Справа № 456/712/25
Провадження № 2-др/456/11/26
23 березня 2026 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді Бучківської В. Л. ,
при секретарі Коцур А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до Приватного підприємства «СМІО», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним,
10.03.2026 представник позивача Павленко С.О. подав заперечення на заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій зокрема вказав на те, що представник ОСОБА_1 зазначає, що розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що поніс Відповідач складає 23 000,00 грн. При цьому: Договір та додатки не надають адвокату Скоробогатовій Д.В. права підписання процесуальних документів (зазначення в договорі «підписувати заяви» - що ніяк не є тотожним поняттю «підписання від імені клієнта»; не надано доказів того, що послуга «аналіз наявних документів та інформації, визначення правової позиції вартістю 1 000,00 грн. (неадекватна і неринкова вартість) хоч якимось чином стосувалась даної справи; Не вказано час, який знадобився досвідченому адвокату для підготовки, написання та направлення Відзиву на позовну, а також обґрунтованість вартості у сумі 5 000,00 грн., як це зазначено в Акті; У Акті надання послуг зазначається, що адвокатом Скоробогатова Д.В. було «підготовлено та направлено відповідь на відзив, однак варто поставити доречне питання: чи передбачено процесуальним законодавством направлення представником сторони Відповідача відповіді на відзив, що явно можна вважати спробою штучно збільшити суму витрат на правничу допомогу. Вважати це опискою також неможливо, оскільки цей документ вже є офіційним та підписаний з обох боків, а тому вимога в 5 000,00 грн. є штучним збільшенням; Договором не передбачена вартість послуг у розмірі 1 000,00 грн., як оплата послуг за участь представника Відповідача у судовому засіданні. Представник Відповідача, при оцінці витрат щодо адвоката Скоробогатової Д.В., просить врахувати наступне: Наприклад Адвокат вказує, що аналіз наявних документів та інформації, визначення правової позиції вартує 2 000 грн. Просимо врахувати, що кваліфікованим юристом в місті Дніпро такий аналіз та позиція готується, в часовому вимірі 30 хвилин 1 години (це з максимальним відволіканням на аналіз чисельної судової практики) й коштує така послуга 500 грн. 1 500,00 грн. Крім того у постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Звертаємо увагу Суду, що представником Відповідача до заяви про ухвалення додаткового рішення не було додано жодних документів, які підтверджували б здійснення частково або повне Відповідачем оплати послуг у розмірі вказаному у Акті наданих послуг. Тобто не підтверджено розмір фактично понесених витрат Клієнтом, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Просить зменшити заявлені вимоги представника ОСОБА_1 щодо стягнення з ТОВ «Порше Мобіліті» понесені витрати на професійну правничу допомогу із суми 23 000,00 грн. до 0,00 грн.
У заяві від 12.03.2026 представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 вказує на те, що згідно з пунктом 1.2 договору про надання правничої допомоги від 04.04.2025 року, адвокат надає правничу допомогу щодо захисту та представництва інтересів клієнта у судовій справі №456/712/25 без обмеження повноважень . Крім того, пунктом 1.3.2 договору прямо передбачено, що адвокат представляє інтереси клієнта в усіх судах України з усіма правами, що надаються законодавством відповідному учаснику судового процесу, у тому числі має право: подавати докази; заявляти усні та письмові клопотання; давати усні та письмові пояснення; підписувати заяви, скарги, протоколи; підписувати та подавати заперечення, зустрічний позов, апеляційні та касаційні скарги; наводити доводи та заперечення у справі; оскаржувати судові рішення. Додатково пунктом 1.3.3 договору прямо визначено, що адвокат має право підписувати, заповнювати та подавати від імені клієнта будь-які документи (заяви, запити, клопотання, скарги тощо), у тому числі процесуальні. Таким чином, зміст договору прямо та недвозначно передбачає право адвоката підписувати процесуальні документи від імені клієнта, що повністю спростовує твердження позивача про відсутність таких повноважень. Зазначена у заяві технічна неточність у формулюванні назви процесуального документа в акті приймання-передачі правничої допомоги має характер очевидної описки та не може спростовувати факт підготовки відповідного процесуального документа, а також не впливає на реальність і необхідність витрат на правничу допомогу. Твердження опонента про відсутність підстав для стягнення зазначених витрат через те, що вони нібито не підтверджені фактичною оплатою, не відповідає правовій позиції Верховного Суду. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України суд визначає розмір витрат на підставі доказів щодо їх вартості, які сторона сплатила або має сплатити . Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, де зазначено, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу незалежно від того, чи були вони фактично сплачені на момент вирішення питання про їх розподіл. Отже, доводи про необхідність обов`язкового підтвердження оплати не відповідають змісту процесуального закону. У даній справі предметом спору було визнання недійсним договору купівлі-продажу (фраудаторним правочином) транспортного засобу, що безпосередньо впливало на майнові права відповідача. Розгляд справи супроводжувався підготовкою процесуальних документів та участю адвоката у значній кількості судових засідань. Сам факт проведення одинадцяти судових засідань свідчить про тривалість і процесуальну складність розгляду справи, що підтверджує обґрунтованість заявлених витрат. Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 23.11.2020 у справі №638/7748/18 також є необґрунтованим, оскільки зазначена правова позиція не виключає можливість підтвердження витрат актом приймання-передачі правничої допомоги. У даному випадку факт надання правничої допомоги підтверджується: договором про надання правничої допомоги; актом наданих послуг; матеріалами судової справи, які підтверджують участь адвоката у судових засіданнях та підготовку процесуальних документів. Просить залишити без розгляду подані позивачем заперечення щодо витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з їх поданням без додержання вимог статті 183 ЦПК України, а саме без надання доказів їх направлення іншим учасникам справи, задовольнити заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у повному заявленому розмірі.
Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.
На підставі наведеного, датою ухвалення рішення, є дата складення повного судового рішення.
Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.02.2026 в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до Приватного підприємства «СМІО», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним відмовлено

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно з ч. 1 f/link1/an_146/ed_2017_01_05/pravo1/T125076.html?pravo=1#146" title="Про адвокатуру та адвокатську діяльність; нормативно-правовий акт № 5076-VI від 05.07.2012">ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку.

Повноваження адвоката як представника підтверджується довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». (ч. 4 с. 62 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Частиною 4 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до п. 4, 5, 14, 15 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2012 № 36, ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням. В Україні встановлюється єдина, обов`язкова для всіх адвокатів, типова форма ордера, яку затверджує Рада адвокатів України.

Ордер встановленої цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. Про обмеження правомочності адвоката, встановлені угодою про надання правової допомоги, останній або керівник адвокатського об`єднання (бюро) зобов`язані вказати на звороті ордера.

Ордер містить наступні реквізити: серію, порядковий номер ордера; прізвище, ім`я, по батькові або найменування особи, якій надається правова допомога; посилання на договір про надання правової допомоги / доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа; назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності, відповідно до статті 19 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; прізвище, ім`я, по батькові адвоката, який надає правову допомогу на підставі ордера, номер та дату його свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, найменування органу, який його видав (КДКА відповідного регіону, з 01.01.2013 року радою адвокатів відповідного регіону); номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане; ким ордер виданий (назву організаційної форми): адвокатом, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально (із зазначенням адреси робочого місця); адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (повне найменування адвокатського бюро /адвокатського об`єднання та його місцезнаходження); адресу робочого місця адвоката, якщо вона відрізняється від адреси місцезнаходження адвокатського бюро /адвокатського об`єднання, яке видає ордер; дату видачі ордера; підпис адвоката, який видав ордер, у разі здійснення ним індивідуальної діяльності (у графі «Адвокат»); підпис адвоката, який правову допомогу, якщо ордер виданий адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (у графі «Адвокат»); підпис керівника адвокатського бюро адвокатського об`єднання, відтиск печатки адвокатського бюро /адвокатського об`єднання у випадку, якщо ордер видається адвокатським бюро/ адвокатським об`єднанням.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що, по-перше, повноваження представника позивача, яким є адвокат, повинні бути підтверджені оригіналом ордеру виданого на ведення справи в суді або довіреністю; по-друге, ордер на відміну від довіреності не вказує обсяг повноважень, наданих адвокату.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

В справі №755/9215/15-ц від 19.02.2020, Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Велика Палата вказала, що із запровадженням з 15 грудня 2019 року змін до ЦПК законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Колегія суддів зазначила, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Велика Палата роз`яснила, що адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту.

Оглядом матеріалів справи встановлено, що 04 квітня 2025 року між Відповідачем ОСОБА_1 та адвокатом Скоробогатовою Дариною Володимирівною було укладено договір про надання правничої допомоги.

Відповідно до п. 1.2 Договору адвокат надає правничу допомогу щодо захисту та представництва інтересів Відповідача у судовій справі №456/712/25 без обмеження повноважень.

Відповідно до п. 2.1 Договору за надання правничої допомоги Первісний Відповідач повинен виплатити адвокату гонорар (ціну Договору) в сумі і в строки, що визначаються сторонами в акті наданих послуг до Договору.

Відповідно до п. 1 Акта наданих послуг до Договору від 04.04.2025 року в період з 04.04.2025 по 23.02.2025 адвокат надав, а Відповідач прийняв наступну правничу допомогу (юридичні послуги) щодо захисту та представництва інтересів Відповідача в Стрийському міськрайонному суду Львівської області у судовій справі №456/712/25: аналіз наявних документів та інформації, визначення правової позиції - 2 000,00 грн; підготовка та подання відзиву на позовну заяву - 5 000,00 грн; підготовка та подання заперечення на відповідь на відзив - 5 000,00 грн; участь у судових засіданнях по справі (за 11 засідань) - 11 000,00 грн.

Відповідно до п. 2 Акта загальна вартість наданої правової допомоги (юридичних послуг) склала 23 000 (двадцять три тисячі) гривень 00 копійок (ПДВ не передбачений) та підлягає сплаті протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня підписання Акта.

Факт та обсяг надання професійної правничої допомоги підтверджується Актом та матеріалами справи.

Згідно з вимогами ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг та умовами договору. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленої в постанові від 12 лютого 2020 року у справі за № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 ч. 2 ст.137 ЦПК України).

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому ч. 4ст.137 ЦПК Українивизначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5ст. 137 ЦПК України).

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, оскільки зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі №816/2096/17).

У ч. 6 ст. 137 ЦПК України вказано, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, суд зауважує, що при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, значимості таких дій у справі, витраченого часу, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги відповідачу.

Суд вважає, що підлягають стягненню наступні витрати: визначення правової позиції - 2 000,00 грн; підготовка та подання відзиву на позовну заяву - 2 000,00 грн; підготовка та подання заперечення на відповідь на відзив - 2 000,00 грн; участь у судових засіданнях по справі (за 11 засідань) - 5500,00 грн., а всього 11 500,00 грн.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення в частині вирішення питання про судові витрати щодо витрат позивача на правничу допомогу та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_1 11500 грн. витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 141, 258-265, 270 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 Скоробогатової Д.В. про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до Приватного підприємства «СМІО», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (місцезнаходження: 02152, м. Київ, проспект Павла Тичини, 1В, офіс В, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 500 (одинадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне додаткове рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення суду.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Копію рішення надіслати сторонам.

Головуючий-суддя В. Л. Бучківська