КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 357/11779/24

номер провадження 22-ц/824/4379/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

представник відповідача ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володарського районного суду Київської області від 30 вересня 2025 року /суддя Моргун Г.Л./

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Цвинтарна Ірина Олександрівна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини;

за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Цвинтарна Ірина Олександрівна про тлумачення заповіту та визнання права власності в порядку спадкування;

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за законом;

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсними заповітів, -

В С Т А Н О В И В :

21.08.2024 ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом в якому просив визначити йому три місяці додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

29.10.2024 до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_5 про тлумачення заповіту та визнання права власності в порядку спадкування. Просила здійснити тлумачення заповіту, складеного 12 серпня 2017 року ОСОБА_6 , зареєстрованого в реєстрі № 1-1278; визнати за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку з кадастровим номером :03:006:0013, площею 2,1695 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Володарської селищної ради.

04.09.2024 до Володарського районного суду Київської області звернулася ОСОБА_1 з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Просила визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на частини земельної ділянки площею 2,1695 га, кадастровий номер :03:006:0013, яка розташована у межах Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області.

14.01.2025 ОСОБА_1 звернулася з позовом в якому просила визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_6 17 липня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського нотаріального округу Київської області Озадовською Оленою Миколаївною, зареєстрований в реєстрі № 1357; визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_6 12 серпня 2017 року, посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Мельничук Мариною Володимирівною, зареєстрований в реєстрі за №1-1278.

10.04.2025 суд об`єднав в одне провадження справу № 357/597/25 провадження № 2/364/138/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним заповіту, та об`єднану справу №357/11779/24 провадження № 2/364/26/25 присвоївши об`єднаній справі - №357/11779/24 провадження № 2/364/26/25.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 30 вересня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_7 , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування - відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним заповіту, - відмовлено.

Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Цвинтарна Ірина Олександрівна, про тлумачення заповіту та визнання права власності в порядку спадкування, - задоволені у повному обсязі.

Здійснено тлумачення заповіту, складеного 12 серпня 2017 року ОСОБА_6 , посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Мельничук М.В., зареєстрованого у реєстрі за № 1-1278, зміст якого слід розуміти, так що ОСОБА_6 заповіла ОСОБА_5 земельну ділянку з кадастровим номером:03:006:0013, площею 2,1695 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області, яка є частиною земельної ділянки площею 4,339 га з кадастровим номером :03:006:0009.

Визнано за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), право власності у порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку з кадастровим номером :03:006:0013, площею 2,1695 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області, після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . /т. 5 а.с. 50-69/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 та відмовити в його задоволенні, а також задовольнити її позови про визнання заповітів недійсними та визнання права власності за законом на земельної ділянки.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що заповіт від 12.08.2017 року суперечить ч. 1 ст. 1236 ЦК України, оскільки спадкодавець не мала права заповідати земельну ділянку з кадастровим номером :03:006:0009, якої на момент складання заповіту не існувало, ділянка була поділена у 2012 році. Тлумачення заповіту судом першої інстанції є неправильним, оскільки суперечить буквальному змісту тексту заповіту та не враховує, що заповідач вказала саме кадастровий номер :03:006:0009 площею 4,339 га. Суд безпідставно не визнав заповіт від 17.07.2012 року удаваним, хоча це встановлено рішеннями Білоцерківського міськрайонного суду у справах №357/7949/17 та №357/7412/18. ОСОБА_5 не є спадкоємцем за заповітом, а ОСОБА_1 має право на спадкування за законом як дочка спадкодавця. Посилалася на ст.ст. 1236, 1254, 1257, 203, 215 ЦК України, ст. 82 ЦПК України.

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_3 у відзиві вважає апеляційну скаргу необґрунтованою. Заповіт від 12.08.2017 є дійсним, оскільки спадкодавець заповіла земельної ділянки площею 4,339 га (кадастровий номер :03:006:0009), яка фактично відповідала належній їй частці після поділу (2,1695 га, кадастровий номер :03:006:0013). Відсутність точного кадастрового номера не впливає на волю заповідача, яка була спрямована на передачу єдиної земельної ділянки доньці. Заповіт від 17.07.2012 скасовано новим заповітом. Посилання апелянта на ст. 1236 ЦК України помилкові, оскільки норма стосується прав та обов`язків, а не конкретного номера ділянки. Тлумачення заповіту судом першої інстанції відповідає ст. 1256, 213 ЦК України та практиці Верховного Суду (постанова від 16.12.2020 у справі № 467/356/19). Просить залишити рішення без змін.

Представник ОСОБА_4 - адвокат Козак П.В. звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, який повертається без розгляду в порядку ч. 4 ст. 183 ЦПК України і не приймається судом до уваги, оскільки у порушення ч. 4 ст. 178 ЦПК України, не направлений учасникам справи.

Третя особа - нотаріус в судове засідання не з`явилась, про час та дату судового розгляду повідомлена належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за її відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 січня 2026 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 на рішення Володарського районного суду Київської області від 30 вересня 2025 року - визнано неподаною та повернуто заявнику, оскільки апелянтом не усунуто недоліки апеляційної скарги.

Враховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , рішення суду першої інстанції переглядається в частині його оскарження - задоволеного зустрічного позову ОСОБА_5 і відмови у позовах ОСОБА_1 .

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , яка з`явилась у судове засідання, представників сторін ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в режимі відеоконференції, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню, на підставі наступного.

Судом встановлено, що спір стосується земельної ділянки площею 2,1695 га, кадастровий номер :03:006:0013, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області, яка утворилась в результаті поділу земельної ділянки площею 4,339 га кадастровий номер :03:006:0009.

Право власності на цю ділянку (кадастровий номер :03:006:0009) підтверджено Державним актом серії ЯМ №757236 від 09.07.2012, виданим на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.07.2011 (реєстр № 712), за яким ОСОБА_6 та її брат ОСОБА_9 успадкували земельну ділянку площею 4,339 га (кадастровий номер :03:006:0009) /т. 1 а.с.52/, яка згодом і була поділена на дві ділянки по 2,1695 га кожна.

03 липня 2012 року ОСОБА_6 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №757236 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №712 від 06.07.2011 на земельну ділянку площею 2,1695 га, яка розташована за адресою: Київська область, Володарський район, смт Володарка, Володарська селищна рада з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером :03:006:0013 / т. 1 а.с.9/.

17 липня 2012 року ОСОБА_6 вчинила заповіт, яким вона заповіла належну їй земельну ділянку площею 2,1695 га, яка розташована за адресою: Київська область, Володарський район, смт Володарка, Володарська селищна рада з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та яка належить їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №757236, з кадастровим номером :03:006:0013, виданим 03 липня 2012 року відділом Держкомзему у Володарському районі громадянину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 /т. 2 а.с.76/.

12 серпня 2017 року, ОСОБА_6 , на випадок своєї смерті вчинила заповіт, яким заповіла своїй дочці ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , частку земельної ділянки площею 4,339 га, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, від 06.07.2011, № в реєстрі 712, кадастровий номер :03:006:0009 /т. 2 а.с.77/.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 74 роки померла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що 30 вересня 2023 року, складено відповідний актовий запис № 1919, свідоцтво про смерть / т.2 а.с. 61/.

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 2,1695 га, кадастровий номер :03:006:0013, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області.

На спірну земельну ділянку претендують учасники цього судового провадження, які вважають себе спадкоємцями: ОСОБА_4 за заповітом (рішення в цій частині апеляційним судом не переглядається за відсутності апеляційної скарги), ОСОБА_5 за заповітом і ОСОБА_1 за законом.

Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції керувався ст. 1233, 1236, 1254, 1256, 1257 ЦК України про право на заповіт, об`єкт заповіту, скасування попереднього заповіту новим, тлумачення заповіту та недійсність заповіту; ст. 1216-1223, 1225 ЦК України про спадкування за заповітом і за законом, склад спадщини; ст. 213 ЦК України про тлумачення правочину; ст. 328, 392 ЦК України про набуття права власності; ст. 81, 141 ЦПК України про доказування та розподіл витрат.

Судом першої інстанції зроблено висновок про те, що заповіт від 12.08.2017 є дійсним і скасовує попередній заповіт від 17.07.2012; зміст заповіту від 12.08.2017 необхідно тлумачити як заповідання ОСОБА_5 земельної ділянки площею 2,1695 га (кадастровий номер :03:006:0013), яка фактично належала спадкодавцю; вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки вони не є спадкоємцями за дійсним заповітом.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Так, щодо тлумачення заповіту від 12 серпня 2017 року, апеляційний суд вказує на те, що підстави відсутні, воля заповідача у заповіті виражена досить чітко - щодо неіснуючої частини земельної ділянки з кадастровим номером :03:006:0009, про що свідчать наступні обставини справи.

03 липня 2012 року ОСОБА_6 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №757236, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №712 від 06.07.2011 на земельну ділянку площею 2,1695 га, яка розташована за адресою: Київська область, Володарський район, смт Володарка, Володарська селищна рада з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером :03:006:0013 /т. 1 а.с. 9/.

17 липня 2012 року ОСОБА_6 вчинила заповіт, яким вона заповіла належну їй земельну ділянку площею 2,1695 га, яка розташована за адресою: Київська область, Володарський район, смт Володарка, Володарська селищна рада з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та яка належить їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №757236, з кадастровим номером :03:006:0013, виданим 03 липня 2012 року відділом Держкомзему у Володарському районі громадянину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 /т. 2 а.с.76/.

У 2013 році вона уклала договір оренди з ПОП «Світанок», продовжуючи отримувати орендну плату до 2020 року.

Отже, ОСОБА_6 була достеменно обізнана про те, що земельна ділянка серії ЯМ №757236, з кадастровим номером :03:006:0013 є окремим об`єктом цивільних прав.

Згідно статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Відповідно до статті 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Підстав для тлумачення заповіту немає, оскільки ОСОБА_6 заповідала різні об`єкти цивільних прав - у 2012 році земельну ділянку з кадастровим номером :03:006:0013 і у 2017 році частину земельної ділянки з кадастровим номером :03:006:0009, яка вже не існувала.

12 серпня 2017 року, ОСОБА_6 уклала новий заповіт, у якому зазначила частину земельної ділянки з кадастровим номером :03:006:0009.

Однак ця ділянка фактично не існувала станом на дату складання заповіту, оскільки ще у 2012 році була поділена і отримала новий кадастровий номер - :03:006:0013.

Згідно з частиною 1 статті 125 ЗК України, право власності на землю виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до пункту 13 статті 79-1 ЗК України, земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав у разі скасування її державної реєстрації, а її кадастровий номер набуває статусу архівного і не може бути повторно використаний.

За статтею 1236 ЦК України, заповідач має право заповідати лише ті права, які належать йому на момент складання заповіту.

Згідно зі статтею 1257 ЦКУ, заповіт, складений особою, яка не мала права на це, або з порушенням форми, є нікчемним.

Отже, апеляційний суд доходить висновків, що заповіт від 12 серпня 2017 року було складено з порушенням вимог закону, адже ОСОБА_6 не мала права власності на зазначену ділянку, а сам кадастровий номер не існував у Державному земельному кадастрі. Включення цієї ділянки до заповіту є юридично неможливим, що підтверджує нікчемність заповіту 2017 року.

Під час посвідчення заповіту ОСОБА_6 , замість державного акту надала нотаріусу свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.07.2011 (реєстр № 712), за яким ОСОБА_6 та її брат ОСОБА_9 успадкували земельну ділянку площею 4,339 га (кадастровий номер :03:006:0009).

Водночас, матеріали справи і дії ОСОБА_6 свідчать про те, що вона усвідомлювала реальний стан майна, мала інформацію про зміну кадастрового номера, а отже, свідомо не мала наміру заповідати зазначену ділянку іншій особі, а включення старого кадастрового номера земельної ділянки до заповіту є наслідком можливого свідомого викривлення інформації.

Довід представника ОСОБА_5 про те, що заповіт 2017 р. був написаний на підставі свідоцтва про право на спадкування від 06.07.2011 р., що було чинним і у зв`язку з відсутністю у заповідача на руках оригінала державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №757236, з кадастровим номером :03:006:0013, виданим 03 липня 2012 року, який начебто знаходився у матері ОСОБА_4 - ОСОБА_10 тільки підтверджує свідоме викривленням інформації при складанні заповіту заповідачем у 2017 р. Заповідач мала можливість як витребувати належний їй оригінал державного акта, у особи що його безпідставно утримувала, отримати дублікат, якщо він був втрачений, так і заповісти все, що їй належить на час смерті, без конкретизації майна.

Отже, заповіт від 12.08.2017 р. складений щодо неіснуючого об`єкта земельної ділянки площею 4,339, з кадастровим номером :03:006:0009, підлягає визнанню недійсним.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відмову у зустрічному позові ОСОБА_5 про тлумачення заповіту та визнання права власності в порядку спадкування і часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 - визнанню недійсним заповіту, складеного ОСОБА_6 12 серпня 2017 року, посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Мельничук Мариною Володимирівною, зареєстрований в реєстрі за №1-1278.

Щодо вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_6 17 липня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського нотаріального округу Київської області Озадовською Оленою Миколаївною, зареєстрований в реєстрі №1357 та визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину земельної ділянки площею 2,1695 га, кадастровий номер :03:006:0013, яка розташована у межах Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області, апеляційний суд відмовляє з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_6 , що стверджено свідоцтвом про народження /т. 2 а.с.5/ та зміна прізвища підтверджена свідоцтвом про одруження / т.2 а.с.6/.

07.06.2024 ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Цвинтарної Ірини Олександрівни із заявою про прийняття спадкового майна, яке залишилося після ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме щодо земельної ділянки площею 2,1695 га, з кадастровим номером :03:006:0013 /т. 2 а.с.59-60/.

Постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.07.2024 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва з підстав пропуску строку звернення з заявою про прийняття спадкового майна та ненадання документів для закликання її для спадкування. При цьому нотаріус зазначила, що наразі наявні дві особи, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які претендують на спадкову земельну ділянку за заповітом /т. 2 а.с. 21-22/.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після її смерті відкрилася спадщина до якої увійшла - земельна ділянка 2,1695 га (кадастровий №:03:006:0013). Вказує, що заповіт 2012 року фактично укладений з метою забезпечення угоди купівлі-продажу, а не передачі у спадщину земельної ділянки. На момент його складання діяв мораторій на продаж земель, тому договір був нікчемним (п.15 Перехідних положень ЗКУ). Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.11.2018 підтвердило зазначене: заповіт і довіреність 2012 року - удавані правочини, спрямовані на приховання незаконного продажу землі. Відповідно до ст. 235 ЦКУ, удавані правочини є недійсними, встановлено, що заповіт і довіреність були лише прикриттям угоди купівлі-продажу, тому цей заповіт вважається удаваним і недійсним, а купівля-продаж - нікчемною угодою. Заповіт від 17.07.2012 не відображав вільної волі заповідачки, тому не створив спадкових прав, тому ОСОБА_4 не є спадкоємцем ні за законом, ні за заповітом.

Апеляційний суд вказує на те, що 17 липня 2012 року ОСОБА_6 вчинила заповіт, яким вона заповіла належну їй земельну ділянку площею 2,1695 га, яка розташована за адресою: Київська область, Володарський район, смт Володарка, Володарська селищна рада з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та яка належить їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №757236, з кадастровим номером :03:006:0013, виданим 03 липня 2012 року відділом Держкомзему у Володарському районі громадянину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 /т. 2 а.с.76/.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218, 1219 Цивільного кодексу України спадкування - це перехід майнових і окремих особистих немайнових: прав та обов`язків спадкодавця до його спадкоємців; спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Якщо фізична особа склала заповіт, таким чином розпорядившись своєю власністю на випадок смерті, і не скасувала його, то у разі її смерті спадкування здійснюється за заповітом, який є останньою волею спадкодавця. Спадкування за заповітом поставлене, серед видів спадкування, на перше місце відповідно до домінанти пріоритетності волі особи. Це закріплено у ст. 1223 ЦК, яка залишає право на спадкування спадкоємцям за законом лише за відсутності заповіту або повного чи часткового визнання заповіту недійсним, неприйняття (відмови) спадщини спадкоємцем за заповітом, усунення від права на спадкування спадкоємця за заповітом, неохоплення заповітом усієї спадщини.

До моменту своєї смерті у 2023 році ОСОБА_6 заповіт не скасовувала, жодних спірних правовідносин щодо земельної ділянки :03:006:0013 у сторін не виникало, як щодо власності так і щодо користування.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, зокрема:

1. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

2. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

3. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

4. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Доказів того, що заповіт від 17.07.2012 не відображав вільної волі заповідачки,

ОСОБА_1 не надано.

Відхиляються посилання ОСОБА_1 на встановлені рішеннями Білоцерківського міськрайонного суду Київської області обставини у справах №357/7949/17 та №357/7412/18, оскільки у вказаних рішеннях встановлено, що розписки від 17.07.2012 та інші дії сторін (довіреність, оренда) були спрямовані на прикриття купівлі-продажу земельної ділянки через дію мораторію, а не на позику. Однак ці рішення стосувалися стягнення боргу/безпідставного збагачення за розписками, а не визнання недійсним заповіту.

Суд не робив висновку про удаваність чи недійсність саме заповіту від 17.07.2012 (ст. 235, 215, 1257 ЦК України), оскільки такий позов не заявлявся, а предмет спору був іншим.

Обставини, встановлені в тих рішеннях, не мають преюдиціального значення у цій справі відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, ОСОБА_1 не брала участі у справах як і ОСОБА_11 .

Спори були між ОСОБА_12 та ОСОБА_6, жодних спорів з спадкоємцем по заповіту ОСОБА_4 у спадкодавиці ОСОБА_6 не було.

ОСОБА_1 не надала інших доказів, що волевиявлення ОСОБА_6 при складанні заповіту не було вільним і не відповідало її дійсній волі (ч. 2 ст. 1257 ЦК України). Сам факт наміру відчуження землі за життя не спростовує дійсності заповіту як розпорядження майном на випадок смерті.

З урахуванням викладеного, підстав для визнання заповіту від 17.07.2012 недійсним не вбачається.

Оскільки апеляційним судом відмовлено у визнанні недійсним заповіту від 17 липня 2012 року на користь ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 не переходить право на спадкування за законом.

З огляду на зазначене позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності, як за спадкоємцем за законом на частину земельної ділянки площею 2,1695 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером :03:006:0013 не підлягають задоволенню судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати стягуються у розмірі за одну вимогу немайнового характеру з ОСОБА_5 на користь апелянта ОСОБА_1 за розгляд справи в суді першої і апеляційної інстанцій у розмірі 1211, 20 грн. і 1816, 80 грн. відповідно.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володарського районного суду Київської області від 30 вересня 2025 року - задовольнити частково.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 30 вересня 2025 року в частині задоволеного зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Цвинтарна Ірина Олександрівна про тлумачення заповіту та визнання права власності в порядку спадкування - скасувати.

Відмовити у вимогах зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Цвинтарна Ірина Олександрівна про тлумачення заповіту та визнання права власності в порядку спадкування.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 30 вересня 2025 року в частині відмови у позовах ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за законом; ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсними заповітів, - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсними заповітів, - задовольнити частково.

Відмовити у визнанні недійсним заповіту, складеного ОСОБА_6 17 липня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського нотаріального округу Київської області Озадовською Оленою Миколаївною, зареєстрований в реєстрі №1357;

Визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_6 12 серпня 2017 року, посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Мельничук Мариною Володимирівною, зареєстрований в реєстрі за №1-1278.

Відмовити у вимогах позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину земельної ділянки площею 2,1695 га, кадастровий номер :03:006:0013, яка розташована у межах Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області, з підстав, викладених у постанові.

Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_5 /РНОКПП НОМЕР_1 / на користь ОСОБА_1 /РНОКПП НОМЕР_2 / 1211, 20 грн.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_5 /РНОКПП НОМЕР_1 / на користь ОСОБА_1 /РНОКПП НОМЕР_2 / 1816, 80 грн.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Повний тест постанови виготовлено 18.03.2026 р.

Головуючий: Судді: