ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 березня 2026 року

м. Харків

справа № 641/7544/25

провадження № 22-ц/818/2341/26

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Маміної О.В.

суддів: Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Шнайдер Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Торгово-комерційна фірма «Дана», третя особа Державний реєстратор Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області про витребування майна за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Торгово-Комерційна фірма «Дана» на ухвалу Слобідського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2025 року, постановлену під головуванням судді Маньковської О.О., -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного підприємства «Торгово-комерційна фірма «Дана», третя особа Державний реєстратор Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області про витребування майна.

У жовтні 2025 року до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій заяниця просила суд забезпечити позов шляхом заборонити відчуження нежитлової будівлі літери «Ж» загальною площею 26,1 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01 до набрання рішенням законної сили; заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та всім органам, уповноваженим на проведення державної реєстрації (в тому числі територіальним органам Міністерства юстиції України, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (в тому числі Реєстру прав власності на нерухоме майно. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек) записи про державну реєстрацію права власності та інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо нерухомого майна нежитлової будівлі літ «Ж», загальною площею 26,1 кв. м., що розташована за алресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01 до набрання рішенням законної сили.

Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2025 року заяву задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження нежитлової будівлі літери «Ж» загальною площею 26,1 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01 до набрання рішенням законної сили. Заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та всім органам, уповноваженим на проведення державної реєстрації (в тому числі територіальним органам Міністерства юстиції України, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (в тому числі Реєстру прав власності на нерухоме майно. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек) записи про державну реєстрацію права власності та інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо нерухомого майна нежитлової будівлі літ «Ж», загальною площею 26,1 кв. м., що розташована за алресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01 до набрання рішенням законної сили.

В апеляційній скарзі Приватне підприємство «Торгово-комерційна фірма «Дана» просить скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду першої інстанції та відмовити в задоволенні заяви в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; вважає, що захід забезпечення позову, який просить вжити позивач не відповідає змісту порушеного права, не є співмірним із заявленими позовними вимогами. Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що позивачем не доведено факту реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, який пред`явлений позивачем до суду. Відповідно до Протоколу проведення електронних торгів №512813, сформованого 23.11.2020 року ДП «СЕТАМ» переможцем визнано ОСОБА_1 , Позивача у даній справі. Приватним нотаріусом ХМНО Трофименко Є.В. 11.12.2020 року за р. №1829 видано свідоцтво на ім`я ОСОБА_1 та посвідчено право власності останньої на нежитлову будівлю літ. «Ж», загальною площею 26.1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 11.12.2020 року державним реєстратором зареєстровано право власності за ОСОБА_1 . Постановою Харківського апеляційного суду від 07.05.2025 року у справі №641/6095/23 електроні торги із продажу нежитлової будівлі літ. «Ж» загальною площею 26,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , номер лота 450409 проведені 23.11.2020 року ДП «Сетам» Міністерства юстиції України та оформлені протоколом проведення електронних торгів № 512813 визнано недійсними. Таким чином, з моменту винесення Харківським апеляційним судом вказаної постанови право власності ОСОБА_1 на спірні об`єкти припинилося. Тому, апелянт вважає, що рішення суду про витребування майна не має жодного відношення до ОСОБА_1 та у останньої відсутні будь-які майнові відносини перед вказаним підприємством.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Зіноватий В.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову у даній справі є витребування нерухомого майна та заявлений позивачем захід забезпечення позову взаємопов`язаний з предметом спору, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом якого вони звернувся до суду.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову.

Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; належність майна відповідачу на праві власності.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Тобто, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Отже, вжиття заходів забезпечення позову має бути співмірними з заявленими позовними вимогами.

З матеріалів справи вбачається, що спір у справі виник щодо витребування у Приватного підприємства «Торгово-комерційна фірма «Дана» нерухомого майна розташованого за адресою : АДРЕСА_1 .

Заява про забезпечення позову, подана ОСОБА_1 , обґрунтована тим, що предметом спору у вказаній справі є нежитлова будівля літ «Ж» загальною площею площею 26,1 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, яку відповідач може відчужити або здійснити будь-які дії щодо майна, яке є предметом спору. Також зазначала, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідач, виступаючи зареєстрованим власником спірного майна, може розпорядитись останнім шляхом вчинення дій (правочинів) щодо нього на користь будь-яких третіх осіб та/або вчинити дії щодо зміни об`єкта нерухомого майна (зміна цільового призначення та/або поділ/об`єднання тощо), що, в свою чергу, призведе до неможливості реального поновлення інтересів власника відповідного нерухомого майна (держави в особі відповідного органу) в межах даної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову в справі, рішення в якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення в справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.

Тому Велика Палата Верховного Суду констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення в конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами; 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Вбачається, що між сторонами дійсно існує спір, щодо нерухомого майна, яке позивач просить витребувати на свою користь.

Таким чином, беручи до уваги те, що предметом позовних вимог, про забезпечення яких просила позивач, є нерухоме майно - нежитлова будівля літ «Ж» загальною площею площею 26,1 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Арешт майна, як спосіб забезпечення позову передбачає накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна (постанови Верховного Суду в складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 червня 2022 року у справі №908/2382/21, Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2024 року в справі №504/3408/22 (провадження №61-18041св23).

Крім того, під час вирішення цього спору спірне нерухоме майно може бути відчуженае на користь третіх осіб, що може потягнути за собою зміну предмета спору чи ініціювання нового спору, а тому викладені заявником обставини, виходячи з положень ст. 151 ЦПК України, є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог або істотно ускладнити ефективний захист права у разі відчуження земельної ділянки на стадії розгляду справи судом.

Забезпечення позову у такий спосіб унеможливить зміну власника нерухомого майна до моменту закінчення розгляду справи, що відповідає меті забезпечення позову.

Накладення арешту (із забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії) на нежитлове приміщення нежитлова будівля літ «Ж» загальною площею площею 26,1 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, до набрання законної сили рішенням суду у справі є співмірною із заявленими позовними вимогами.

Посилання апелянта на порушення їх прав щодо відсутності можливості використовувати нежитлове приміщення, як власнику який веде підприємницьку діяльність, не спростовують висновки суду про наявність підстав для забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач.

Доводи апеляційної скарги про те, що витребування майна не стосується прав позивачки, не приймаються колегією суддів, оскільки не спростовують необхідність вжиття заходів забезпечення позову до вирішення спору по суті.

Ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Торгово-Комерційна фірма «Дана» відхилити.

Ухвалу Слобідського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова