ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/358/26 Справа № 209/8240/24 Суддя у 1-й інстанції - Левицька Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С ТА Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого Ткаченко І.Ю.,

суддів: Свисутнової О.В., Пищиди М.М.

за участю секретаря: Триполець В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 01 травня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В:

05 листопада 2024 року позивач ТОВ «Коллект Центр» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 21.03.2019 між АТ «ТаскомБанк» та відповідачем укладено кредитний договір №002/6141400-СК. 21.12.2023 АТ «ТаскомБанк» укладено договір №НІ/11/13-Ф, відповідно до якого відступилено на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №002/6141400-СК. Окрім того, 09.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень» та ОСОБА_1 укладено договір №. Цей кредитний договір, Паспорт кредиту та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua та з якими позичальник ознайомився до укладення кредитного договору та до яких позичальник приєднався, підписавши кредитний договір, складають єдиний кредитний договір. 17.12.2021 укладено договір №17122, відповідно до якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» відступило на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №. 21.12.2023 укладено договір №HI/11/14-Ф, відповідно до якого АТ «Таскомбанк» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №. Позивач зазначає, що заборгованість за договорами відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №002/6141400-СК від 21.03.2019, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку становить 4985,22 грн, з яких: 3000,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 1985,22 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № від 09.04.2020, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку становить 23134,84 грн, з яких: 12552,49 грн заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 1774,62 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 8807,73 грн заборгованість за комісіями (том 1 а.с.1-6).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 01 травня 2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за Договорами № 002/6141400-СК від 21.03.2019 та договором № від 09.04.2020 у розмірі 28120 гривень 06 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», сплачений судовий збір у розмірі 2422 гривні 40 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3000 гривень. (том 2 а.с.257-266).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити (том 3 а.с.1-6).

25.03.2026 року в судове засідання апелянт та його представник не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника апелянта надійшла заява про відкладення розгляду справи, оскільки він перебував у відпустці та через поломку автомобіля не встиг повернутися. Належних та допустимих доказів вказаних у заяві не зазначив та не долучив, прохання провести розгляд справи в режимі відеоконференції з застосуванням власних технічних засобів поза межами приміщення суду. У зв`язку із зазначеним колегія дійшла висновку про не повожність причин неявки та розгляд справи за відсутності вказаних осіб.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21 березня 2019 року між АТ «ТаскомБанк» та відповідачем було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/6141400-СК, відповідно до умов якого ОСОБА_1 відкрито рахунок НОМЕР_1 та надано кредитну картку № НОМЕР_2 зі встановленим лімітом. Відповідно до паспорту споживчого кредиту за карткою «Велика П`ятірка» надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом 100000,00 грн, строк кредитування 12 місяців з автоматичною пролонгацією, тип процентної ставки фіксована, реальна річна процентна ставка 44,70%, кількість та розмір платежів для повернення кредиту щомісяця до останнього дня місяця, наступного за звітним. Крім того за порушення умов договору передбачені штрафи: 100 грн. за кожен факт невиконання та/або неналежне виконання зобов`язань з повернення кредиту та/або процентів за користування кредитом, пеня відсутня, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту 44,70%. Договір та паспорт споживчого кредиту підписані ОСОБА_1 власноруч (том 1 а.с.24-26).

Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в загальному розмірі 4985,02 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 3000,04 грн., заборгованість за відсотками 1985,22 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості до договору від 21 березня 2019 року (том 2 а.с.2).

09 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» з заявою-анкетою на отримання кредиту та інших послуг (том 1 а.с. 30).

Того ж дня між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та позичальником, яким є ОСОБА_1 укладено кредитний договір №, (том 1 а.с. 27), відповідно до умов якого позикодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит), у сумі визначеній умовами договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплату процентів за користування кредитом у встановлений договором термін. Сума кредиту становить 19024,35 грн. Кредит надається строком на 48 місяців, реальна річна процентна ставка 84,95% річних. Відповідно до умов Договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі. Строк повернення кредиту 22.03.2024 року. Відповідачем був підписаний паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено умови кредиту та строки повернення кредиту (том 1 а.с.28-29).

З наданих позивачем Виписок з особового рахунку за період з 21.03.2019 року по 21.12.2023 року та за період з за період з 09.04.2020 року по 21.12.2023 року підтверджується, списання відсотків за користування кредитних коштів за договором №002/6141400-КС та договором №.

Згідно дослідженої в судовому засіданні відповіді АТ «Таскомбанк» від 20.03.2025 року №1531/47.7.-БТ, яка надана на вимоги ухвали про витребування доказів, зазначено, що ОСОБА_1 видано банківську платіжну картку № НОМЕР_3 із встановленням кредитного ліміту, тому безготівкового перерахування коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок не було (т.2 а.с. 186).

Також на виконання вимог ухвали, АТ «Таскомбанк» надано виписку по особовому рахунку за період з 21.03.2019 року по 05.11.2024 року, відповідно до якої відбувалась сплата відсотків згідно договору, а також виписка містить відомості щодо перенесення на прострочену заборгованість суми заборгованості за тілом кредиту; списання суми заборгованості за тілом кредиту.

Відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в загальному розмірі 23134,84 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 12552,49 грн., заборгованість за відсотками 1774,62 грн., заборгованість за комісіями 8807,73 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості до договору від 09 квітня 2020 року (том 2 а.с.1).

21.12.2023 року між АТ «ТаскомБанк» як кредитором та ТОВ «Коллект Центр» був укладений договір №НІ/11/13-Ф, відповідно до якого АТ «ТаскомБанк відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників (том 2 а.с. 12-17).

Платіжною інструкцією № від 21.12.2023 року підтверджується проведення оплати ТОВ «Коллект Центр» згідно умов Договору факторингу № №НІ/11/13-Ф (том 2 а.с. 18).

Згідно Акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором №НІ/11/13-Ф, підписаного сторонами 21.12.2023 року, АТ «ТаскомБанк» передало, а новий кредитор - ТОВ «Коллект Центр» прийняло Реєстр боржників кількістю 1979, загальна сума заборгованості складає 18421325,99 грн; до Нового кредитора перейшло право вимоги заборгованості до боржників і Новий кредитор став кредитором по відношенню до боржників (том 2 а.с. 19).

Відповідно до Реєстру боржників, зокрема п.849, Новий кредитор - ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за Договором 002/6141400-СК в сумі 4985,22 грн (том 2 а.с. 19, 21).

17.02.2021 року було укладено договір факторингу №171221, відповідно до якого ТОВ "Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» відступило на користь АТ «ТаскомБанк» права вимоги за кредитними договорами до позичальників (том 2 а.с. 3-9).

21.12.2023 року між АТ «ТаскомБанк» як кредитором та ТОВ «Коллект Центр» був укладений договір №НІ/11/14-Ф, відповідно до якого АТ «ТаскомБанк відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників (том 2 а.с. 24-29).

Платіжною інструкцією № від 21.12.2023 року підтверджується проведення оплати ТОВ «Коллект Центр» згідно умов Договору факторингу № №НІ/11/14-Ф (том 2 а.с. 30).

Згідно Акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором №НІ/11/14-Ф, підписаного сторонами 21.12.2023 року, АТ «ТаскомБанк» передало, а новий кредитор - ТОВ «Коллект Центр» прийняло Реєстр боржників кількістю 1995, загальна сума заборгованості складає 18801579,36 грн; до Нового кредитора перейшло право вимоги заборгованості до боржників і Новий кредитор став кредитором по відношенню до боржників (том 2 а.с. 31).

Відповідно до Реєстру боржників, зокрема п.815, Новий кредитор - ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за Договором в сумі 23134,84 грн (том 2 а.с. 33).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка свої зобов`язання з повернення заборгованості за договорами № 002/6141400-СК від 21.03.2019 року та № від 09.04.2020 року виконала не у повному обсязі, у зв`язку із чим утворилася заборгованість в загальній сумі 28120,06 грн., яку слід стягнути з відповідачки на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За правилами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами 1, 2 статті 640 ЦК України унормовано, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ч. 2ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Положеннями статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно з ч. 1ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Положеннями ст. 625 ЦК України унормовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Нормами ч. 1ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №910/11965/16.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 2 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Матеріалами справи встановлено, що за договором № від 09.04.2020 року, заборгованість за комісіями складає 8 807,73 грн, при цьому представником позивача надано обґрунтовані пояснення, що АТ «Таксомбанк» зроблено описку в частині складової боргу, а саме комісії, що вбачається із Витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу № НІ/11/14-Ф від 21.12.2023 року, в якому зазначена заборгованість у розмірі 8 807,73 грн. як комісія. Виходячи із умов договору, явним є те, що сума боргу у розмірі 8 807,73 грн. це не комісія, а щомісячні відсотки, а сума у розмірі 1774,62 грн. це річні відсотки.

Судом 1 інстанції враховано, що згідно виписи по особовому рахунку (том. 1 ст. 249) 8 807, 73 грн оприбуткування на позабалансі заборгованості по відсотках за рахунок нарахованого резерву на підставі рішення правління. Відображення операції продажу кредиту № згідно Договору Факторингу №HI/11/14-Ф від 21.12.2023.

Згідно виписки по рахунку за Договором № за 29.03.2023, зазначено оприбуткування боргу на поза балансі заборгованості списаної за рахунок нарахованого резерву на підставі рішення Правління у розмірі 12 552,49 грн, відтак суд приймає до уваги пояснення позивача, щодо реєстру прав вимоги до Договору факторингу № 171221 від 17.12.2021, у якому сума боргу за тілом у розмірі 11 808,64 грн та сума простроченої заборгованості за тілом у розмірі 743,85 грн, що в сукупності підтверджує загальну сума боргу за основним зобов`язанням за Договором № та складає заявлений до стягнення розмір боргу за основним зобов`язанням 12 552, 49 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги, а саме факт укладання кредитного договору, факт набуття права вимоги та факт наявності заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 28 120,06 грн, шляхом надання належних та допустимих доказів, які містяться в матеріалах справи та не спростовуються доводами наведеними в апеляційній скарзі.

Зазначена вище заборгованість підтверджується представленим позивачем розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та не спростований відповідачкою, а також та виписками по особовому рахунку.

Посилання апеляційної скарги на те, що позивач не надав належних доказів, а тому його позов не доведений, є передчасним, оскільки позивач надав всі наявні документи. При цьому відповідачкою не спростовано надані докази і вимоги про визнання цього договору недійсним, зміни або розірвання його ним не заявлялись.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У справі, що переглядається позичальницею не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, презумпція правомірності яких не спростована.

Також матеріали справи не містять, а відповідачкою не надані докази того, що вона не користувалася кредитом.

Позичальниця не виконала в повному обсязі умови кредитного договору ні попереднім кредиторам, ні новому кредитору, матеріали справи містять розрахунки заборгованості за кредитним договором за весь період з дня укладення кредитного договору по день звернення з позовом до суду.

Відповідачкою не спростовується наданий позивачем розрахунок, доказів, того що відсутня заборгованість не надано.

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянтів, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, вказані доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції та судом першої інстанції їм було надано обґрунтовану оцінку, а тому вони додатковому правовому аналізу не підлягають.

Крім того, апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої заперечення та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, немає. Понесені відповідачем витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги залишаються за ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 01 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повний текст постанови складено 26 березня 2026 року.

Судді: