Справа № 462/9399/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2026 року Залізничний районний суд м. Львова у складі головуючої судді

Гедз Б.М., розглянувши у приміщенні суду у м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановив:

Представник ЛМКП «Львівтеплоенерго» Бекерська О.І. звернулась до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідачів 26 028, 05 грн заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.12.2022 по 30.09.2025, а також 3 685,45 грн пені, 3% річних 401,96 грн, інфляційні втрати 1 303,58 грн, а також просить стягнути понесені судові витрати на суму 3 028 грн.

В обгрунтування заявлених позовних вимог вказує, що 01.07.2014 по 31.12.2023 ЛКП «Залізничнетеплоенерго» було виробником та виконавцем послуг з постачання теплової енергії. Відповідно до Ухвали Львівської міської ради від 06.07.2023 № 3409 «Про припинення ЛКП «Залізничнетеплоенерго» шляхом приєднання його до ЛМКП «Львівтеплоенерго» та Ухвали Львівської міської ради від 14.12.2023 № 4142 «Про затвердження передавального акта ЛКП «Залізничнетеплоенерго», яке припиняється шляхом приєднання до ЛМКП «Львівтеплоенерго», надавачем послуг з теплопостачання та гарячого водопостачання для споживачів ЛКП «Залізничнетеплоенерго» з 01.01.2024 є ЛМКП «Львівтеплоенерго». З 01.01.2024 на споживачів за адресою: АДРЕСА_1 поширюються умови Типового індивідуального договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.12.2021. Згідно довідки з місця проживання про склад сімї та реєстрацію у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Згідно із вимогами ст. 9, 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідачам для здійснення оплати за надані послуги був відкритий особовий рахунок та направлялись щомісячно квитанції про вартість нарахувань, однак у зв`язку із відсутністю оплат відповідачів у період з 01.12.2022 по 30.09.2025 утворилась заборгованість з оплати наданих послуг з постачання гарячої води на суму 26 028,05 грн. Положенням ст. 625 ЦК України визначено також, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 19 січня 2026 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачів належним чином повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками рекомендованою поштовою кореспонденцією.

20.02.2026 на адресу суду відповідачами подано письмове клопотання про розгляд вказаної справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою суду від 20 лютого 2026 року у задоволенні клопотання відповідачів про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін та у задоовленні клопотання ОСОБА_2 про залучення захисника для надання безоплатної допомоги відмовлено.

02 березня 2026 року на адресу суду поштовим зв`язком надійшов відзив ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на позовну заяву, в якому заявлені ЛМКП «Львівтеплоенерго» позовні вимоги заперечили у повному обсязі, в позові просили відмовити. Зокрема, в обгрунтування заперечень вказують на неправомірність надання ЛКМП «Львівтеплоенерго» до матеріалів справи довідки № 41 з місця проживання та про склад сім`ї на ім`я гр. ОСОБА_3 , в тому, що він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. За вказаною адресою також згідно довідки № 1 виданої ОСОБА_2 від 30.10.2024 не зареєстрований та не проживає ОСОБА_4 , водночас вважають, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» протиравно звернулось до них, як осіб з інвалідністю І групи, про що позивач обізнаний, тобто незважаючи на те, що співвласниками квартири АДРЕСА_2 є четверо осіб, позивач свідомо подав позов про стягнення заборгованості лише до них.

04.03.2026 представник ЛМКП «Львівтеплоенерго» Бекерська О.І. подала до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій пояснила, що коло відповідачів у вказаній справі визначено на підставі довідки № 60 від 21.11.2025 з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації місце проживання (адреса АДРЕСА_1 ), відповідно до якої і заявлено вимогусолідарну вимогу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а доступу до відомостей про право власності по квартирі підприємство не має. За змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (частина 3статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до частин 1, 6 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. З огляду на викладене, нести витрати з оплати наданих житлово-комунальних послуг зобов`язані не тільки власники квартири, а й особи, місце проживання яких у цій квартирі зареєстровано у встановленому порядку. В той же час ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не позбавлені можливості звернутися до інших відповідачів з позовом в порядку регресу про стягнення витрат, які вони понесуть за оплату послуг. Нарахування для абонентів ЛМКП «Львівтеплоенерго» здійснюється за спільною для послуг Методикою №315 в межах одного особового рахунку, який присвоюється окремій квартирі в складі багатоквартирного будинку. Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звертались із позовними вимогами до ЛМКП «Львівтеплоенерго» про списання заборгованості за житлово-комунальні послуги. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05.08.2024 р. по справі 462/4033/24 в задоволенні позовних вимог було відмовлено в повному обсязі. Постановою Львівського апеляційного суду від 21.11.2025 року вищевказане рішення залишено без змін. Предметом справи було списання нарахувань за період з 01.03.2019-31.03.2024 р, тобто частково співпадають із позовним періодом по справі №462/9399/25. Відтак, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд позов задовольнити.

12.03.2026 поштовим зв`язком відповідачі подали до суду письмові заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якому наголошують на цілеспрямованому введенні позивачем в оману суду щодо стягнення заборгованості у повному обсязі лише з двох співвласників квартир. В той же час, покликається на неправильність проведеного розрахунку, зокрема в частині нарахування пені та ненадання позивачем повної інформації, яка враховується позивачем при здійсненні нарахувань. Просять звільнити їх від сплати судового збору, оскільки є особами з інвалідністю І групи.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (вилику) сторін за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Як визначено ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із п. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). У даному випадку ЛМКП «Львівтеплоенерго».

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні).

Відповідно до п. 1, п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

На офіційному вебсайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» розміщено публічний типовий договір приєднання про надання послуги з постачання гарячої води, а саме зразок індивідуального договору про постачання гарячої води (надалі індивідуальний договір) від 1 грудня 2021 року (https://lmkp.lte.lviv.ua), а відтак між сторонами наявні договірні правовідносин.

Згідно з умовами індивідуального договору цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання гарячої води індивідуальним споживачам, зокрема з 01.01.2024 ЛМКП «Львівтеплоенерго». Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Такий договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному сайті підприємства https://lmkp.lte.lviv.ua.

Як вказує Верховний Суд у своїй постанові від 14 лютого 2018 року у справі №639/10591/14-ц факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З аналізу наведених вище норм ЦК України вбачається, що укладення договорів про надання житлово-комунальних послуг, підготованих виконавцем послуг на основі типового договору, визначено як обов`язок, а не як право споживача.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Пунктом 5 Індивідуального договору визначено, що виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу та відшкодовувати витрати теплової енергії та забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Пунктом п. 34 Індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води передбачено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. А відповідно до підпункту 3 п. 41 вказаного договору споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки. встановлені цим договором.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону.

Згідно ст. 67, 68 Житлового Кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України.

Матеріалами справи, зокрема відомостями довідки № 60 з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації, виданої 21.11.2025 ЛМКП «Львівтеплоенерго» вбачається, що зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 є двоє осіб: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У відзиві на позовну заяву відповідачі вказують на неправомірність пред`явлення позивачем позовних вимог про стягнення заборгованості лише до них, покликаючись на наявність інших співвласників квартири АДРЕСА_2 та недостовірність відомостей представленої позивачем довідки № 60 з місця проживання про склад сім`ї і реєстрацію.

Водночас, судом з метою перевірки даних щодо реєстрації місця проживання відповідачів у справі на запити суду отримано відповіді відділу обліку та моніторингу, згідно яких за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Західного міжрегіонального управління Державної міграції служби встановлено, що місце проживання відповідачів у справі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Слід зазначити і те, що представлена відповідачами довідка про склад сім`ї та прописку ОСББ "Кульпарківська 128" та довідка ОКП "Бюро технічної інвертаризації та експертної оцінки" щодо права власності на квартиру АДРЕСА_2 та реєстрації проживання осіб у згаданій квартирі датовані станом на 2022 та 2023 рік, відтак не містять актуальних відомостей на час розгляду справи.

Для здійснення оплати за надані послуги за адресою проживання відповідачів відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , споживачем за яким вказано ОСОБА_2 .

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.

Стаття 10 вказаного Закону визначає порядок розподілу обсягів комунальних послуг між споживачами. Зокрема відповідно до частин 1-2 даної статті у будівлях, зазначених у частинах другій і третій статті 4 цього Закону, обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням), розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів - розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої - четвертої цієї статті.

Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку:

1) загальний обсяг теплової енергії, що надходить до індивідуального теплового пункту, зменшується на обсяг теплової енергії, витраченої на приготування гарячої води, визначений на підставі показань відповідних вузлів обліку, а в разі їх відсутності - за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства;

2) обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства;

3) загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії/прилади - розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів.

Споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії/вузлами розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), обсяг спожитої теплової енергії визначається за їхніми показаннями відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, але не менше мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії серед інших споживачів у будівлі відповідно до пункту 5 частини другої цієї статті.

Встановлено, що ЛМКП «Львівтеплоенерго», будучи наділеним повноваженнями виконавця послуг за договором приєднання про надання послуг, надавало зокрема і послуги з централізованого опалення та відповідачі послугами, які надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго» користуються.

Зокрема, відповідачі заперечуючи проти заявлених ЛМКП «Львівтеплоенерго» позовних вимог, в той же час доказів ненадання їм ЛМКП «Львівтеплоенерго» чи надання неналежної якості послуг не представили.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Водночас щодо покликань відповідачів на неправомірність пред`явлення позивачем позову лише до них без врахування інших співвласників суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

В той же час, суд звертає увагу на те, що згідно із частинами першою, другою статті 543 ЦК України в разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частина четверта статті 544 ЦК України).

Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18).

Відтак, відповідачі у даному випадку не позбавлені права самостійного звернення до інших співвласників майна з питання відшкодування понесених ними витрат на утримання такого майна, в тому числі і в судовому порядку шляхом звернення до суду із відповідним позовом.

Із представленого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачі, користуючись послугами ЛМКП «Львівтеплоенерго», не виконували належним чином взятого на себе обов`язку сплати отриманих послуг з постачання теплової енергії за період з 01.12.2022 по 30.09.2025, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 26 028,05 грн.

При цьому, згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 10 частини 2 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги»" передбачено, що споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг.

Статтею 178 ЦК встановлено, що виконання зобов`язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) - це визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

У разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 % загальної суми боргу (ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»).

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 6 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно розрахунку позивача, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачами обов`язку своєчасної сплати наданих їм житлово-комунальних послуг, позивачем здійснено нарахування пені, інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних на наявну заборгованість відповідно до статті 625 ЦК України, зокрема пеню в розмірі 3 685,45 грн, 3% річних у розмірі 401,96, інфляційні втрати 1303,58 грн.

Суд бере до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості як належний доказ по справі, оскільки незважаючи на заперечення щодо такого, відповідачами будь-яких об`єктивних доказів на його спростування і на підтвердження факту неправомірності проведеного нарахування за наведеною вище Методикою чи неточності показників суду не представлено, водночас щодо проведеного відповідачами розрахунку розміру пені, слід зазначити, що такий проведено виходячи із множення 0,01 відсотка суми боргу на кількість днів одного місяця прострочення, однак ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги»" передбачає здійснення нарахування пені на заборгованість за кожен день прострочення, тобто за весь період прострочення.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відтак за встановлених судом обставин у справі, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання щодо оплати наданих послуг, із відповідачів підлягає стягненню заборгованість, яка виникла за особовим рахунком квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Поруч з цим, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яким згідно довідок до акта огляду медико-соціальною експертної комісією серії 10 ААВ № 684262, серії 10 ААВ № 842983, встановлена 1-а група інвалідності, необхідно звільнити від сплати судового збору, відтак сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3028,00 грн слід компенсувати останньому за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 89,133 141, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовну заяву Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволити.

Стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 26 028 (двадцять шість тисяч двадцять вісім) гривень 05 копійок за період з 01.12.2022 по 30.09.2025, а також 3 685 (три тисячі шістсот вісімдесят п`ять) гривень 45 копійок пені, 3% річних 401 (чотириста одну) гривню 96 копійок, інфляційні втрати 1 303 (одна тисяча триста три) гривні 58 копійок.

Судовий збір у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок, з огляду на те, що відповідачі звільнені від сплати судового збору, компенсувати Львівському міському комунальному підприємству «Львівтеплоенерго» (, адреса:

м. Львів, вул. Данила Апостола, 1) за рахунок держави, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», , місцезнаходження: м. Львів, вул. Д. Апостола, 1.

Відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду складено 23.03.2026.

Суддя (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згіно. Оригінал рішення у справі № 462/9399/25

Суддя Б.М.Гедз