У Х В А Л А

16 березня 2026 року Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Перетятько О.В.,

за участі секретаря Сороки М.В.,

представника Юріної А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в місті Городок Львівської області заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Юріної Аліни Романівни про перегляд заочного рішення Городоцького районного суду Львівської області від 29 березня 2019 року у справі № 441/1762/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -

в с т а н о в и в :

представник АТ КБ «ПриватБанк» Савіхіна А.М. звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 09 квітня 2014 року.

Заочним рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 29 березня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 09 квітня 2014 року в сумі 13 376 гривень 71 копійок та 1 762 гривень 00 копійок судового збору.

06 лютого 2026 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Юріна А.Р. звернулася до Городоцького районного суду Львівської області із заявою про перегляд заочного рішення від 29 березня 2019 року у справі № 441/1762/18 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заяву мотивувала в основному тим, що про існування даного рішення відповідач дізнався лише 02 лютого 2026 року після подання нею - адвокатом Юріною А.Р. заяви про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді, до цього жодних повідомлень ОСОБА_1 не надходило, а відтак він не знав про розгляд справи в суді, відповідач не був повідомлений про дату і час проведення підготовчого та судового засідання. Зазначає, що заборгованість за кредитним договором № б/н від 09 квітня 2014 року необгрунтована, інше. Важає вимоги позивача безпідставними й такими, що не підлягають задоволенню, просила поновити строк на оскарження заочного рішення та скасувати заочне рішення суду.

Представник відповідача Юріна А.Р. у суді вимоги підтримала, покликаючись на мотиви викладені у заяві від 06 лютого 2026 року, просить задовольнити.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк», який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду заяви в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив.

Відповідно до частини першої статті 287 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши заяву, оглянувши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно вимог статті 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Так, заочним рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 29 березня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 09 квітня 2014 року в сумі 13 376 гривень 71 копійок та 1 762 гривень 00 копійок судового збору.

Із змісту заяви про перегляд заочного рішення убачається, що про оскаржуване судове рішення відповідач дізнався лише 02 лютого 2026 року.

Водночас, у матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно якого копії заочного рішення від 29 березня 2019 року відповідач отримав особисто за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім доказів отримання відповідачем копії заочного рішення суду у 2019 році, матеріали справи містять також докази про належне повідомлення відповідача ОСОБА_1 про дату, час та місце проведення судових засідань у справі, шляхом надсилання судових повісток поштовими відправленнями АТ «Укрпошта» за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Не зважаючи на належне повідомлення відповідача про розгляд справи в суді, останній в підготовче та судове засідання не з`явився, інформації про неможливість участі у розгляді справи, суду не надав.

Таким чином суд вважає, що підстави для поновлення пропущеного відповідачем ОСОБА_1 строку, визначеного статтею 284 ЦПК України, для подання заяви про перегляд заочного рішення суду - відсутні.

Водночас, відповідно до частини першої статті 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Із наведених вище норм убачається, що головними умовами для скасування заочного рішення є поважність причини неявки відповідача в судове засідання, а також якщо докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення спору. Наявність одночасно цих двох умов дає підстави для скасування заочного рішення суду.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 в підготовче та в судове засідання викликався судовими повістками із рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за зареєстрованим у встановленому законом місцем проживання - АДРЕСА_1 , між тим, ОСОБА_1 до суду не з`являвся, про причини неявки не повідомляв, відзиву на позов та клопотання про розгляд справи за його відсутності суду не подав, з огляду на що судом правомірно було прийнято рішення на підставі наявних у справі даних чи доказів (заочне рішення).

При розгляді справи та ухваленні рішення судом враховані норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини та наявні докази.

Крім цього, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Юріна А.Р. у обґрунтування заперечень проти вимог позивача не надала доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи.

З огляду на наведене, суд, дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали заяви про перегляд заочного рішення, доводи та заперечення у їх сукупності, вважає, що заява про перегляд заочного рішення необґрунтована, обставини, викладені в заяві не підтверджуються наявними в матеріалах справи та встановленими в ході судового засідання доказами.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пункту 1, 2 частини третьої статті 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення; скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загальному чи спрощеного позовного провадження.

Частиною 4 статті 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на які надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], № 28342/95, п. 61, ECHR1999-VII). Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто пункту 1 статті 6 Конвенції, а також статті 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім цього, слід зазначити про те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

Вирішуючи спір, суд виходить з того, що відповідачкою не дотримано процесуальних вимог цивільного законодавства, які б дозволяли суду дійти висновку про наявність підстав для скасування ухваленого заочного рішення.

Зазначені представником відповідача Юріною А.Р. обставини не можуть бути підставою для скасування заочного рішення, при фактичній відсутності сукупності підстав, які зазначені в частині першій статті 288 ЦПК України.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем та його представником не доведена наявність істотних обставин, які поза розумним сумнівом спростовують обґрунтування позову, суд не має законних підстав для скасування заочного рішення, а тому заява представника відповідача - адвоката Юріної А.Р. про перегляд заочного рішення та його скасування є необґрунтованою, безпідставною та недоведеною, в зв`язку з чим, у її задоволенні слід відмовити.

Керуючись статтями 259-261 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Юріної Аліни Романівни про перегляд заочного рішення Городоцького районного суду Львівської області від 29 березня 2019 року у справі № 441/1762/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Перетятько О.В.