Номер провадження 2/754/1270/26
РІШЕННЯ

Іменем України

16 березня 2026 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі: головуючої судді Коваленко І.І.

розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕКСКРЕДИТ",

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віру Леонідівну,

про захист прав споживачів шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

Стислий виклад позицій сторін

11 серпня 2025 року до Деснянського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - Позивач), підписана його представником, адвокатом Мартинюк Марією Русланівною, до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕКСКРЕДИТ" (надалі - Відповідач) про визнання виконавчого напису № 4935, вчиненого 30.03.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., про стягнення з Позивача на користь Відповідача заборгованості в розмірі 18 813,04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний виконавчий напис вчинено з порушенням процедури, оскільки 6 травня 2023 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану" від 11 квітня 2023 р. № 3048-ІХ, яким внесено зміни до п. 10-2 розд. XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження", та серед іншого, передбачено заборону відкриття виконавчих проваджень на підставі виконавчих написів нотаріусів, вчинених на кредитних договорах, які не посвідчені нотаріально. Отже, забороняється у період дії воєнного стану примусове виконання виконавчих написів нотаріусів.

Позивач також зазначає, що однією з обов`язкових умов для вчинення виконавчого напису є надання нотаріусу стягувачем копії письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, яка мала бути надіслана боржнику, з відміткою про непогашення заборгованості. Позивач стверджує, що не отримував письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання.

Згідно з позицією Позивача, заявлена до стягнення суму боргу в розмірі 17 413,04 грн, яка включає відсотки за користування кредитом, не є безспірною, оскільки наданий Відповідачем розрахунок є лише його одностороннім арифметичним розрахунком. Водночас абзац третій частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", у редакції, чинній на момент укладення договору, забороняв кредитору встановлювати будь-які збори, відсотки, комісії чи платежі за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будьяких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Позивач ввжає, що встановлення відсотків за користування кредитом суперечить вимогам статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", у редакції, чинній на момент укладення договору.

Позивач заявив вимогу про стягнення з Відповідача витрат на професійну правничу допомогу, орієнтовна сума яких становить 15 000,00 грн. При цьому представник Позивача, керуючись положеннями частини восьмої статті 141 ЦПК України, заявив, що докази на підтвердження понесених витрат (зокрема, акти виконаних робіт та платіжні документи) будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі.

02 вересня 2025 року Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю, вважаючи їх безпідставними та недоведеними. Також просить відмовити у відшкодуванні витрат на правову допомогу та розглянути справу за відсутності представника Відповідача.

Заперечуючи проти позову Відповідач посилається на те, що:

1) постанова Кабінету Міністрів України втрачають чинність не з моменту винесення судом рішення про їх недійсність, а саме з моменту офіційного опублікування відповідних змін про втрату постановами чинності з визначених законодавством підстав, зокрема, й за рішенням суду. На момент вчинення спірного виконавчого напису не було публікацій про скасування постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, тому у стягувача та нотаріуса не було жодних правових підстав вважати постанову нечинною;

2) Відповідач надав приватному нотаріусу всі документи, передбачені чинним на той момент законодавством (постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року), а саме: оригінал кредитного договору та засвідчену виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості, строків погашення та відміткою про непогашення боргу. сума заборгованості зазначена з урахуванням здійснених Позивачем платежів;

3) Відповідачем направлено претензію Позивачу з вимогою про погашення заборгованості за договором про надання кредиту. Позивач її отримав, але не виконав. Будь-яких заперечень не надав, що свідчить про визнання вимоги Відповідача в повному обсязі, наслідком чого стало звернення Відповідача до приватного виконавця для вчинення виконавчого напису;

4) Позивач не надав докази, які б свідчили про спірність суми заборгованості за кредитним договором, що він не оспорює. Позивач не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості.

Відповідач заперечує проти стягнення з нього витрат на послуги адвоката, стверджуючи, що справа розглядається в порядку спрощеного провадження (справа незначної складності), тому заявлена сума у 15 000,00 грн є неспівмірною зі складністю справи та обсягом виконаних робіт. Позивач не надав належних документальних доказів понесених витрат (відсутній договір про надання правової допомоги, акти приймання-передачі послуг, платіжні доручення, детальний опис витраченого адвокатом часу).

КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

11 серпня 2025 року до Деснянського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ "АЛЕКСКРЕДИТ" про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса. Позовна заява була надіслана поштою 07 серпня 2025 року (рекомендований лист 01054,00381077).

Разом із позовною заявою Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності. У розділі "Додатки" позовної заяви перелічено 9 пунктів, серед яких копії виконавчого напису, постанов приватного виконавця, кредитного договору, ордер і свідоцтво адвоката, а також копії самої позовної заяви з додатками для інших учасників. Заява про забезпечення позову як окремий документ у цьому переліку відсутня. Така заява не реєструвалась в канцелярії суду та не передавалась на розгляд суду.

12 серпня 2025 року Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Коваленко І.І. постановив ухвалу про відкриття провадження у справі. Суд вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

16 серпня 2025 року ця ухвала в електронній формі була доставлена до електронного кабінету ТОВ "АЛЕКСКРЕДИТ", а 11 вересня 2025 року - електронного кабінету адвоката Мартинюк М.Р., представника Позивача. Днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє (пункт 2 частини шостої, частина сьома статті 272 ЦПК України).

27 серпня 2025 року представник Позивача подав заяву про зміну предмета позову, просив доповнити позовні вимоги пунктом 3 в наступній редакції: "Стягнути з Відповідача на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у сумі 13 115,88 грн, стягнуті в рамках виконавчого провадження N НОМЕР_1, відкритого на підставі виконавчого напису № 4935, виданого 30.03.2020 року"

02 вересня 2025 року Відповідач подав відзив на позовну заяву. Заявив клопотання про розгляд справи за відсутності свого представника.

22 жовтня 2025 року представник Позивача подав заяву про доповнення позовних вимог, просив стягнути з Відповідача на користь Позивача безпідставно набуті грошові кошти у сумі 18 813,04 гривень, стягнуті в рамках виконавчого провадження N НОМЕР_1, відкритого на підставі виконавчого напису N 4935, виданого 30.03.2020 року.

Відповідно до пункт 2 частини другої, частини третьої статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

При цьому, відповідно до частини п`ятої статті 49 ЦПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частинами третьою, четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копій такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

Отже, Позивач, подаючи заяву про зміну предмета позову та доповнення до позовної заяви та заявляючи нову вимогу, мав дотриматися порядку, встановленого частиною третьою статті 188 ЦПК України, а саме: надати докази направлення копій такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. Неподання таких доказів тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України, суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

08 серпня 2019 року між ТОВ "АЛЕКСКРЕДИТ" та ОСОБА_1 укладено Договір про надання кредиту № 2584719, за умовами якого Позивач отримав кредитні кошти у розмірі 12 000,00 грн.

Відповідно до Додатка №1 до Договору про надання кредиту № 2584719 від 08 серпня 2019 року, сторонами погоджено Графік платежів, який встановлював, що у разі неповернення коштів до спливу узгодженого строку (06 вересня 2019 року), Позичальник мав сплатити 17 916,00 грн, з яких 12 000,00 грн - погашення основного боргу, а 5 916,00 грн - проценти за користування кредитом (базова процентна ставка в межах узгодженого строку встановлюється на рівні 1,70 %, а спеціальна процентна ставка поза межами цього строку становить 3,00 %).

Вказаний кредитний договір укладено у простій письмовій (електронній) формі та не було нотаріально посвідчено.

30 березня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4935, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "АЛЕКСКРЕДИТ" заборгованості за Кредитним договором № 2584719.

Згідно з текстом оспорюваного виконавчого напису, стягнення заборгованості проводиться за період з 17 жовтня 2019 року по 31 січня 2020 року. Загальна сума, що підлягає стягненню, становить 18 813,04 грн, з яких: 9 925,88 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 7 487,16 грн - прострочена заборгованість за несплаченими відсотками; 1 400,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису.

03 квітня 2020 року приватний виконавець Дорошкевич В.Л. відкрила виконавче провадження № НОМЕР_1 для примусового виконання виконавчого напису No4935 від 30.03.2020 виданого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "АЛЕКСКРЕДИТ" заборгованості в розмірі 18813,04 грн.

03 квітня 2020 року в межах відкритого провадження приватний виконавець винесла постанови про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 1 881,30 грн та мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 300,00 грн.

Спір у справі виник з приводу наявності правових підстав для вчинення нотаріусом виконавчого напису на борговому документі та безспірності суми стягнення.

ОЦІНКА СУДУ

Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина першої статті 16 ЦК України).

Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України).

Конституційний Суд України у Рішенні від 1 липня 2020 року № 7-р(I)/2020 зазначив, що нотаріальна дія, як вчинення виконавчого напису, є альтернативним позасудовим способом захисту цивільних прав, а виконавчий напис нотаріуса - самостійною підставою для задоволення вимог кредитора шляхом стягнення грошових сум або витребування майна від боржника за цим виконавчим документом, якщо така вимога є безспірною (абзац восьмий підпункту 2.3 пункту 3 мотивувальної частини).

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону).

У главі 14 "Вчинення виконавчих написів" Закону України "Про нотаріат" врегульовано питання стягнення грошових сум або витребування майна за виконавчим написом (стаття 87); умов вчинення виконавчих написів (стаття 88); змісту виконавчого напису (стаття 89); порядку стягнення за виконавчим написом (стаття 90); строку пред`явлення виконавчого напису (стаття 91).

Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом (пункт 71 постанови від 19 листопада 2025 року у cправі № 916/3006/17, провадження № 12-42звг25). Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (пункт 95 постанови від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17, провадження № 12-5гс21).

Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (пункти 20, 22 постанови Велика Палата Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19)).

Велика Палата Верховного Суду також роз`яснила, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (постанови від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18)).

26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", яка набрала чинності 10.12.2014. Цією постановою було доповнено перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості".

Надалі постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, було скасовано та визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин.

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14 (пункт 87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17, провадження № 12-5гс21).

Розділ "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, було виключено на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2022 р. № 480.

Водночас Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання щодо втрати чинності постановою № 662 та правових наслідків прийняття постанови Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14, підтримала правовий висновок, наведений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, що за обставин, коли оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника (пункт 93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17, провадження № 12-5гс21).

Подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах: від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18), від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21), від 06 жовтня 2021 року у справі № 361/4793/20 (провадження № 61-5910св21).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Отже, ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, суд визнає безпідставними заперечення Відповідача щодо чинності постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Постанова № 662 у відповідній частині втратила чинність 22 лютого 2017 року після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

У справі, що розглядається, оспорюваний виконавчий напис від 30 березня 2020 вчинено на кредитному договорі, який не є нотаріально посвідченим. Саме тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Це є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (такий саме висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 лютого 2026 року у справі № 713/199/25, провадження № 61-15764св25).

З цих підстав позов підлягає задоволенню повністю.

Щодо судового збору

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Верховний Суд у постановах від 26 лютого 2020 року у справі № 643/2870/18 (провадження № 61-4126св19) та від 19 жовтня 2022 року у справі № 743/1481/21 (провадження № 61-7362св22) виклав правові висновки щодо застосування частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів", зазначивши, що особа звільняється від сплати судового збору за подання позову до кредитора про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Суд роз`яснив, що такі позовні вимоги стосуються захисту прав споживача кредитних послуг, спрямовані на оспорювання розміру заборгованості, визначеного у виконавчому написі.

Позивач був звільнений від сплати судового збору при поданні позову, тому відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір за вимогу немайнового характеру підлягає стягненню з Відповідача в дохід держави.

Керуючись статтями 2-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕКСКРЕДИТ", треті особи: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4935, вчинений 30 березня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕКСКРЕДИТ" заборгованості за кредитним договором № 2584719 від 08 серпня 2019 року в загальному розмірі 18 813,04 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕКСКРЕДИТ" (, місцезнаходження: 49044, м. Дніпро, вул. Якова Самарського, буд. 12А) в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду (частина перша статті 355 ЦПК України) шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (пункт 1 частини другої статті 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (частина перша статті 273 ЦПК України). У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частина друга статті 273 ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення (частина четверта статті 268 ЦПК України). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України).

Повне рішення підписано 16.03.2026

Суддя Інна КОВАЛЕНКО