Провадження № 2/204/895/26
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про зупинення провадження

16 березня 2026 року Чечелівський районний суд міста Дніпра в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

за участю секретаря Павлюк Д.В.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду у м.Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Волноваської міської військово-цивільної адміністрації Волноваського району Донецької області про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Волноваської міської військово-цивільної адміністрації Волноваського району Донецької області про визнання права власності, в якій просив визнати за ним право власності на житловий будинок загальною площею 127 кв.м., житловою площею 80,6 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, розташованими на земельній ділянці загальною площею 0,1500 га, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги позовної заяви обґрунтовано тим, що позивач є власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 31 січня 1992 року, посвідченого Виконавчим комітетом Валер`янівської сільської ради народних депутатів Волноваського району Донецької області за реєстровим №3 про що зроблено запис в реєстровій книзі №378, дата реєстрації 05.02.1992 року. 14.08.2002 року позивачем було отримано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач разом із своєю родиною постійно проживав у вказаному домоволодінні, однак у зв`язку з бойовими діями вони були змушені покинути домівку та переїхати для проживання на підконтрольну Україні територію. 22 травня 2025 року, з метою проведення державної реєстрації права власності на вказане домоволодіння, позивач звернувся до державного реєстратора. Рішенням державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області №79793525 від 07 липня 2025 року позивачу відмовлено у проведенні державної реєстрації у зв`язку з неотриманням інформації щодо державної реєстрації. Таким чином, єдиним способом захисту порушеного права позивача є звернення до суду із вказаною заявою.

11 листопада 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у цивільній справі; постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Отже, підставою для зупинення провадження у справі може бути прийняття палатою, об`єднаною палатою або Великою Палатою Верховного Суду до свого розгляду іншої справи у подібних правовідносинах.

Установлено, що предметом спору у цій справі є визнання права власності на житловий будинок.

Колегія суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду звернула увагу на те, що в Україні дійсно відбувається формування суперечливої судової практики у цій категорії малозначних справ. Наприклад, у справах № № 204/10835/24, 204/9069/24, 204/5592/24, 335/9159/24 з подібними правовідносинами суд першої інстанції також відмовив у задоволенні аналогічного позову та був підтриманий апеляційним судом. Водночас Верховний Суд своїми ухвалами у справах № 204/10835/24, 204/5592/24, 335/9159/24 відмовив у відкритті касаційного провадження у малозначних справах. У справі № 646/13433/24 (судові рішення у касаційній інстанції на момент розгляду цієї справи не переглядались) апеляційний суд не підтримав висновки суду першої інстанції та дійшов висновку, що за втрати доступу до архівних документів бюро технічної інвентаризації, які б могли підтверджувати право власності, звернення особи до суду на підставі статті 392 ЦК України є єдиним можливим способом захисту права власності позивачки. Фактично аналогічних висновків (серед яких є й суд першої інстанції, який прийняв оскаржуване рішення у цій справі) доходили суди першої інстанції у справах № 183/2352/25, 220/1827/24, 211/2245/25, 188/2167/24, 202/1294/25, 235/3846/24, 183/12961/24, 204/8970/24, 204/4493/25, 185/1479/25, 202/2831/25, 217/138/24 тощо. Водночас на рівні апеляційного перегляду практика також розходиться. У певних справах з подібними правовідносинами апеляційний суд визначає можливість реалізації статті 392 ЦК України, скасовуючи протилежні рішення судів першої інстанції: №185/16062/23, 188/370/24, 205/13870/23, 646/13433/24 тощо. А у інших, як вже було зазначено, дотримується точки зору, аналогічної тій, яку висловив апеляційний суд в оскаржуваній постанові.

Окремої уваги заслуговує те, що не у всіх зазначених судових справах звернення позивачів до суду з відповідними позовами було аргументоване виключно бажанням реалізації Порядків № 381 та № 600, реалізація статті 392 ЦК України не обмежується виключно умовами реалізації цих Порядків.

До того ж у адміністративній юрисдикції наявні судові рішення на користь позивачів у спорах з реєстраторами щодо реєстрації їх прав власності за наявності в них чинних документів, які підтверджують це право, що виникло до 01 січня 2013 року, навіть за відсутності доступу до архівів БТІ, які розташовані на окупованих територіях України (дивитись, наприклад, справи № № 280/1439/25 та 280/1786/25). Це, в свою чергу, визначає наявність додаткових неузгоджених питань, зокрема належного та можливого способу захисту відповідного права, практична реалізація якого стикається із зазначеними організаційними проблемами у контексті вимог законодавства, випливаючих з цього питань щодо юрисдикції та складу учасників відповідних спорів.

Оскільки наслідки існування неузгодженої та суперечливої відповідної судової практики у контексті позитивних зобов`язань держави Україна перед своїми громадянами у світлі Конвенції та частини першої статті 24 Конституції України можуть потенційно створювати передумови для побічних судових спорів у інших процесуальних юрисдикціях, Верховний Суд вважав за доцільне передати справу № 204/6918/24 (провадження № 61-11565 св 25) на підставі частини п`ятої статті 403 ЦПК України на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Згідно ухвали Верховного Суду від 25 лютого 2026 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду цивільну справу № 204/6918/24 (провадження № 61-11565 св 25).

Отже, судове рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалено у подібних правовідносинах.

Аналіз судового рішення у вказаній справі в сукупності з матеріалами даної цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 дозволяє зробити висновок, що правовідносини у цій справі є подібними до правовідносин у справі № 204/6918/24, яка перебуває на розгляді Верховного Суду.

Враховуючи вимоги частини 4 статті 263 ЦПК України, необхідність застосування єдиної правозастосовної практики, суд уважає за необхідне зупинити провадження у цій справі до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 204/6918/24.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне зупинити провадження у цій справі.

Керуючись статтями 252, 253, 260 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Зупинити провадження у цивільній справі №204/11283/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Волноваської міської військово-цивільної адміністрації Волноваського району Донецької області про визнання права власності до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 204/6918/24 (провадження № 61-11565 св 25).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар