитний ліміт у розмірі 15 000 грн.

Умовами цієї заяви сторони погодили, зокрема розрахунковий день, строк дії кредитного ліміту, реальну річну процентну ставку - 47,88% річних, за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу.

ОСОБА_1 підписанням цієї заяви беззастережно підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування (ДКБО), яка розміщена на сайті pumb.ua в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування.

14 листопада 2019 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту, який містить детальний розпис умов кредитування, складових загальної вартості кредиту та інформацію, надану їй як споживачеві до укладення договору про споживчий кредит.

У паспорті споживчого кредиту, який підписаний позичальником, зазначено що позичальник підтверджує, що отримала усі пояснення необхідні для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до потреб позичальника та її фінансових можливостей, шляхом роз`яснення наведеної інформації.

Із змісту Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб встановлено, що у ній зазначено умови кредитування.

Згідно з пункту 2.2.1 частини 2 договір вважається укладеним, а умови Публічної пропозиції Акцептованими Клієнтом з моменту оформлення Заяви на приєднання до Договору за умови подання Клієнтом документів і відомостей, необхідних для з`ясування його особи, суті діяльності та фінансового стану, перелік яких визначається відповідно до вимог чинного законодавства України, якщо інший порядок не встановлений будь-якими іншими умовами Договору.

Пункт 2.2.2. частини 2 встановлює, що дата набрання чинності Договору визначається Заявою на приєднання до Договору, якщо інше не передбачено умовами Договору та/або Заявою на приєднання до Договору.

Відповідно до пункту 2.2.5 частини 2 підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору.

АТ «ПУМБ» свої зобов`язання за кредитним договором № 801 від 14 листопада 2019 року перед ОСОБА_1 виконало належним чином, надавши відповідачці кредитні кошти в повному обсязі в сумі кредитного ліміту у початково визначеному розмірі 15 000 грн, який в подальшому було збільшено до 50 000 грн (03 березня 2022 року), що підтверджується довідкою про збільшення кредитного ліміту та випискою по особовому рахунку позичальника.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 01 лютого 2024 року та виписки по банківському рахунку з 14 листопада 2019 року по 01 лютого 2024 року встановлено, що відповідачка активно користувалася кредитною карткою, зокрема, здійснювала операції покупки через POS-термінал, поповнювала мобільний зв`язок, отримувала готівку через банкомат, сплачувала комунальні послуги, погашала заборгованість по процентам за вищевказаним договором.

Станом на 01 лютого 2024 року заборгованість відповідачки перед позивачем складає 82 412,99 грн, з яких: 48 003,04 грн - заборгованість за кредитом; 34 409,95 грн - заборгованість за процентами.

Перевіривши доводи апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 стаття 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як встановлено матеріалами справи 14 листопада 2019 року ОСОБА_1 підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»:pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті договору комплексного банківського обслуговування, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодилася з тим, що може обирати будь-які передбачені договором комплексного банківського обслуговування послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення договору страхування, підписанням цієї заяви підтвердила, свою згоду на укладення договору страхування на зазначених нижче умовах.

Відповідно до заяви № 801 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14 листопада 2019 року позивачка просила відкрити на її ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривнях та надати кредитну картку. № кредитної картки миттєвого випуску (не НОМЕР_2 . Тип професіональної кредитної картки. ОСОБА_1 просила Банк встановити на її поточний рахунок у гривнях, відкритий за цією заявою, кредитний ліміт у сумі 15 000 грн. Розрахунковий день 30 число місяця. Строк дії кредитного ліміту , процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежі та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов договору комплексного банківського обслуговування в залежності від типу кредитної картки ОСОБА_1 підписанням заяви підтвердила, що нею отримана у непошкодженому стані платіжна картка і ПІН, а також, що з правилами користування платіжною карткою ознайомлена та зобов`язується їх дотримуватись . Реальна річна процентна ставка складає 47,88%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) 12 577.58 грн. розрахунок здійснено за умови виникнення заборгованості у розмірі 10 000 грн та наступним її погашенням у зі строком 12 місяців рівними платежами. Поточний рахунок з можливістю випуску кредитної картки відкривається з сервісами та послугами (наповненням0 та вартістю відповідно до договору комплексного банківського обслуговування. Підписанням цієї заяви клієнт підтверджує, що до підписання заяви отримав довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб та ознайомився з її змістом.

З урахуванням зазначеного, апеляційній суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що на час укладення договору про надання споживчого кредиту позивачка за зустрічним позовом була ознайомлена з його змістом і наслідками порушення зобов`язань за цим договором, що підтверджується підписами сторін. Належність підпису ОСОБА_1 нею не оспорювалася.

Підписавши зазначений договір, позивачка за зустрічним позовом тим самим підтвердила, що ознайомлена у письмовій формі з умовами надання кредиту.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Інших обставин, які свідчать про наявність з боку банку неправомірних дій під час укладення кредитного договору, суд не встановив.

Таким чином, ОСОБА_1 не доведено суду, що банк ввів її в оману, тобто підстави для визнання спірного кредитного договору за даними обставинами недійсним є недоведеними та спростовуються дослідженими письмовими доказами.

Встановлені судом обставини не дають підстав вважати, що дії банку при укладанні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню позивачки за зустрічним позовом на укладення споживчого кредиту внаслідок чого ОСОБА_1 бажала отримувати кредитні кошти та погодилася з своїми обов`язками щодо повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами.

Матеріали справи не містять доказів на спростування презумпції правомірності правочину у цілому, зокрема не спростовано, що під час укладення кредитного договору позивачка за зустрічним позовом діяла свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодилася з його умовами, визначивши, при цьому характер правочину і всі його істотні умови.

Доводи апеляційної скарги про те, що у заяві про приєднання до публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб відсутні умови договору комплексного банківського обслуговування не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до положень статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у договорі про споживчий кредит зазначаються:

1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника);

2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту;

3) загальний розмір наданого кредиту;

4) порядок та умови надання кредиту;

5) строк, на який надається кредит;

6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності);

7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення);

8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів;

9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені;

10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);

11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит;

12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту;

13) порядок дострокового повернення кредиту;

14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін (частина 2 цієї статті).

Згідно із положеннями статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від договору про споживчий кредит споживач повідомляє кредитодавця у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) до закінчення строку, встановленого частиною першою цієї статті. Протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від договору про споживчий кредит споживач зобов`язаний повернути кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно з цим договором, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит (стаття 15 Закону України «Про споживче кредитування»).

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 зверталась до банку із заявами про роз`яснення їй умов кредитного договору чи із заявами про відмову від укладеного договору, а тому суд першої інстанції дійшов правильно висновку, що кредитний договір є укладеним.

У підписаній скаржницею заяві приєднання № 801 від 14 листопада 2019 року на приєднання до «Договору комплексного обслуговування фізичних осіб», ОСОБА_1 ознайомилась з ДКБО та погодилась на його умови, що зазначені також і в підписаній заяві.

Щодо тверджень про не зазначення у цій заяві строку повернення кредитних коштів, то слід зазначити, що частиною 2 статті 530 ЦК України визначено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Аргументи скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про погодження процентної ставки, яка погоджена сторонами у Заяві приєднання у розмірі 47,88% є неприйнятними, оскільки саме з такої ставки виходив Банк при обрахуванні заборгованості за кредитом.

Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги про відсутність жодних доказів на підтвердження того, що саме надані суду Умови публічної пропозиції АТ «ПУМБ» розуміла скаржниця та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Заяву приєднання від 14 листопада 2019 року АТ «ПУМБ», оскільки про ознайомлення з ДКБО на час укладення договору, позичальниця зазначала в заяві № 801, яку особисто й підписала, зробивши свідомий вибір про саме такий спосіб укладання кредитного договору та отримання кредитної картки.

Укладання сторонами кредитного договору у такий спосіб не суперечить наведеним правовим нормам щодо форми та змісту кредитної угоди, а відтак вимога Банку про стягнення процентів за користування кредитними коштами, виходячи з узгодженої сторонами процентної ставки, є обґрунтованою.

Аргументи апеляційної скарги про те, що Банк не надав належних та допустимих доказів про те, яка була видана кредитна картка, що надає доступ до кредитних коштів, її номер та її тип є неприйнятними, з огляду на те, що ОСОБА_1 в своїй зустрічній позовній заяві підтвердила, що вона отримала кредитну картку «Все можу» з кредитним лімітом 15 000 грн, який згодом було збільшено до 50 000 грн, строком дії картки до 06 червня 2022 року. Укладання додаткової угоди на користування електронним платіжним засобам банківською установою не вимагалося, а тому відсутність такої угоди не звільняє сторони від виконання своїх обов`язків за кредитним договором.

Посилання в апеляційній скарзі на розрахунок заборгованості наданий ОСОБА_1 та наявність за її розрахунком переплати у розмірі 15 116.96 грн не заслуговують на увагу, оскільки такі розрахунку зроблені без урахування суми процентів за користування кредитними коштами.

При цьому, колегія суддів, вважає формальними та неаргументованими посилання заявниці в апеляційній скарзі на те, що розмір заборгованості обраховано неналежно та неправильно, оскільки жодних підтверджень цього нею не надано, а судом першої інстанції досліджувалася обґрунтованість заявлених сум грошових вимог, правильність їх розрахунку та доведено розмір заборгованості наявними в матеріалах справи доказами, що їх підтверджують, та сумнівів у колегії суддів не викликає.

Апеляційним судом відхиляються доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції правового висновку Верховного Суду в постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 з огляду на таке.

Суд першої інстанції в своєму рішенні посилався на паспорт споживчого кредиту від 14 листопада 2019 року, з яким ознайомилась ОСОБА_1 та який підписала, визнавши його належним доказом того факту, що при укладенні кредитного договору АТ «ПУМБ» було дотримано вимог Закону України «Про споживче кредитування», щодо надання споживачу необхідної інформації для отримання споживчого кредиту. Така інформація містить наявні та можливі схеми кредитування саме у АТ «ПУМБ». Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою, якою є паспорт споживчого кредиту. Суд першої інстанції не робив висновків, що паспорт споживчого кредиту є складовою кредитного договору.

Посилання в апеляційній скарзі на безпідставне врахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 526/405/13, з огляду на те, що фактичні обставини справи що переглядається та вказаної не є подібними, судом апеляційної інстанції відхиляються, у зв`язку з наступним.

Подібність означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу правовідносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин) (викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16 (пункт 32), від 25 квітня 2018 року у справі № 925/3/17 (пункт 38), від 11 квітня 2018 року у справі № 910/12294/16 (пункт 16), від 16 травня 2018 року у справі № 910/24257/16 (пункт 40), у постановах Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 910/8956/15, від 6 вересня 2017 року у справі № 910/3040/16, від 13 вересня 2017 року у справі № 923/682/16 тощо);

Висновок про те, що під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, за змістом яких тотожними, аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин (викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 373/1281/16-ц, від 16 травня 2018 року у справі № 760/21151/15-ц, від 29 травня 2018 року у справах № 305/1180/15-ц і № 369/238/15-ц (реєстровий номер 74842779), від 6 червня 2018 року у справах № 308/6914/16-ц, № 569/1651/16-ц та № 372/1387/13-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 697/2751/14-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 648/2419/13-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11, від 16 січня 2019 року у справі № 757/31606/15-ц тощо).

Конкретизація полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

У справі № 526/405/13 розглядався спір за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА 1, в якому позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу, виселення ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у зазначеній квартирі.

Під час розгляду цієї справи касаційний суд зробив такі висновки «У справі, яка переглядається установлено, що у період з часу укладання кредитного договору - 10 липня 2008 року по 28 вересня 2010 року ОСОБА_1 виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо погашення заборгованості, сплатив 13 170,60 доларів США, кредитний договір та договір іпотеки не визнані у встановленому порядку недійсними. ОСОБА_1 передав в іпотеку квартиру за іпотечним договором, укладення якого відбулося після підписання вказаного кредитного договору, і цим самим підтвердив наявність свого зобов`язання перед банком за вказаним договором саме у визначеній у ньому сумі.

За умов наявності доведеності факту неотримання ОСОБА_1 коштів за указаним договором, такі обставини могли бути підставою для розірвання договору за його позовом, проте, відповідач виконував умови кредитного договору та сплатив на виконання умов зазначену суму коштів і передав в іпотеку квартиру».

У справі, що переглядається, суд першої інстанції зробив аналогічні висновки щодо дій ОСОБА_1 , яка певний час виконувала умови кредитного договору, сплативши на виконання цих умов певну суму коштів для повернення кредиту. Ці факти позивачкою не заперечувалися, а тому суд першої інстанції правильно послався на зазначені висновки касаційної інстанції у справі № 526/405/13, оскільки у справі, що переглядається, також розглядалися питання виконання умов договору та наявність зобов`язання ОСОБА_1 перед банком за укладеним кредитним договором.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм права, апеляційний суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані з укладенням між ними кредитного договору, за яким АТ «ПУМБ» виконало свої зобов`язання за договором, а ОСОБА_1 не виконала своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх користування, а тому підстави для задоволення вимог зустрічного позову на підставі статті 1212 ЦК України відсутні з огляду на таке.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини 1 статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11, частин 1 та 2 статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною 1 статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Необхідно виходити з того, що правова підстава отримання (набуття) майна відсутня у тому разі, коли відбувся перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується безпосередньо на вимогі закону, або суперечить меті існування правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальне правило частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах: отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності отримання такого виконання.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини 1 статті 1212 ЦК України, у тому числі, й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 серпня 2019 року у справі № 607/3864/17.

Як правильно встановлено судом першої інстанції у ОСОБА_1 відсутні правові підстави для отримання від АТ «ПУМБ» грошових коштів у розмірі 15 116.96 грн, оскільки такі кошти були сплачені останньою на виконання зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів та процентів за їх користування, а тому суд обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у стягненні з Банку зазначеної суми як безпідставно отриманої та зберігаємої без достатньої правової підстави.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України скасуванню не підлягає.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 13 березня 2026 року.