Справа № 136/153/26
провадження № 2-о/136/11/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2026 м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Шпортун С.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів,

ВСТАНОВИВ:

Заявник через представника звернулась до суду із вищевказаною заявою, мотивуючи тим, що одночасно до суду подано заяву про встановлення факту батьківства разом із клопотанням про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, проведення якої у даній справі є обов`язковим на підтвердження факту споріднення із заявником, утім ОСОБА_2 був військовослужбовцем та загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому є необхідність в отриманні з ДНДЕКЦ МВС Витягу з Електронного реєстру геномної інформації людини з інформацією щодо ДНК - профілю військовослужбовця, р/н 1065к/1679 дон, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які поміщені до ЕРГІЛ під абеткою цифровим кодом 01985239_24_001586_001_U/, утім у позасудовому порядку представнику було відмовлено в їх наданні, що стало підставою звернення до суду із заявою про забезпечення доказів з метою призначення та належного проведення судової молекулярно-генетичної експертизи у справі.

Ознайомившись з наданою заявою, прихожу до переконання про таке.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Цивільним процесуальним законодавством передбачено механізм витребування доказів як способу забезпечення доказів (ст. 116 ЦПК України) та витребування доказів (ст. 84 ЦПК України).

Нормою ч. 1 ст. 84 ЦПК України визначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Отже, механізм сприяння сторонам, у яких виникають складнощі в отриманні доказів, і які вони не можуть одержати самостійно, передбачено ст. 84 ЦПК України.

Тоді як заява про забезпечення доказів, у порядку ст. 116-117 ЦПК України, може бути подана за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Відповідно до п. 4, 5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів повинні бути вказані докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні, а також обґрунтування необхідності забезпечення таких доказів.

Аналізуючи наведені положення ЦПК України, насамперед необхідно зауважити, що процесуальний механізм забезпечення доказів призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх імовірній втраті у майбутньому.

Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі N 9901/845/18 та у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі N 9901/385/19.

У заяві п редставник заявника стверджує про неможливість самостійно подати докази за наявності складнощів у їх поданні, разом з цим відсутні обґрунтування наявності реальних ризиків чи загроз того, що докази, про забезпечення яких порушує питання учасник можуть бути з часом втрачені або їх збирання чи подання стане згодом неможливим чи утрудненим.

При цьому такі докази є необхідними для проведення експертизи, тоді як таке питання ще не вирішено, що не позбавляє сторону клопотати про витребування доказів необхідних для проведення експертизи у подальшому та передачі їх експертній установі.

Таким чином із заяви про забезпечення позову вбачається що фактично мета відповідної заяви зводиться до "здобуття доказів", а не їх "забезпечення", що є різними правовими поняттями та мають диференційоване правове регулювання та підґрунтя.

Відповідно до ч. 4 ст. 117 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заяву про забезпечення доказів слід повернути заявнику, а також сплачений при її подачі судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 116-119, 260 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів, - повернути заявнику.

Повернути ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 532, 16 (п`ятсот тридцять дві) гривні 16 коп. відповідно до квитанції №2381-0624-1995-3464 від 03.02.2026.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем складення ухвали суду.

Суддя С.В. Шпортун