К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 року місто Київ

справа № 371/1024/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/5606/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Приходька Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Миронівської міської ради Обухівського району Київської області, подану представником Савенком Віталієм Миколайовичем, на рішення Миронівського районного суду Київської області у складі судді Поліщука А.С. від 14 серпня 2025 року у справі за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ПОТІК" до Миронівської міської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватне підприємство "Агентство земельного кадастру та оцінки "ГЕО СВІТ", Відділ (Центр) надання адміністративних послуг Миронівської міської ради Обухівського району Київської області, про визнання права постійного користування, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації права оренди, витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024 року сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "ПОТІК" (далі - СТОВ "ПОТІК") звернулося до суду з позовом до Миронівської міської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватне підприємство "Агентство земельного кадастру та оцінки "ГЕО СВІТ", Відділ (Центр) надання адміністративних послуг Миронівської міської ради Обухівського району Київської області, про визнання права постійного користування, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації права оренди, витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння.

Позов обґрунтовано тим, що СТОВ "ПОТІК" є правонаступником всіх прав та обов`язків колгоспу імені Карла Маркса, що підтверджується архівною довідкою від 20 квітня 2016 року № 02-33/206, виданою трудовим архівом Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області, статутами колгоспу імені Карла Маркса від 1992 року, КСП "ПОТІК" від 1996 року, СТОВ "ПОТІК" від 2000 та 2022 років та рішеннями Миронівського районного суду Київської області від 3 липня 2017 року в справі № 371/589/17; Господарського суду Київської області від 28 листопада 2017 року, постановою Київського апеляційного господарського суду від 6 березня 2018 року, постановою Верховного Суду від 2 серпня 2018 року в справі № 911/2726/17, постановою Північного апеляційного господарського суду від 7 вересня 2021 року в справі № Б8/003-11 (911/3169/20).

Вказує, що згідно протоколу другої сесії ХХІІ скликання Потіцької сільської ради народних депутатів Миронівського району Київської області від 16 вересня 1994 року та рішення ІІ сесії ХХІІ скликання Потіцької сільської ради народних депутатів Миронівського району Київської області від 16 вересня 1994 року "Про розгляд проекту роздержавлення земель КСГП ім. Карла Маркса" прийнято рішення про схвалення проекту роздержавлення земель колгоспу імені Карла Маркса, яким передбачено встановити розмір земель: а) які передаються у колективну власність 3 094,9 га, в тому числі земель загального користування 187,8 га; б) державної власності, що надаються у постійне користування 523,5 га, в тому числі природоохоронного призначення 78,5 га, лісового фонду 55,1 га, водного фонду 87,4 га, резервного фонду 302,5 га.

На підставі рішення Потіцької сільської ради від 16 вересня 1994 року № 2-94 Потіцькою сільською радою 27 квітня 1995 видано КСГП імені Карла Маркса державний акт серія КВ на право постійного користування землею, площею 523,5 га, для потреб сільського господарства, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею. Згідно з планом зовнішніх меж землекористування даного державного акту до площі 523,5 га земель входить земельна ділянка, яка позначена на плані під № 17, площею 155,4 га.

В акті на право постійного користування помилково було зазначено КСГП ім. Карла Маркса с. Потік Миронівського району, замість КСГП "ПОТІК" с. Потік Миронівського району, що встановлено у судових рішеннях. Зокрема, судами установлено, що статут колгоспу ім. Карла Маркса Миронівського району Київської області був зареєстрований згідно рішення виконкому Миронівської ради народних депутатів, у вересні 1994 року розпочато процес роздержавлення земель вказаного колгоспу та зміни організаційно-правової форми підприємства відповідно до Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" і зміни назви на КСП "ПОТІК", що в подальшому відображено у статуті КСП "ПОТІК" від 27 липня 1996 року та СТОВ "ПОТІК" від 16 лютого 2000 року.

Державний акт серія КВ від 27 квітня 1995 року не скасовано, право колгоспу імені Карла Маркса (КСГП ім. Карла Маркса), у тому числі його правонаступника СТОВ "ПОТІК" на постійне користування земельною ділянкою не припинено; від спірної земельної СТОВ "ПОТІК" добровільно не відмовлялося, а отже є титульним володільцем даної земельної ділянки.

Рішенням сесії від 13 серпня 2019 року № 314-31-VII Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області затверджено технічну документацію із

землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), згідно схеми розміщення, а саме: злітно-посадкового майданчика (аеродром-площадка), площею 6,2023 га, кадастровий номер: :04:001:0118.

Згідно з даними, які містяться у витязі з Державного земельного кадастру № НВ- 024 від 1 червня 2024 року, земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0118 відноситься до категорії земель: землі сільськогосподарського призначення; вид цільового призначення 01.13 для іншого сільськогосподарського призначення.

Рішенням сесії № 1354-11-VIII від 30 червня 2021 року Миронівської міської ради Обухівського району Київської області "Про визнання переліку земельних ділянок комунальної власності право оренди на які пропонується до продажу на земельних торгах у формі аукціону та продаж права оренди на земельну ділянку за межами с. Потік (кадастровий номер :04:001:0118)" виставлено на продаж на земельних торгах право оренди на вищевказану земельну ділянку, площею 6,2023 га. Переможцем земельних торгів став ОСОБА_1 .

На підставі протоколу земельних торгів між Миронівською міською радою та ОСОБА_2 12 серпня 2021 року укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:001:0118, яка розташована на території Миронівської міської територіальної громади (за межами села Потік Миронівського району Київської області), загальною площею 6,2023 га, строком на 10 (десять) років.

Згідно Інформаційної довідки, державним реєстратором Миронівської міської ради Київської області Степаненко A.B. 19 серпня 2021 року о 09 год. 38 хв. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 59920858 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зокрема, право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0118, площею 6,2023 га, строком на 10 (десять) років, Орендар: ОСОБА_3 , Орендодавець: Миронівська міська рада (номер запису про інше речове право: 43563088)

Водночас, в 2017 році ТОВ "ЗемЮрКонсалтинг" на підставі договору № 45/М-17 на виконання робіт по топозйомці земельної ділянки від 17 жовтня 2017 року, укладеного із СТОВ "ПОТІК", виконано роботи по виготовленню топозйомки меж земельних ділянок, які входять до державного акту на право постійного користування землею серія КВ, площею 523,5 га, зокрема, земельної ділянки, яка позначена на плані зовнішніх меж під номером 17 (сімнадцять), площею 155,4 га.

Відповідно до висновку судового експерта Свістунова І.С. за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 9 січня 2023 року № 552/01-2023 земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0118, площею 6,2023 га, та земельна ділянка, площею 155,4824 га, в площині перетинаються у результаті чого утворюється пляма з накладенням, площею 6,1437 га. Тобто земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0118, площею 6,2023 га, накладається на земельну ділянку, яка позначена на плані під номером 17 (сімнадцять), площею 155,4 га, та входить до державного акту на право постійного користування землею серія КВ, площею 523,5 га, який видано Потіцькою сільською радою 27 квітня 1995 року КСП ім. Карла Маркса, правонаступником якого є СТОВ "ПОТІК" та зареєстровано в Книзі записів державних

актів на право постійного користування землею за № 19.

Позивач вважає, що за таких обставин рішення сесії № 1354-11-VIII від 30 червня 2021 року Миронівської міської ради Обухівського району Київської області "Про визнання переліку земельних ділянок комунальної власності право оренди на які пропонується до продажу на земельних торгах у формі аукціону та продаж права оренди на земельну ділянку за межами с. Потік (кадастровий номер :04:001:0118)", протокол земельних торгів № 2, який виданий 12 серпня 2021 року приватним підприємством "Агенство земельного кадастру та оцінки "ГеоСвіт", договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:001:0118 та його державна реєстрація порушують права СТОВ "ПОТІК", як правонаступника КСП ім. Карла Маркса, та користувача земельних ділянок, які входять до державного акту на право постійного користування землею серія КВ, площею 523,5 га.

Посилаючись на викладене, СТОВ "ПОТІК" просило визнати за ним право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :04:001:0118, площею 6,2023 га, в межах згідно з планом зовнішніх меж землекористування земельної ділянки, яка позначена на плані під номером 17 (сімнадцять), площею 155,4 га, що входить до державного акту на право постійного користування землею серія КВ, виданого Потіцькою сільською радою 27 квітня 1995 року КСП ім. Карла Маркса, площею 523,5 га, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 19; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:001:0118 від 12 серпня 2021 року, який укладено між Миронівською міською радою та ОСОБА_1 ; скасувати рішення державного реєстратора Миронівської міської ради Київської області Степаненко А.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 59920858 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зокрема право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0118, площею 6,2023 га, строком на 10 (десять) років, орендар ОСОБА_1 , орендодавець: Миронівська міська рада (номер запису про інше речове право: 43563088) з припиненням державної реєстрації права оренди на спірну земельну ділянку за ОСОБА_1 ; витребувати із чужого незаконного володіння (користування) ОСОБА_1 на користь СТОВ "ПОТІК" земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0118, площею 6,2023 га, в межах згідно з планом зовнішніх меж землекористування земельної ділянки, яка позначена на плані під номером 17 (сімнадцять), площею 155,4 га, що входить до державного акту на право постійного користування землею серія КВ, виданого Потіцькою сільською радою 27 квітня 1995 року КСП ім. Карла Маркса, площею 523,5 га, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 19.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 14 серпня 2025 року позов СТОВ "ПОТІК" задоволено. Визнано за СТОВ "ПОТІК" право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :04:001:0118, площею 6,2023 га, в межах згідно з планом зовнішніх меж землекористування земельної ділянки, яка позначена на плані під номером 17 (сімнадцять), площею 155,4 га, що входить до державного акту на право постійного користування землею серія КВ, виданого Потіцькою сільською радою 27 квітня 1995 року КСП ім. Карла Маркса, площею 523,5 га,

та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 19. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:001:0118 від 12 серпня 2021 року, який укладено між Миронівською міською радою та ОСОБА_1 . Скасовано рішення державного реєстратора Миронівської міської ради Київської області Степаненко А.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 59920858 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зокрема право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0118, площею 6,2023 га, строком на 10 (десять) років, орендар ОСОБА_1 , орендодавець: Миронівська міська рада (номер запису про інше речове право: 43563088) з припиненням державної реєстрації права оренди на спірну земельну ділянку за ОСОБА_1 . Витребувано із чужого незаконного володіння (користування) ОСОБА_1 на користь СТОВ "ПОТІК" земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0118, площею 6,2023 га, в межах згідно з планом зовнішніх меж землекористування земельної ділянки, яка позначена на плані під номером 17 (сімнадцять), площею 155,4 га, що входить до державного акту на право постійного користування землею серія КВ, виданого Потіцькою сільською радою 27 квітня 1995 року КСП ім. Карла Маркса, площею 523,5 га, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 19. Стягнуто з Миронівської міської ради Обухівського району Київської області та ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 12 112 грн та за надання професійної правничої допомоги у розмірі 20 000 грн, а всього 32 112 грн.

Рішення мотивовано тим, що колгосп імені Карла Маркса, а в подальшому його правонаступник СТОВ "ПОТІК" добровільно не відмовлявся від земельних ділянок, які входять до державного акту на право постійного користування землею серія КВ, площею 523,5 га, та який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 19, а Миронівська міська рада не приймала рішень про скасування такого державного акту чи припинення постійного користування колгоспу імені Карла Маркса вказаними землями, проте в порушення вимог частини 2 статті 19 Конституції України, частини 5 статті 116 ЗК України надала в оренду фізичній особі земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0118, площею 6,2023 га, яка накладається на земельну ділянку, та позначена на плані під номером 17 (сімнадцять), площею 155,4 га, що входить до державного акту на право постійного користування землею серія КВ, площею 523,5 га, чим порушила права позивача.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання за позивачем права постійного користування спірною земельною ділянкою слід задовольнити, оскільки вони є обґрунтованими та підтверджуються зібраними по справі належними і допустимими доказами. Суд також дійшов висновку, що у зв'язку з незаконністю прийнятого Миронівською міською радою рішення № 1354-11-VIII від 30 червня 2021 року, на підставі якого укладено оспорюваний договір оренди земельної ділянки від 12 серпня 2021 року, підлягає задоволенню позовна вимога про визнання недійсним такого договору та похідна позовна вимога про скасування рішення державного реєстратора з припиненням державної реєстрації права оренди на спірну земельну ділянку за ОСОБА_1 .

Задовольняючи позовну вимогу про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка незаконно вибула із постійного користування позивача, як титульного володільця, поза його волею, а відповідачем була отримана в особи, яка не мала права її відчужувати.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до вимог частини 1 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності у даній справі починається з дати укладення між відповідачами договору оренди спірної земельної ділянки - 12 серпня 2021 року, а позовну заяву СТОВ "ПОТІК" подано 18 липня 2024 року, тобто з дотриманням строку, визначеного статтями 256, 257 ЦК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник Миронівської міської ради - Савенко В.М., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скаржник зазначає, що Миронівська міська рада 16 січня 2025 року на стадії підготовчого провадження подала заяву про застосування строків позовної давності разом з поясненнями та додатками. Проте, суд першої інстанції залишив без розгляду пояснення від 16 січня 2025 року з доданими до нього доказами, чим порушив принцип змагальності.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував наявні у матеріалах справи докази, які підтверджують, що КСП "ПОТІК", правонаступником якого є позивач СТОВ "ПОТІК", добровільно відмовився від права постійного користування на спірну земельну ділянку. Зокрема, судом не взято до уваги, що рішенням загальних звітно-виборних зборів членів КСП "ПОТІК", оформленого протоколом № 2 від 16 лютого 2000 року, надано добровільну відмову від права постійного користування на частину земельної ділянки - аеродром-площадку, яка була їм надана на підставі акта на право постійного користування землею серії КВ, виданого на земельну ділянку, загальною площею 523,5 га, Потіцькою сільською радою 27 квітня 1995 року КСП ім. Карла Маркса та який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 19.

Скаржник вважає, що після добровільної відмови від права постійного користування спірною земельною ділянкою позивач, як правонаступник КСП ім. Карла Маркса не вправі вимагати повернення цієї ділянки після спливу 24 років, тобто право постійного користування на спірну земельну ділянку має бути припинене.

Крім того вважає, що скільки позивач добровільно відмовився від права постійного користування земельною ділянкою, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування рішення державного реєстратора з припиненням державної реєстрації права оренди на спірну земельну ділянку.

Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, оскільки спірна земельна ділянка належить до комунальної власності, власником є територіальна громада в особі Миронівської міської ради, яка не вказує про те, що таке право власності було кимось порушене.

Також зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що строк позовної давності необхідно обраховувати з дати укладення договору оренди спірної земельної ділянки. На думку скаржника, відлік позовної давності починається з 16 лютого 2000 року, тобто з часу прийняття рішення про передачу аеродром-площадки у

комунальну власність, створення СТОВ "ПОТІК" та виникнення у СТОВ "ПОТІК" обов`язку інвентаризації, а відтак позов подано з пропуском строку позовної давності та без клопотання про поновлення такого строку із зазначенням поважних причин.

Вказує, що відсутні підстави для стягнення з Миронівської міської ради витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, оскільки позовна заява підписана директором СТОВ "ПОТІК", що свідчить про відсутність доказів підготовки та подання позовної заяви адвокатським бюро. Крім того, звертає увагу, що вартість інших заявлених адвокатських послуг є завищеною, оскільки значна частина судової практики описана позивачем у позовній заяві, а підготовка інших процесуальних документів не потребувала значних витрат часу, що свідчить про те, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу не відповідає критеріям співмірності, розумності та справедливості.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Представник СТОВ "ПОТІК" - Постельга О.А. у відзиві на апеляційну скаргу посилається на те, що рішення суду є обґрунтованим, законним, ухвалене з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Інші учасники справи відзиви на апеляційну скаргу не подали.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник Миронівської міської ради Обухівського району Київської області - Лях В.М. в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представники СТОВ "ПОТІК" - Гресенко О.В., Постельга О.А. в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що рішенням виконкому Миронівської районної ради народних депутатів № 26 від 27 лютого 1992 року, реєстраційний номер № 229-66-К затверджено Статут колгоспу імені Карла Маркса, який є правонаступником колгоспк імені Карла Маркса є правонаступником колгоспу "Перемога" с. Потік, який у свою чергу було реорганізовано на підставі протоколу № 1 від 16 квітня 1964 року.

КСП "ПОТІК" є правонаступником колгоспу імені Карла Маркса, який реорганізовано на підставі протоколу № 12 загальних зборів учасників від 23 листопада 1996 року та зареєстроване Миронівською районною державною адміністрацією 31 липня 1996 року, реєстраційний № 296.

СТОВ "ПОТІК" є товариством та правонаступником, створеним на базі КСП "ПОТІК", згідно протоколу № 2 загальних зборів учасників від 16 лютого 2000 року та зареєстроване Миронівською районною державною адміністрацією 13 березня 2000 року, реєстраційний № 521.

Вказане підтверджується архівною довідкою від 20 квітня 2016 року № 02-33/206, виданою трудовим архівом Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області, статутом колгоспу імені Карла Маркса від 1992 року, КСП "ПОТІК" від 1996 року, СТОВ "ПОТІК" від 2000 та 2022 років, рішенням Миронівського районного суду Київської області від 3 липня 2017 року в справі № 371/589/17; рішенням Господарського суду Київської області від 28 листопада 2017 року, постановою Київського апеляційного господарського суду від 6 березня 2018 року та постановою Верховного Суду від 2 серпня 2018 року в справі № 911/2726/17, постановою Північного апеляційного господарського суду від 7 вересня 2021 року в справі № Б8/003-11 (911/3169/20).

Рішенням ІІ сесії ХХІІ скликання Потіцької сільської ради народних депутатів Миронівського району Київської області від 16 вересня 1994 року "Про проекту роздержавлення земель КСГП імені Карла Маркса" схвалено проект роздержавлення земель колгоспу імені Карла Маркса (КСГП ім. Карла Маркса), яким передбачено встановити розмір земель: а) які передаються у колективну власність 3094,9 га, в тому числі земель загального користування 187,8 га; б) державної власності, що надаються у постійне користування 523,5 га, в тому числі природоохоронного призначення 78,5 га, лісового фонду 55,1 га, водного фонду 87,4 га, резервного фонду 302,5 га.

На підставі рішення Потіцької сільської ради № 2-94 від 16 вересня 1994 року КСГП імені Карла Маркса, правонаступником якого є СТОВ "ПОТІК", 27 квітня 1995 року видано державний акт на право постійного користування землею серія КВ, площею 523,5 га, для потреб сільського господарства, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 19.

Згідно плану зовнішніх меж землекористування державного акту від 27 квітня 1995 року, до площі земель 523,5 га входить земельна ділянка, яка позначена на плані під номером 17, площею 155,4 га.

У 2017 році ТОВ "ЗемЮрКонсалтинг" на підставі договору № 45/М-17 на виконання робіт по топозйомці земельної ділянки від 17 жовтня 2017 року, укладеного з СТОВ "ПОТІК", виконано роботи по виготовленню топойзомки меж земельних ділянок, які входять до державного акту на право постійного користування землею серія КВ, площею 523,5 га, зокрема, земельної ділянки, яка позначена на плані зовнішніх меж під номером 17, площею 155,4 га.

Рішенням сесії від 13 серпня 2019 року № 314-31-VII Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)" затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), згідно схеми розміщення, а саме злітно-посадкового майданчика (аеродром-площадка), площею 6,2023 га, кадастровий номер: :04:001:0118.

Рішенням сесії від 30 червня 2021 року № 1354-11-VІII Миронівської міської ради Обухівського району Київської області "Про визнання переліку земельних ділянок комунальної власності право оренди на які пропонується до продажу на земельних торгах у формі аукціону та продаж права оренди на земельну ділянку за межами с. Потік (кадастровий номер: :04:001:0118)" виставлено на продаж на земельних торгах право оренди на вищевказану земельну ділянку, площею 6,2023 га. Пунктом 7 даного рішення міської ради визначено, що виконавцем земельних торгів обрано ПП "АЗКО "ГеоСвіт".

Згідно протоколу земельних торгів № 2, виданого 12 серпня 2021 року по продажу права оренди земельної ділянки, переможцем торгів став ОСОБА_1 .

На підставі протоколу торгів № 2 між Миронівською міською радою та ОСОБА_1 12 серпня 2021 року укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:001:0118, яка розташована на території Миронівської територіальної громади (за межами села Потік Миронівського району Київської області), загальною площею 6,2023 га, строком на 10 років.

19 серпня 2021 року державним реєстратором Миронівської міської ради Обухівського району Київської області Степаненко А.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 59920858 у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0118, площею 6,2023 га, строком на 10 років, орендар: ОСОБА_1 , орендодавець: Миронівська міська рада (номер запису про інше речове право: 43563088).

Згідно висновку земельно-технічної експертизи від 9 січня 2023 року № 552/01-223, складеного експертом Свістуновим І.С., земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0118, площею 6,2023 га, та земельна ділянка, площею 155,4824 га, в площині перетинаються, у результаті чого утворилася пляма накладенням, площею 6,1437 га.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено спосіб захисту цивільних прав та інтересів як визнання права.

Відповідно до частини 1 статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів

місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

У частині 5 статті 116 ЗК України визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Статтею 141 ЗК України (в редакції на момент укладення оспорюваного договору оренди земельної ділянки) передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: 1) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; 2) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; 3) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; 4) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; 5) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; 6) систематична несплата земельного податку або орендної плати; 7) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; 8) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини, передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії.

У частині 3 статті 142 ЗК України (в редакції на момент укладення оспорюваного договору оренди земельної ділянки) визначено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

У пункті 7.27 постанови від 5 листопада 2019 року в справі № 906/392/18 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених у статті 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним.

У постанові Верховного Суду від 15 листопада 2021 року в справі № 906/620/19 (пункт 85) визначено, що право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не припиняється навіть у тому разі, якщо особа, яка за чинним законом не може набути таке право, не здійснить переоформлення цього права в інший правовий титул. Право постійного користування зберігається і є чинним до приведення прав та обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства й переоформлення права постійного користування у право власності чи оренду.

Верховний Суд також дійшов висновку, що право постійного користування землею, яке виникло в суб`єкта господарювання до набрання чинності ЗК України - 1 січня 2002 року, продовжує зберігатися у подальшому, а отже, може переходити від

підприємства до його правонаступника навіть якщо чинне законодавство вже не передбачає підстав для набуття права постійного користування землею для такої особи.

Згідно з частиною 2 статті 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Законодавцем визначено, що передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема, у визначені законом способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року в справі № 925/1265/16 зазначила (пункти 5.4-5.7, 5.10), що захист земельних прав - це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи правоохоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту земельних прав наведено в частині третій статті 152 ЗК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним частиною третьою статті 152 ЗК України, або ж іншим способом, який передбачено законом. Статтею 152 ЗК України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Державний акт - це документ, що посвідчує право на земельну ділянку, із визнанням недійсним якого без внесення до державного реєстру відповідного запису щодо належного власника або землекористувача, спір про право може бути не вирішеним. У випадку коли позивач стверджує про порушення свого права постійного користування частиною земельної ділянки особою, яка володіє нею шляхом державної реєстрації за собою права власності (права користування) цієї спірної частини, право позивача може бути захищено шляхом подання позову про визнання права (пункт 1 частини 2 статті 16 ЦК України), витребування нерухомості з володіння, усунення перешкод у користуванні майном (статті 387, 388, 391, 396 ЦК України) чи іншим способом відповідно до закону.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 1 листопада 2023 в справі № 376/2452/20.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є

недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, наведено у статті 203 ЦК України, відповідно до частини першої якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення полягають державній реєстрації.

Пунктами 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 7 статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід'ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 7 статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної

реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року в справі № 909/968/16 зазначено, що рішення суду про визнання недійсним договору не є підставою для внесення запису про скасування прав на нерухоме майно без скасування відповідного рішення про державну реєстрацію прав. У разі визнання недійсним договору, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, необхідно одночасно заявляти вимогу про скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав. Такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту, оскільки згідно з ЦК України право власності виникає з моменту його реєстрації.

Задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності може призвести до відновлення порушених прав особи без застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності (за умови, якщо суд, задовольнивши таку позовну вимогу, вирішить тим самим спір про право, наявний між сторонами) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (статті 387, 388, 1212 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України).

Предметом позову про витребування майна є вимога власника, який не є володільцем цього майна, до особи, яка заволоділа останнім, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном, зокрема землями сільськогосподарського призначення, означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, задоволення вимоги про витребування майна із незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, призводить до ефективного захисту прав власника саме цього майна.

Таким чином, у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем), власник, користувач який вважає свої права порушеними, має право пред`явити позов про витребування відповідного майна.

Відповідно до частини 1 статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, положення частини 1 статтею 388 ЦК України прямо передбачають, що право витребувати майно із чужого незаконного володіння має власник або особа, якій він передав майно у володіння.

Тобто, законодавство надає право звертатися з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння не лише власникам, а й іншим особам, у яких майно власника перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою ("титулом").

Титульними володільцями вважаються особи, які володіють майном за цивільно-правовими договорами (майнового найму (оренди), підряду, зберігання, застави та ін.), особи, які володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом.

Право на витребування майна із чужого незаконного володіння може мати як власник, так і законний користувач майна (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року в справі № 461/12525/15, від 18 квітня 2023 року в справі № 357/8277/19, від 4 липня 2023 року в справі № 233/4365/18).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, встановивши, що колгосп імені Карла Маркса, правонаступником якого є позивач СТОВ "ПОТІК", добровільно не відмовлявся від земельних ділянок, які входять до державного акту на право постійного користування землею серія КВ, площею 523,5 га, Миронівська міська рада або інші уповноважені органи не приймали рішень про скасування даного державного акту, а також те, що спірна земельна ділянка незаконно вибула із постійного користування СТОВ "ПОТІК", як титульного володільця, поза його волею, дійшов правильного висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що КСП "ПОТІК", правонаступником якого є позивач СТОВ "ПОТІК", добровільно відмовився від права постійного користування спірною земельною ділянкою, що підтверджується рішенням загальних звітно-виборних зборів членів КСП "ПОТІК", оформленого протоколом № 2 від 16 лютого 2000 року. Згідно даного рішення, надано добровільну відмову від права постійного користування на частину земельної ділянки - аеродром-площадку, яка була їм надана на підставі акта на право постійного користування землею серії КВ, виданого на земельну ділянку, загальною площею 523,5 га, Потіцькою сільською радою 27 квітня 1995 року КСП ім. Карла Маркса та який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 19.

Колегія суддів відхиляє такі доводи апеляційної скарги, як необґрунтовані, з огляду на таке.

Як убачається зі змісту позовної заяви, предметом спору є земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0118, площею 6,2023 га, яка відноситься до категорії земель: землі сільськогосподарського призначення; вид цільового призначення: 01.13 для іншого сільськогосподарського призначення, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру № НВ-024 від 1 червня 2024 року.

Земельна ділянка, площею 523,5 га, на яку Потіцькою сільською радою 27 квітня 1995 року КСГП імені Карла Маркса с. Потік Миронівського району, правонаступником

якого є позивач, на підставі рішення цієї ж сільської ради видано державний акт на право постійного користування землею серія КВ, також відноситься до земель сільськогосподарського призначення.

З наведеного слідує, що є дві індивідуально визначені земельні ділянки з цільовим призначенням - землі сільськогосподарського призначення.

Відповідно до статті 19 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням, окрім іншого, поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення.

У статті 22 ЗК України зазначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі під об`єктами виробництва біометану, які є складовими комплексів з виробництва, переробки та зберігання сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

У статті 72 ЗК України зазначено, що до земель авіаційного транспорту належать землі під: а) аеропортами, аеродромами, відокремленими спорудами (об`єктами управління повітряним рухом, радіонавігації та посадки, очисними та іншими спорудами), службово-технічними територіями з будівлями та спорудами, що забезпечують роботу авіаційного транспорту; б) вертольотними станціями, включаючи вертольотодроми, службовотехнічними територіями з усіма будівлями та спорудами; в) ремонтними заводами цивільної авіації, аеродромами, вертольотодромами, гідроаеродромами та іншими майданчиками для експлуатації повітряних суден; г) службовими об`єктами, що забезпечують роботу авіаційного транспорту.

Таким чином, земельні ділянки під аеродромами відносяться до земель з цільовим призначенням - землі транспорту.

Проте, як вказувалося вище та підтверджується матеріалами справи, земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0118, площею 6,2023 га, відноситься до категорії земель: землі сільськогосподарського призначення; вид цільового призначення - для іншого сільськогосподарського призначення (землі під сільськогосподарськими та іншими господарськими будівлями і дворами), а не під аеродромом, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру № НВ-024 від 1 червня 2024 року та технічною документацією із землеустрою.

У статті 74 Повітряного кодексу України зазначено, що землі аеропортів (аеродромів) мають суспільно важливе значення і за своїм цільовим призначенням є

землями транспорту. Земельні ділянки, що перебувають у державній чи комунальній власності та необхідні для функціонування аеропортів (аеродромів), надаються в користування підприємствам, установам та організаціям, що провадять авіаційну та неавіаційну діяльність, відповідно до Земельного кодексу України. Органи місцевого самоврядування на підставі затверджених в установленому законом порядку генеральних планів населених пунктів на довгостроковий період зобов`язані визначити земельні ділянки, необхідні для розвитку аеропортів (аеродромів).

Таким чином, аеродром має бути визначений генеральним планом, однак матеріали справи не містять доказів розташування на земельній ділянці з кадастровим номером :04:001:0118, площею 6,2023 га, повністю чи частково аеродрому, включення його до генерального плану, документів, що свідчать про його сертифікацію, як це передбачено законодавством України.

Крім того, як убачається з матеріалів справи, у протоколі № 2 загальних звітно-виборних зборів членів КСП "ПОТІК" від 16 лютого 2000 року, технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0118, площею 6,2023 га, в натурі (на місцевості), витязі з Державного земельного кадастру № НВ-024 від 1 червня 2024 року, оспорюваного договору оренди земельної ділянки від 12 серпня 2021 року, рішеннях сесії № 1354- 11-VIII від 30 червня 2021 року Миронівської міської ради Обухівського району Київської області відсутнє таке значення, що "земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0118, площею 6,2023 га, є аеродромом-площадкою".

Підсумовуючи викладене, доводи скаржника про те, що позивач добровільно відмовився від права постійного користування спірною земельною ділянкою не ґрунтуються на наявних у матеріалах справи доказах та суперечать вимогам законодавства.

З огляду на викладене, зокрема, що саме позивач є належним користувачем спірної земельної ділянки (титульним володільцем), колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника про те, що суд першої дійшов помилкового висновку про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 .

Також, з урахуванням наведених вище обставин, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що відлік позовної давності необхідно обраховувати з часу прийняття КСП "ПОТІК" рішення № 2 від 16 лютого 2000 року, яке на думку скаржника, свідчить про добровільну відмову від права постійного користування земельною ділянкою.

Доводи скаржника про те, що позовна заява підписана директором СТОВ "ПОТІК", а відтак відсутні докази підготовки та подання позовної заяви адвокатським бюро, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки діючим законодавством не передбачено такої підстави для відмови у стягненні витрат стороні, якщо процесуальні документи підписані та подані особисто стороною, а не адвокатом з яким укладено договір про надання правничої допомоги.

Верховний Суд в постанові від 30 вересня 2020 року в справі № 379/1418/18 зазначив, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі

наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. А відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, акту виконаних робіт, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду першої інстанції копії наступних документів: договір про надання правничої допомоги від 27 травня 2024 року, укладений між адвокатським бюро "ПОСТЕЛЬГИ ОЛЕКСАНДРА" та СТОВ "ПОТІК"; додаткової угоди № 1 від 12 березня 2025 року до договору про надання правничої допомоги від 27 травня 2024 року; акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 12 березня 2025 року; платіжної інструкції № 79 від 18 березня 2025 року (том ІІ, а.с. 7-13).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з Миронівської міської ради понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо доводів скаржника про те, що вартість інших заявлених адвокатських послуг є завищеною, не відповідає критеріям співмірності, розумності та справедливості колегія суддів зазначає, що аналогічні обґрунтування скаржник зазначив у запереченні на поданий позивачем розрахунок судових витрат, які враховані судом першої інстанції під час розподілу судових витрат. Тому суд апеляційної інстанції не вбачає підстав повторно відповідати на ці самі доводи.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими і на законність рішення суду не впливають, суд вірно застосував законодавство, яке діяло на час спірних правовідносин.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Миронівської міської ради Обухівського району Київської області, подану представником Савенком Віталієм Миколайовичем, залишити без задоволення.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 14 серпня 2025 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Миронівського районного суду Київської області від 14 серпня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: