І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 березня 2026 р. м.Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючої судді Медяної Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання Кравчук Ю.Ю.,
представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Часник О.Д.,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради - Бойко М.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_3 адвоката Кравчук Дарини Василівни про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку участі у вихованні дитини,
Представник позивача ОСОБА_3 адвокат Кравчук Д.В. звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.
В заяві зазначено, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала вказана вище справа.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.02.2026 позов задоволено частково, проте вказаним рішеннями не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 64000 грн.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Часник О.Д. подала відзив на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких просила відмовити в стягненні на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу з підстав їх необгрунтованості та недоведеності. Зазначила, що відповідачем не надано усіх доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомого, зокрема договору про надання правничої допомоги. (т.3 а.с.19-21)

Представник позивача ОСОБА_3 адвокат Кравчук Д.В. в судове засідання не з`явилася, проте подла заяву про розгляд справи у її відсутність, заяву про ухвалення додаткового рішення підтримує, просить задовольнити. (т.3 а.с.17)

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Часник О.Д., відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечували проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення у зв`язку з недоведеністю вимог.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судовому засіданні при вирішенні питання, щодо ухвалення додаткового рішення поклалася на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши заяву про ухвалення додаткового рішення, матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку участі у вихованні дитини (т.1 а.с.1-6)

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.02.2026 позов задоволено частково та зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено такі способи участі матері ОСОБА_3 , у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : протягом 2-х місячного терміну: І, ІІІ субота щомісяця з 11:00 год. до 16:00 год. за місцем проживання дитини; ІІ, ІV неділя щомісяця з 11:00 год. до 16:00 год. за місцем проживання дитини. Після закінчення 2-х місячного терміну: І, ІІІ п`ятниця щомісяця з 17:00 год. до 16:00 год. неділі; щороку під час літніх канікул 14 днів за домовленістю між батьками з урахуванням думки дитини. Дозволити ОСОБА_3 , необмежене спілкування з дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто, засобами телефонного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між матір`ю та дитиною. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в рівних частках на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 992,40 грн. (т.2 а.с. 243-247)

Вказане рішення позивач та її представник отримали у своїх електронних кабінетах 15.02.2026, про що свідчать довідки про доставку електронного документа. (т.2 а.с.249-250)

20.02.2026 представник позивача Виноградової Л.О. адвокат Кр за допомогою системи «електронний суд» . (т.3 а.с.1-3)

Відповідно до п.2 ч.1, ч.2 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У пункті 53 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2024 року у справі № 686/5660/23.

Таким чином, подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір можливий лише протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду і лише за умови, що сторона у справі зробила про це відповідну заяву.

Представник позивача ОСОБА_3 адвокат Кравчук Д.В. подала заяву про відшкодування судових витрат 19.05.2025. (т.2 .с.139-140) У вказаній заяві зазначила, що докази про розмір понесених позивачем судових витрат будуть подані відповідно до чинного законодавства України.

Судом встановлено, що до подання заяви про ухвалення додаткового рішення представник позивача не подавала до суду жодного доказу понесення позивачем витрат на правничу допомогу.

До заяви про ухвалення додаткового рішення долучено наступні докази: копію ордеру на надання правничої допомоги серії АІ №1764132 (т.3 а.с.4); копію акту наданих послуг №1 від 16.02.2026 (т.3 а.с.4 на звороті): копію фільтрованої виписки за період з 01.02.2024 по 09.02.2026 (т.3 а.с.5).

Водночас, суд звертає увагу на те, що представником позивача суду не надано копії договору про надання правничої допомоги, ані під час розгляду справи по суті, ані до заяви про ухвалення додаткового рішення.

Отже, суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з частиною першою, другою статті 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За змістом частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 756/15736/18.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (висновки постанови Верховного Суду від 22.10.2018 у справі № 826/856/18).

Відсутність у договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18.

Таким чином, для документального доведення понесених стороною витрати на правову допомогу, необхідно надати: договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат (висновки постанови Верховного Суду від 28.09.2023 у справі № 686/31892/19.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представником позивача на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу не надано договору про надання правничої допомоги, укладеного між позивачем та його представником.

При цьому, в копії акту наданих послуг №1 від 16.02.2026 містяться відомості, що вказаний акт складено за договором про надання правової допомоги №б/н від 17.02.2024.

Причини неможливості надання даного договору при зверненні до суду та під час розгляду справи, стороною позивача не повідомлялись.

Враховуючи те, що у матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги, який укладений з позивачем, суд позбавлений можливості, в тому числі, пересвідчитись щодо пов`язаності витрат на правничу допомогу з вказаною справою, дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару, тощо.

Суд наголошує, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст. 12, 15, 134, 137, 141, 208, 247, 257, 260, 270 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_3 адвоката Кравчук Дарини Василівни про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне додаткове рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження додаткового рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення суду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

третя особа без самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Вінницької міської ради, , місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Соборна, 59.

Суддя