Справа № 369/5223/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2026 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Євтодьєва Анатолія Олександровича про забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірини Миколаївни, приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Тетявський Анатолій Миколайович про визнання недійсним довогору іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся з позовом до Києво-Святошинського районного суду Київської області до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірини Миколаївни, приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Тетявський Анатолій Миколайович про визнання недійсним довогору іпотеки.

З метою забезпечення позову представником позивача було подано заяву про забезпечення позовних вимог. Заява обґрунтована тим, що у своєму позові позивач просить визнати недійсним договір іпотеки від 20 червня 2025 року, за яким ОСОБА_2 була передана в іпотеку земельна ділянка з кадастровим номером :01:009:5078 площею 0,1506 га за адресою АДРЕСА_1 , тому вважає, що на даний час існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а для відновлення прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Також зазначає, що у разі не накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:009:5078 площею 0,1506 га за адресою АДРЕСА_1 (далі по тексту предмет іпотеки), можливо його відчуження, що призведе до неможливості виконання рішення суду. За таких обставин, невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на предмет іпотеки може мати наслідки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача та ускладнить їх відновлення.

Тому просив накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:009:5078 площею 0,1506 га за адресою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 РНОКПП: НОМЕР_1 .

За правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд проводить розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, Верховний Суд, зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Слід зазначити, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Таким чином, невжиття заходу забезпечення позову може призвести до відчуження спірної земельної ділянки будь-яким способом, не забороненим законом, що у разі задоволення позову призведе до нових спорів між особами, за якими буде зареєстровано право власності на спірну житлову квартиру, та позивачем, а також можливим порушенням їх прав як законних набувачів.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2020 року у справі №520/5745/18.

З поданої заяви про забезпечення позову та доданих до неї документів вбачається, що у разі прийняття рішення на користь позивача, невжиття заходів забезпечення може унеможливити або суттєво ускладнити виконання такого рішення, з огляду на наявну реальну загрозу подальшого відчуження спірного майна теперішнім власником.

Таким чином, позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову шляхом накладенняарешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:009:5078 площею 0,1506 га, та предметом позовних вимог, оскільки, застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист її порушеного права.

Дослідивши письмові матеріали справи, та враховуючи, що вид забезпечення позову, вказаний у заяві позивача, а саме: накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:009:5078 площею 0,1506 га за адресою АДРЕСА_1 , є співмірним із заявленими позовними вимогами, суддя вважає за доцільне вжити захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищезазначене спірне майно.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Євтодьєва Анатолія Олександровича про забезпечення позову задовольнити.

В порядку забезпечення позову накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:009:5078 площею 0,1506 га за адресою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 РНОКПП: НОМЕР_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Інформація про відповідача 1: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Інформація про відповідача 2: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя: Тетяна ДУБАС