Дата документу 25.03.2026 Справа № 335/6797/25
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 335/6797/25 Пр. № 22-ц/807/232/26Головуючий у 1-й інстанції: Романько О.О. Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.

за участі секретаря Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ЗАПОРІЗЬКІЙ ОБЛАСТІ на рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ЗАПОРІЗЬКІЙ ОБЛАСТІ (надалі ГУ ПФУ В ЗАПОРІЗЬКІЙ ОБЛАСТІ), третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Тетяна Юріївна про стягнення грошових коштів у вигляді недоотриманої пенсії в порядку спадкування

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом (а.с.1-49), в якому просила стягнути на користь позивача грошові кошти у вигляді недоотриманої пенсії в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 127635,68 грн., а також витрати на сплату судового збору у розмірі 1276,36 грн. та витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що вона - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 , дівоче прізвище « ОСОБА_3 » є рідною донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження, а також свідоцтвом про шлюб. Мати позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася в селі Андронеж Петрівського району Ярославської області Російської Федерації. Все своє життя ОСОБА_2 мешкала в місті Бердянськ Бердянського району Запорізької області, Україна. На момент повномасштабного вторгнення Росії в Україну мати позивачки фактично перебувала в м. Бердянськ Запорізької області та вже з 27.02.2022 року вона у 81-річному віці опинилася в окупації. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла, причиною смерті стала лівошлункова недостатність та хронічна ішемічна хвороба серця. 03.09.2024 року ОСОБА_2 було поховано на кладовищі в м. Бердянську. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.09.2024 року в межах розгляду цивільної справи № 331/5597/24 (провадження № 2-о/331/498/2024) за заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було встановлено факт смерті громадянки України - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: село Андронеж, Петрівський район, Ярославська область, Російська Федерація, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 84 років, місце смерті: місто Бердянськ, Бердянський район, Запорізька область. Україна. В подальшому на підставі цього рішення суду було одержано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 від 18.09.2024 року на ім`я ОСОБА_2 . Далі зазначили, що в межах шестимісячного строку, протягом якого спадкоємець має право прийняти спадщину після смерті спадкодавця, позивачка по справі - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звернулась до приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Тетяни Юріївни. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 81141614 від 13.05.2025 внесені відомості про проведену реєстрацію свідоцтва про право на спадщину у спадковій справі № 73663787 (номер у нотаріуса 27/2025) після померлої ОСОБА_2 , спадкоємцем є ОСОБА_1 . Зазначена спадкова справа перебуває у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Тетяни Юріївни (69002, м. Запоріжжя, вул. Запорізька, буд. 15). Далі вказали, що нотаріусом було зроблено відповідний запит до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з приводу недоотриманої ОСОБА_2 пенсії. На цей запит була отримана інформація, що ОСОБА_2 перебувала на обліку та отримувала пенсію за віком. Залишилась недоотримана пенсія у розмірі 190153,10 грн. 13.05.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Це свідоцтво було видано на недоотриману пенсію у розмірі 190153,10 грн., яка знаходиться на зберіганні в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, відділ опрацювання пенсійної документації № 1, що підтверджується довідкою б/н та листом 0800-0401-8/22812, виданих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області 11.03.2025 року. В подальшому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з приводу отримання недоотриманої суми пенсії у зв`язку зі смертю своєї матері ОСОБА_2 , вона надала свідоцтво про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію у розмірі 190153,10 грн., а також свої банківські реквізити для перерахування цих коштів. 09.06.2025 року на картку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було зараховано 6217,42 грн., ці кошти надійшли від Пенсійного фонду, що підтверджується відповідними документами. Також позивачкою було отримано відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 23.06.2025 за вих. № 10527-10260/К-02/8-0800/25 в якому було зазначено наступне: «За матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_2 перебувала на обліку в Головному управлінні, як отримувач пенсії, обчисленої відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058), та була зареєстрована за адресою, що є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України. Виплата пенсії ОСОБА_2 призупинена з 01.05.2023 року у зв`язку з тривалою неоплатою, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058. В подальшому, звернень від ОСОБА_2 до органів Пенсійного фонду України щодо поновлення виплати пенсії не надходило, тому законних підстав для поновлення виплати пенсії після її призупинення немає. Окремо зазначили, що згідно з п. 144 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 виплата пенсії проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та Російської Федерації неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії. Статтею 1219 Цивільного Кодексу України визначено, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, право на пенсію. Отже, враховуючи вимоги пункту 144 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058, після смерті ОСОБА_2 залишилася недоодержана пенсія в сумі, яка була вам нарахована та виплачена в червні 2025 року на поточний рахунок банківської установи, зазначений у вашій заяві від 13.05.2025. У разі незгоди з викладеним Ви маєте право на оскарження до Пенсійного фонду України або в судовому порядку». Разом з тим, позивач вважає, що вона успадкувала належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до положень статті 1227 Цивільного кодексу України у тому розмірі, який відповідає сумі визначеній нотаріусом в свідоцтві про право на спадщину та становить 190153,10 грн. Дата звернення спадкоємця до органу Пенсійного фонду України з вимогою про виплату нарахованої за життя спадкодавця пенсії не впливає на розмір виплат та не надає органам Пенсійного фонду України права на обмеження цих виплат. З огляду на вказане, вважають, що у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання належного їй спадкового майна, яке визначено в свідоцтві про право на спадщину за законом. При цьому зазначають, що варто взяти до уваги часткову виплату позивачу успадкованої нею пенсії у розмірі 62517,42 грн., внаслідок чого сума недоотриманої пенсії, яка увійшла до складу спадщини, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача та наразі становить 127635,68 грн., які знаходяться на зберіганні у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області (Код ). На думку позивача, відповідач, неправомірно зменшив суму пенсії, яка підлягає виплаті. Вважає дії відповідача щодо невиплати їй спадщини у вигляді недоотриманої пенсії у розмірі 127635,68 грн. згідно свідоцтва про право на спадщину за законом протиправними, а також дії відповідача щодо не нарахування та невиплати недоотриманої пенсії після смерті ОСОБА_2 , протиправними. Тому, посилаючись на положення ст. ст. 328, 1216, 1218, 1227 ЦК України та ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зазначаючи, що законодавством не визначено строк протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів, та зауважуючи, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень, просить стягнути на користь позивача в порядку спадкування за законом недоотриману пенсію у сумі 127635,68 грн., що не виплачена згідно свідоцтва про право на спадщину за період 01.05.2023 року по 31.08.2024 року, яка належала спадкодавцю. Також прохали стягнути з відповідача понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 1276,36 грн. та витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду даної справи визначено суддю першої інстанції Романько О.О. (а.с.42). Ухвалою суду першої інстанції (а.с.43) провадження у цій справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду першої інстанції (а.с.100-101) витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю. засвідчену копію спадкової справи, відкритої після померлої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Витребувано у ГУ ПФУ В ЗАПОРІЗЬКІЙ ОБЛАСТІ належним чином завірену копію пенсійної справи на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На виконання вищезазначеної ухвали ГУ ПФУ В ЗАПОРІЗЬКІЙ ОБЛАСТІ (а.с.108-122) та приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю. (а.с.128-150) надано відповідні докази.

Рішенням Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2025 року (а.с.171-179) позов позивача у цій справі задоволено.

Стягнуто з ГУ ПФУ В ЗАПОРІЗЬКІЙ ОБЛАСТІ (ЄДРПРОУ 20490012) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) недоотриману пенсію ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 127635,68 грн., відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 травня 2025 року, зареєстрованого в реєстрі за № 673, виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Тетяною Юріївною.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ В ЗАПОРІЗЬКІЙ ОБЛАСТІ (ЄДРПРОУ 20490012) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1276,36 грн.

Стягнуто з ГУ ПФУ В ЗАПОРІЗЬКІЙ ОБЛАСТІ (ЄДРПРОУ 20490012) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ГУ ПФУ В ЗАПОРІЗЬКІЙ ОБЛАСТІ у своїй апеляційній скарзі (а.с.183-190) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В автоматизованому порядку 31.10.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Онищенка Е.А. та Трофимову Д.А. (а.с.198). Ухвалою апеляційного суду від 03.11.2025 року (а.с.199) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 12.11.2025 року (а.с.202). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 13.11.2025 року (а.с.203), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с.204), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та відповідного штату суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі, а також відпустки судді-доповідача у період з 16.02.2026 року по 02.03.2026 року включно (довідка а.с.235).

Позивач через свого представника подала апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с.220-231).

У дане судове засідання повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи належним чином (а.с.209-219) всі учасники цієї справи не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Відповідач ГУ ПФУ В ЗАПОРІЗЬКІЙ ОБЛАСТІ (а.с. 240-243) та третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю. (а.с.237-238) подали апеляційному суду заяви про розгляд справи без участі їх та їх представників.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: зави відповідача та третьої особи задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, які не з`явились.

В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи… фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ГУ ПФУ В ЗАПОРІЗЬКІЙ ОБЛАСТІ у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є …рішення, постанови…

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст.ст. 4, 12 - 13, 76, 78, 81, 89, 128, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 353, 355, 356 ЦПК Українита виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження виданого повторно Бердянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бердянському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) 18.08.2021 року гр. ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Бердянськ, Запорізька область, Україна, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції в Запорізькій області, складено актовий запис №1154 від 24.10.1966 року, її матір`ю є ОСОБА_2 , батьком ОСОБА_5 (копія а.с.14) .

Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим 06.08.1986 року відділом РАЦС Бердянського міськвиконкому, зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , актовий запис №686, після укладення шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_7 » (а.с.15). Зазначене також підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 1 від 10.08.2021 року (копія а.с.16).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого повторно Бердянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бердянському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 28.07.2021 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області 25 квітня 1996 року зареєстровано розірвання шлюбу між чоловіком ОСОБА_6 та дружиною ОСОБА_1 , актовий запис № 231. Прізвище дружини після розірвання шлюбу « ОСОБА_7 » (копія а.с.145 на звороті).

Відповідно до паспорта громадянки України серії НОМЕР_5 , виданого Бердянським МВ УМВС України в Запорізькій області 22.10.1998 року гр. ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_8 в м. Бердянськ Запорізька область, та мала зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (копія а.с. 10-13).

Відповідно до паспорта громадянки України серії НОМЕР_6 , виданого Бердянським МВ УМВС України в Запорізькій області 16.12.1996 року гр. ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_9 в м. Андронеж Петрівського району Ярославської області, та мала зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (копія а.с. 18-19).

Факт родинних відносин позивача та померлої ОСОБА_2 ніким не оспорював ся (ст. 82 ч. 1 ЦПК України).

Відповідно до довідки №351 виданої 11.03.2004 року управлінням Пенсійного Фонду України в м. Бердянськ, з якої вбачається, що гр. ОСОБА_2 перебувала на обліку в управлінні Пенсійного Фонду України в м. Бердянськ, пенсійна справа №110785. Дата призначення пенсії з 05.12.1996 року по довічно. Вид пенсії інвалід ІІ гр. загального захворювання (копія а.с.20).

Згідно з рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.09.2024 року у справі № 331/5597/24 заява ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Бердянськ Бердянського району Запорізької області, було задоволено. Судове рішення набрало законної сили 12.09.2024 року (копія а.с.20-24).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 18 вересня 2024 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Бердянськ Бердянського району Запорізької області у віці 84 років, про що вчинено актовий запис № 2456 (копія а.с. 25).

Згідно з матеріалами спадкової справи (а.с. 128-150), 11.02.2025 року ОСОБА_1 звернулася з заявою про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_2 , 1940 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 до приватного нотаріуса Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області Бокуліч З.В., зареєстровано в реєстрі за № 486 (а.с.130).

17.02.2025 року заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_2 , надійшла до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю. (копія а.с.26-27).

17.02.2025 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю. відкрито спадкову справу після смерті гр. ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за 27/2025 та сформовано Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 7 від 17.02.2025 року (а.с.130-132).

Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщини) № НОМЕР_7 від 17.02.2025 року за параметрами запиту « ОСОБА_2 » інформація у Спадковому реєстрі відсутня (а.с.132 на звороті).

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 80126820 від 17.02.2025 року інформація щодо заповітів ОСОБА_2 відсутня (а.с.133).

21.02.2025 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю. направлено запит до Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області з проханням надати відомості про наявність недоотриманої пенсії на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.134 зворот).

Згідно з довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 11.03.2025 року №0800-0401-8/22812 ОСОБА_2 перебувала на обліку та отримувала пенсію за віком, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Залишилась недоотримана пенсія у розмірі 190153,10 грн. Також зазначено, що відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розмір недоотриманої пенсії буде зменшено в залежності від дати звернення до Пенсійного фонду особи, яка має право на спадщину із оформленим свідоцтвом про право на спадщину (а.с.135 на звороті).

13.05.2025 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю. з заявою про видачу свідоцтва про спадщину за законом, зокрема, щодо недоотриманої пенсії в розмірі 190153,10 грн. (а.с.138 на звороті).

13 травня 2025 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю. видане свідоцтво про право на спадщину за законом у спадковій справі №27/2025 зареєстроване в реєстрі за № 673, яким посвідчено, що на підставі ст. 1261 ЦК України, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з грошових коштів у виді недоотриманої пенсії у розмірі 190153,10 грн., яка належала померлій на підставі довідки та листа виданого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області за № 0800-0401-8/22812 від 11.03.2025 року. Відповідні відомості внесені до Спадкового реєстру № 81141614 від 13.05.2025 року (а.с. 26-27, 148-149).

Як вбачається з Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 13.05.2025 року, у спадковій справі № 81141614, заведеній приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю. до майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину 13.05.2025 року (бланк НСР 953619), яке на теперішній час є чинним, на спадкове майно: кошти (рухоме майно) недоотримана пенсія загальною вартістю 190153,10 грн. (а.с.26-27).

09.06.2025 ОСОБА_1 направила звернення до Пенсійного фонду України щодо отримання пенсії після її померлої матері ОСОБА_2 ..

Відповідно до листа ГУ ПФУ в Запорізькій області від 23.06.2025 року №10527-10260/К-02/8-0800/25(а.с.32) ОСОБА_1 повідомлено про таке. За матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_2 перебувала на обліку в Головному управлінні, як отримувачка пенсії, обчисленої відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058), та була зареєстрована за адресою, що є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України. Виплата пенсії ОСОБА_2 призупинена з 01.05.2023 року у зв`язку з тривалою неоплатою, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058. В подальшому, звернень від ОСОБА_2 до органів Пенсійного фонду України щодо поновлення виплати пенсії не надходило, тому законних підстав для поновлення виплати пенсії після її призупинення немає. Окремо зазначили, що згідно з п. 144 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 виплата пенсії проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та російської федерації неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії. Статтею 1219 Цивільного Кодексу України визначено, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, право на пенсію. Отже, враховуючи вимоги пункту 144 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058, після смерті ОСОБА_2 залишилася недоодержана пенсія в сумі, яка була нарахована та виплачена в червні 2025 року на поточний рахунок банківської установи, зазначений у заяві заявника від 13.05.2025 року. У разі незгоди з викладеним, заявник має право на оскарження до Пенсійного фонду України або в судовому порядку» (а.с.32).

На вказане звернення ГУ ПФУ в Запорізькій області надало відповідь від 23.06.2025 року за № 10527-10260/К-02/8-0800/25, в якій роз`яснювалися положення ст. ст. 46, 52 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Виказали, що враховуючи вимоги пункту 144 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058, після смерті ОСОБА_2 залишилася недоодержана пенсія в сумі, яка була їй нарахована та виплачена в червні 2025 року на поточний рахунок банківської установи, зазначений у ОСОБА_9 заяві від 13.05.2025 року. При цьому, до свого відзиву копії звернення ОСОБА_1 від 09.06.2025 року представник відповідача не надав.

Відповідачем були надані матеріали електронної пенсійної справи, що підтверджують обставини перебування ОСОБА_2 на обліку та отримання нею пенсії за віком.

Відомостей про те, що за життя ОСОБА_2 особисто зверталася за поновленням виплати пенсії в судовому засіданні не встановлено. Пенсійні кошти за період з травня 2023 року по серпень 2024 року останній не виплачувались.

Сума недоотриманої пенсії ОСОБА_2 на запит нотаріуса розрахована працівниками ГУ ПФУ в Запорізькій області на загальну суму 190153,10 грн. При цьому як вбачається з відзиву на позов розмір такої суми визначено за період з 01.05.2023 року по 31.08.2024 року.

Відомостей про те, що сума недоотриманої пенсії за період з 01.05.2023 року по 31.08.2024 року облікована в Головному управлінні та включена до Переліку отримувачів пенсій, на виконання Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 №1165, представником відповідача не надано, але і не спростовано такого.

Також, у відзиві на позов зовсім не надано аналізу зверненню позивача до Пенсійного фонду України від 09.06.2025 року.

Позивачу на час звернення до суду з позовною заявою було сплачено 62733,73 грн. в рахунок недоотриманої пенсії, що підтверджується копією скриншоту з додатку «Дія» та випискою по картці /рахунку НОМЕР_8 (а.с.29-31).

Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини, як це передбачено ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України(стаття 1219 ЦК України).

Відповідно до ст. 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що:

- цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;

- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;

- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Уразі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

За змістом цієї норми, можна дійти висновку, що законодавцем встановлено альтернативний механізм набуття права власності на недоотриману пенсію померлого пенсіонера, а саме пріоритет наданий членам сім`ї спадкодавця, які проживали з ним на момент смерті, та непрацездатним членам сім`ї, які перебували на його утриманні. Зазначені особи мають звернутися за виплатою цих грошових коштів протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Якщо такі особи відсутні або не звернулися у встановлений строк із заявами, недоотримана пенсія входить до складу спадщини і успадковується спадкоємцями померлого на загальних підставах.

Відповідно до ст. 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Під час визначення обсягу спадщини необхідно виходити з того, що права та обов`язки, суб`єктом яких був спадкодавець на час відкриття спадщини, переходять до його спадкоємців. Спростування цієї презумпції можливе лише у випадках, коли права та обов`язки є нерозривно пов`язаними з особою спадкодавця. Отже, закон вказує, що до складу спадщини не включаються особисті немайнові права. Безпосередньою ознакою немайнових прав є невіддільність останніх від особи їхнього носія. Пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначені підстави для припинення виплати пенсії. Таким підставами є : 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) вказано, що «підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України».

Тому припинення пенсійних виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій відповідача спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених пенсійних виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат.

Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 цього Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст.16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, зазначеним у п. 5 ч. 2 цієї статті, може бути примусове виконання обов`язку в натурі.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що стосовно спадкодавця ОСОБА_2 на запит нотаріуса було видано довідку про нараховану та невиплачену пенсію за період з 01.05.2023 року по 31.08.2024 року на суму 190153,10 грн. Зазначена обставина також підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.05.2025 року.

Заперечення відповідача не спростовують підстав позову і правильно не були прийняті судом першої інстанції до уваги, оскільки право позивача на вищевказану суму недоотриманої пенсії посвідчене свідоцтвом про право на спадщину, яке в контексті положень ст.66 Закону України «Про нотаріат» є процесуальним нотаріальним актом, що засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємця та є для спадкоємця основним правовстановлюючим документом. На час розгляду справи свідоцтво про право на спадщину за законом недійсним не визнано, неоспорене та є чинним, доказів визнання його недійсним чи внесення до нього змін відповідачем не надано. За таких обставин, сума недоотриманої пенсії, яка увійшла до складу спадщини, відповідає сумі, визначеній нотаріусом у свідоцтві про право на спадщину, та становить 127635,68 грн. (з урахуванням сплаченої частини).

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 №1165, було затверджено Порядок виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території.

У силу абзацу другого пункту 1 названого Порядку, пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

Пунктом 4 згаданого Порядку передбачено, що пенсійні виплати за минулий період згідно з цим Порядком проводяться щомісяця отримувачам, яких включено до переліку станом на 1 січня відповідного року. На забезпечення пенсійних виплат за минулий період щомісяця спрямовується частина бюджетних призначень, передбачених абзацом другим пункту 1 цього Порядку, відповідно до бюджетного розпису.

Розмір пенсійної виплати за минулий період отримувачам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, визначається в сумі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому здійснюється пенсійна виплата за минулий період, але не може бути більшим від належної до виплати отримувачу суми, що обліковується в переліку отримувачів.

У разі недостатності бюджетних призначень для забезпечення пенсійної виплати за минулий період у розмірі, передбаченому абзацом другим цього пункту, виплата проводиться в сумі, що визначається пропорційно виділеним на пенсійні виплати за минулий період бюджетним призначенням, але не більшій належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів.

За результатами виконання бюджету Пенсійного фонду України за дев`ять місяців відповідного року зазначений в абзаці другому цього пункту розмір пенсійної виплати за минулий період може бути збільшений пропорційно залишку бюджетних призначень, але не може перевищувати належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів.

Отже, Порядок 1165 визначає додаткові умови виплати недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб та осіб, які проживали на тимчасово окупованій території України і не були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи на контрольованій Україною території, що не передбачені Конституцією України та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Конституційний Суд України у Рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2). Єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, до повноважень якого належить прийняття законів. У свою чергу, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту. Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України. Конституційне поняття Закон України, на відміну від поняття законодавство України, не підлягає розширеному тлумаченню. За загальним правилом закон - це нормативно-правовий акт вищої юридичної сили, який приймається відповідно до особливої процедури парламентом та регулює найважливіші суспільні відносини. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Таким чином, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Суд першої інстанції правильно врахував, що Верховною Радою України не приймались зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з приводу особливостей виплати недоотриманої пенсії пенсіонерів, які є внутрішньо переміщеними особами. Так, п. 73 рішенням ЄСПЛ по справі «Грудіч проти Сербії» та «Пейчич проти Сербії» було зазначено, що аргументація відмови держави поновити громадянину виплату пенсій, яка була призначена йому державою раніше, але зараз її виплати припинено, є втручанням в його право мирного користування майном, та таке втручання суперечить національному законодавству та статті 1 Протоколу 1 Конвенції. Позбавлення громадянина похилого віку пенсійних виплат, які є основним джерелом для існування, не виправдовує жодний суспільний інтерес. В рішенні «Пічкур проти України», Суд зазначив, що обмеження на отримання пенсії залежно від місця проживання є порушенням статті 14 Конвенції, згідно якою користуванням правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, зазначеною постановою звужуються права на отримання неодержаних за життя пенсійних виплат спадкодавця ОСОБА_2 у порівнянні з встановленим законом порядком отримання недоотриманої пенсії інших осіб. В силу статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 06.09.2012 непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Крім того, відповідно до частин першої - другої статті 8 цього Закону розроблення проектів нормативно-правових актів здійснюється з обов`язковим урахуванням принципу недискримінації; з метою виявлення у проектах нормативно-правових актів норм, що містять ознаки дискримінації, проводиться антидискримінаційна експертиза проектів нормативно-правових актів; результати антидискримінаційної експертизи проектів нормативно-правових актів підлягають обов`язковому розгляду під час прийняття рішення щодо видання (прийняття) відповідного нормативно-правового акт; обов`язковій антидискримінаційній експертизі підлягають проекти законів України, актів Президента України, інших нормативно-правових актів, що розробляються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними колегіальними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Як визначено ст. 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Принцип верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, є одним з головних завдань цивільного судочинства.

Положенням ст.10 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 року у справі «Броньовський проти Польщі» зазначив, що принцип верховенства права, на якому будується Конвенція, та принцип законності, про який ідеться в статті 1 Першого протоколу, вимагає від держав не лише поважати і застосовувати, у передбачуваний і узгоджуваний спосіб, запроваджені ними закони, а ще й - що безпосередньо випливає з цього обов`язку - забезпечувати правові та практичні умови для втілення їх в життя. У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України» від 14.10.2010 року зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки на умовах, передбачених законом, а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення законів. Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно критично оцінив доводи відповідача про виплату позивачу недоотриманих сум пенсії згідно Порядку 1165, адже наведене свідчить про невиконання державою взятих на себе позитивних зобов`язань. Окрім того, відповідачем не визнається за позивачем право власності на недоотриману пенсію спадкодавця ОСОБА_2 за період з травня 2023 року по серпень 2024 року, який не охоплюється свідоцтвом про право на спадщину. Відповідно до п. 4.14. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє, крім іншого, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину.

При вищевикладених обставинах, оскільки за життя ОСОБА_2 недоотримала пенсію у розмірі 190153,10 грн., яка увійшла до складу спадщини, а позивач є її спадкоємицею та у встановленому законом порядку прийняла спадщину, тому суд першої інстанції дійшов до правильного переконання, що позивач, як спадкоємець, набула право на отримання невиплаченої пенсії, при цьому, як було зазначено вище, спадкоємець має право на отримання всієї нарахованої та невиплаченої за життя пенсії спадкодавця, без обмеження будь-яким часом. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути недоотриману пенсію за період з травня 2023 року по серпень 2024 року у сумі 127635,68 грн. на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення вимоги позивача про зобов`язання виплатити ОСОБА_1 суму недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за період з 01.05.2023 року по 31.08.2024 року, а також стягнення з відповідача на користь позивача недоотриманої пенсії у сумі 127635,68 грн. на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Доводи апеляційної скарги відповідача ГУ ПФУ В ЗАПОРІЗЬКІЙ ОБЛАСТІ є такими, що фактично дублюють доводи його заперечень проти позову позивача у цій справі у суді першої інстанції, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача, яку він та його представник вважають такою, що є єдино правильною та єдино можливою.

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи. Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування відповідача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Відповідач та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування заперечень відповідача проти позову позивача та, відповідно, у спростування останнього у цій справі.

Також, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального права судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України. Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції. За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ЗАПОРІЗЬКІЙ ОБЛАСТІ залишити без задоволення.

Рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова апеляційним судом складена 26.03.2026 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Онищенко Е.А. Трофимова Д.А.