КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/3598/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

17 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Яворського М.А. (судді-доповідача), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 19 червня 2025 року, постановлену під головуванням судді Соколова О.М., у місті Києві, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Черток Олександр Федорович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маковецька Оксана Петрівна про визнання недійсним Договору про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19 червня 2025 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням 15 жовтня 2025 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу засобами поштового зв`язку безпосередньо до апеляційного суду.

Вказана апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, визначеного ч.1 ст.354 ЦПК України й апелянтом не було заявлено відповідного клопотання про поновлення вказаного строку, а також в апеляційній скарзі не було зазначено інших учасників справи та їхню контактну інформацію та не було надано копій апеляційної скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 19 червня 2025 року було залишено без руху та надано строк тривалістю десять днів з моменту отримання копії вказаної ухвали для виправлення вказаних недоліків, а саме: подати клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції із зазначенням поважності причин пропуску; подати апеляційну скаргу у новій редакції, яка повинна відповідати вимогам ст. 356 ЦПК України, у якій зазначити інших учасників справи та їхню контактну інформацію; надати копії апеляційної скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи. (а.с.213-215).

Супровідним листом №757/40204/23-ц/250968/2025 від 24 листопада 2025 року копію вказаної ухвали направлено ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку за адресою, вказаною в апеляційній скарзі ( АДРЕСА_1 ). Поштове відправлення 16 грудня 2025 року повернулось до суду без вручення з підстави «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 216,217).

Супровідним листом №757/40204/23-ц/12108/2026 від 22 січня 2026 року копію вказаної ухвали повторно направлено скаржниці засобами поштового зв`язку за адресою вказаною у апеляційній скарзі. Поштове відправлення 28 січня 2026 року повернулось до суду без вручення з підстави «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 218-221).

Втретє супровідним листом №757/40204/23-ц/25277/2026 від 09 лютого 2026 року копію вказаної ухвали повторно направлено скаржниці засобами поштового зв`язку за адресою вказаною у апеляційній скарзі. Поштове відправлення 06 березня 2026 року повернулось до суду без вручення з підстави «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 222, 225-227).

09 лютого 2026 року копію ухвали Київського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року було направлено на електронну адресу, наявну у матеріалах справи (а.с. 40). Згідно даних звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду електронну копію вказаної ухвали доставлено скаржниці 09 лютого 2026 року о 15:28 годин (а.с. 222-223).

Судом апеляційної інстанції також здійснювався виклик за номером телефону ОСОБА_1 , зазначеного в апеляційній скарзі, про що складено телефонограму (а.с. 224).

Окрім цього, ухвала Київського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року була своєчасно оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на офіційному веб-сайті Київського апеляційного суду, що забезпечувало можливість апелянта ознайомитися з її змістом незалежно від отримання поштового відправлення.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Європейський суд з прав людини у справах "Каракуця проти України" та "Пономарьов проти України" звертав увагу на те, що заявники мають виявити належну зацікавленість у розгляді їхньої справи, в розумні інтервали часу вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Із наведеного убачається, що особа, яка подає апеляційну скаргу, тобто будучи очевидно обізнаною про ініційований нею судовий процес, не скористалася можливістю усунути недоліки апеляційної скарги в повному обсязі у строк, визначений судом.

Крім того, процесуальна поведінка скаржниці вказує на незацікавленість у апеляційному перегляді справи, що відображено, зокрема, у процесуальній пасивності та вчиненні мінімальних дій у комунікації із апеляційним судом.

Відповідно до частин 3, 4 статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 ЦПК України, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 ЦПК України.

Відповідно до приписів ч. 1 статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

ЄСПЛ у справах «Салов проти України», п. 93, «Сутяжник» проти Росії», п. 38 підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пунктів другого та шостого частини другої статті 43, частини першої статті 44 ЦПК України, учасники справи та їх представники зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії встановлені судом та добросовісно користуватися своїми процесуальними правами.

Європейський суд з прав людини зазначає, на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Вказані в ухвалі недоліки у встановлений судом строк не усунуті, зокрема не заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, відтак у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 357, 358 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 19 червня 2025 року - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв