Справа № 461/1840/26
Провадження № 6/461/145/26
УХВАЛА

12.03.2026 року місто Львів

Галицький районний суду м. Львова у складі головуючого судді Стрельбицького В.В., за участю секретаря судового засідання Герман М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Львова подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Макухіної Ірини Вікторівни про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі території України,

встановив:

I. Фактичні обставини справи, суть подання та дані про особу, яка його заявила, суть питання, яке вирішується судом

Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Макухіна Ірина Вікторівна звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження виїзду за межі території України боржника фізичної особи, з підстав наведених у поданні.

Подання обґрунтовує тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Макухіної Ірини Вікторівни перебуває ВП №78894710 з виконання виконавчого листа № 450/2311/21, виданого 30.04.2025 р. Індустріальним районним судом міста Дніпра про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики за основним боргом у сумі 102000,00 євро, 53000,00 доларів США, 160000,00 грн., 3 % річних - 2561 євро 86 центів,1295 доларів США 27 центів, 2103 грн. 86 коп. та інфляційні витрати у розмірі 7649 грн. 10 коп.; а також стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 11 350,00 грн. та витрати, понесені позивачем на правничу допомогу у розмірі 13 700,00 грн. Зазначає, що на дату звернення до суду з поданням, боржником заборгованість згідно вищезгаданого виконавчого документу, не погашено у добровільному порядку. Сплачено на рахунок приватного виконавця 02.03.2026 кошти у розмірі лише 6500,00 грн. Боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього зазначеним вище рішенням, хоча належним чином повідомлений про початок примусового виконання, отримавши постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 78894710 від 19.08.2025. Заборгованість боржником не погашено. Вважає, що наявність у боржника невиконаного зобов`язання, а також ухилення від виконання своїх зобов`язань, є підставою для обмеження у праві виїзду за межі України до сплати заборгованості. На підставі наведеного, виконавець просить подання задовольнити.

Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Макухіна Ірина Вікторівна подала до суду заяву про проведення розгляду подання за її відсутності, згідно якої подання підтримує та просить задовольнити.

Зі змісту ч. 4 ст. 441 ЦПК України вбачається, що ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Суд приймає до уваги те, що у тих випадках, коли в законі йдеться про те, що участь когось із учасників є обов`язковою, це чітко визначено в його приписах шляхом використання формулювань «за обов`язкової участі», «лише за участю». Суд не вважає, що використання в законі формулювання «за участю» є тотожним формулювання «за обов`язкової участі». Вочевидь вказівка на те, що розгляд клопотання здійснюється за участі певного учасника, зумовлює обов`язок суду повідомити сторону про судовий розгляд, який має бути проведено у визначеному ЦПК порядку й строки.

З огляду на те, що приватний виконавець подала до суду клопотання про проведення розгляду подання у її відсутності, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності останньої.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

II. Мотиви та висновки суду, а також положення закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 1-3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Фізична особа не може бути видворена з обраного нею місця перебування, доступ до якого не заборонений законом. Законом можуть бути встановлені особливі правила доступу на окремі території, якщо цього потребують інтереси державної безпеки, охорони громадського порядку, життя та здоров`я людей.

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протокол і до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно положень ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзд в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Також, беручи до уваги зазначені вище норми закону, для задоволення подання приватного виконавця про здійснення тимчасового обмеження права громадянина України, яке гарантується Конституцією України, законами та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, повинні бути достатньо вагомі підстави, які б свідчили про необхідність застосування такого заходу, насамперед в інтересах забезпечення виконання судового рішення.

Зі змісту п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що виконавець зобов`язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження», боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Отже, законодавством передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за сам факт наявності невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Макухіної Ірини Вікторівни перебуває ВП № 78894710 з примусового виконання виконавчого листа № 450/2311/21, виданого 30.04.2025 р. Індустріальним районним судом міста Дніпра про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у сумі за основним боргом у сумі 102000,00 євро, 53000,00 доларів США, 160000,00 грн., 3 % річних - 2561 євро 86 центів,1295 доларів США 27 центів, 2103 грн. 86 коп. та інфляційні витрати у розмірі 7649 грн. 10 коп., а також стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 11 350,00 грн. та витрати понесені позивачем на правничу допомогу у розмірі 13 700,00 грн.

19.08.2025 виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №78894710 та скеровано рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу на адресу боржника. Пунктом 2 даної постанови було зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Зазначену постанову було направлено боржнику рекомендованим листом за адресою зазначеною у виконавчому документі: АДРЕСА_1 , що підтверджується відправлення №859 рекомендованого листа від 20.08.2025 року.

З метою виконання рішення суду виконавцем скеровано запити в органи реєстрації з метою перевірки майнового стану боржника.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна від 11.03.2026 року за РНОКПП боржника не зареєстровано майна на яке можна звернути стягнення.

Автор подання посилаючись на відповідь Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, не надає таку відповідь. Також, як і до суду не надано відповіді Пенсійного фонду України, зі змісту яких б вбачались твердження приватного виконавця про те, що останнім місцем роботи боржника вказано ТОВ «УКРАЇНСЬКА ТОРГОВА КОМПАНІЯ ЄВРОПЕЙСЬКИХ ПЕЧЕЙ ТА КАМІНІВ» та те, що заробітна плата нарахована востаннє 01.07.2024. Як і не надано відповіді з Державної податкової служби України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками, та відомостей про відсутність коштів на рахунках таких рахунках.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України, ОСОБА_1 станом на 11.03.2026 державний кордон України перетинав 5 разів з дати відкриття виконавчого провадження, а саме: 23.08.2025 о 04:28 в`їзд; 29.08.2025 о 03:38 виїзд; 25.09.2025 о 17:32 в`їзд; 08.10.2025 о 22:05 виїзд; 01.11.2025 о 17:26 в`їзд.

Постановами приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Макухіної Ірини Вікторівни в межах ВП №78894710 від 25.08.2025, 03.10.2025, 19.02.2026 та 04.03.2026 накладено арешт коштів боржника.

Водночас, до матеріалів подання виконавцем не подано належних доказів, які б давали суду підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши покладені зобов`язання, а також не доведено, що вирішення питання про заборону боржникові виїзду за кордон сприятиме виконанню зобов`язання. Матеріали подання не містять належних доказів того, що боржник свідомо вчиняє дії (бездіяльність), спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості.

Так, зі змісту подання та доданих до нього документів вбачається, що автор посилається на те, що боржник своїми діями та бездіяльністю ухиляється від виконання рішення суду та чинить перешкоди приватному виконавцю у його виконанні, що, зокрема, полягає у неподанні декларації про доходи та майно, що суперечить вимогам ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд зазначає, що сама по собі наявність зобов`язання, без встановлення причин їх не виконання, ще не свідчить про тривале та свідоме ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Щодо наявності в матеріалах справи інформації про перетин кордон боржником з часу відкриття виконавчого провадження, то така інформація не встановлює факту вчинення свідомих дій, що свідчили б про ухилення від виконання зобов`язань шляхом залишення території країни. Більше того, наведені відомості свідчать про те, що боржник неодноразово повертався до України після виїзду. Окрім цього, як стверджує автор подання, боржником у добровільному порядку сплачено на рахунок приватного виконавця 02.03.2026 кошти у розмірі 6500,00 грн.

Відтак, твердження приватного виконавця на свідоме ухилення боржника від виконання покладених зобов`язань не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Таким чином, під час розгляду подання не здобуто належних доказів, які б свідчили про те, що боржник дійсно свідомо ухиляється від сплати заборгованості та від виконання своїх обов`язків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Указом Президента України №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 введено воєнний стан.

У зв`язку з введенням в Україні правового режиму воєнного стану та на виконання вимог Закону України «Про правовий режим воєнного стану», визначено правила виїзду за межі України окремих категорій осіб. За загальним правилом на період дії правового режиму воєнного стану чоловікам - громадянам України, віком від 18 до 60 років, а також жінкам-військовозобов`язаним обмежено виїзд за межі України.

Відтак, у випадку якщо боржник є військовозобов`язаним, він є обмеженим у праві виїжджати за межі України з наведених підстав. В свою чергу, з яких підстав боржником здійснено виїзди за межі України судом не встановлено.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

З врахуванням наведеного, враховуючи введення в Україні воєнного стану, оскільки матеріалами подання не доведено того, що таке обмеження дійсно сприятиме погашенню заборгованості, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні подання.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзд в Україну громадян України»,

постановив:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Макухіної Ірини Вікторівни про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду боржника за межі території України ? відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 12 березня 2026 року.

Головуючий суддя В.В. Стрельбицький