ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 березня 2026 року

м. Харків

справа № 638/19016/24

провадження № 22-ц/818/149/26

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Тичкової О.Ю.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря: Волобуєва О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа: Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова 24 березня 2025 року у складі судді Латки І.П.,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтуванням позовних вимог зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 24 червня 2015 року. Шлюб розірвано рішенням суду від 30 квітня 2024 року. Під час перебуванням у зареєстрованому шлюбі сторонами було придбано наступне нерухоме майно:

1)Житловий будинок, загальною площею 66,9 кв.м. з надвірними будівлями, розташований на приватизованій земельній ділянці, площею 0,2500 га в АДРЕСА_1 ;

2)Земельну ділянку, кадастровий номер: :00:004:0034, площею 0,0388 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 ;

3)Житловий будинок, загальною площею 93,3 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

4)Земельну ділянку, кадастровий номер: :00:003:0128, площею 0,0773 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

5)Земельну ділянку, кадастровий номер: :00:004:0033, площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

6)Земельну ділянку, кадастровий номер: :00:004:0866, площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;

7)Земельну ділянку, кадастровий номер: :00:004:0232, площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Враховуючи, що вищевказане нерухоме майно було придбано у період зареєстрованого шлюбу, а відповідач в позасудовому порядку вирішити питання щодо поділу спільного нажитого майна не має наміру та бажання, позивач звернулася до суду за захистом своїх майнових та просила суд визначити зазначене вище майно спільною сумісною власністю подружжя, припинити спільну сумісну власність подружжя на це майно, в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачкою 1/2 частку на кожен з об`єктів нерухомого майна.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова 24 березня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 , та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 , на наступне нерухоме майно:

1)Житловий будинок, загальною площею 66,9 кв.м. з надвірними будівлями, розташований на приватизованій земельній ділянці, площею 0,2500 га в АДРЕСА_1 ;

2)Земельну ділянку, кадастровий номер: :00:004:0034, площею 0,0388 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 ;

3)Житловий будинок, загальною площею 93,3 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

4)Земельну ділянку, кадастровий номер: :00:003:0128, площею 0,0773 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

5)Земельну ділянку, кадастровий номер: :00:004:0033, площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

6)Земельну ділянку, кадастровий номер: :00:004:0866, площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;

7)Земельну ділянку, кадастровий номер: :00:004:0232, площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 , та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 , на майно:

1)Житловий будинок, загальною площею 66,9 кв.м. з надвірними будівлями, розташований на приватизованій земельній ділянці, площею 0,2500 га в АДРЕСА_1 ;

2)Земельну ділянку, кадастровий номер: :00:004:0034, площею 0,0388 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 ;

3)Житловий будинок, загальною площею 93,3 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

4)Земельну ділянку, кадастровий номер: :00:003:0128, площею 0,0773 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

5)Земельну ділянку, кадастровий номер: :00:004:0033, площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

6)Земельну ділянку, кадастровий номер: :00:004:0866, площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;

7)Земельну ділянку, кадастровий номер: :00:004:0232, площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 , право власності на:

1)1/2 (одну другу) частину житлового будинку, загальною площею 66,9 кв.м. з надвірними будівлями, розташований на приватизованій земельній ділянці, площею 0,2500 га в АДРЕСА_1 ;

2)1/2 (одну другу) частину земельної ділянки, кадастровий номер: :00:004:0034, площею 0,0388 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 ;

3)1/2 (одну другу) частину житлового будинку, загальною площею 93,3 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

4)1/2 (одну другу) частину земельної ділянки, кадастровий номер: :00:003:0128, площею 0,0773 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

5)1/2 (одну другу) частину земельної ділянки, кадастровий номер: :00:004:0033, площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

6)1/2 (одну другу) частину земельної ділянки, кадастровий номер: :00:004:0866, площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;

7)1/2 (одну другу) частину земельної ділянки, кадастровий номер: :00:004:0232, площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 , право власності на:

1)1/2 (одну другу) частину житлового будинку, загальною площею 66,9 кв.м. з надвірними будівлями, розташований на приватизованій земельній ділянці, площею 0,2500 га в АДРЕСА_1 ;

2)1/2 (одну другу) частину земельної ділянки, кадастровий номер: :00:004:0034, площею 0,0388 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 ;

3)1/2 (одну другу) частину житлового будинку, загальною площею 93,3 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

4)1/2 (одну другу') частину земельної ділянки, кадастровий номер: :00:003:0128, площею 0,0773 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

5)1/2 (одну другу) частину земельної ділянки, кадастровий номер: :00:004:0033, площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

6)1/2 (одну другу) частину земельної ділянки, кадастровий номер: :00:004:0866, площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;

7)1/2 (одну другу) частину земельної ділянки, кадастровий номер: :00:004:0232, площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 , судовий збір у розмірі 16351,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду першої інстанції та поділити спірне майно визнавши за ним право власності на 60/100, а за позивачкою на власності 40/100 частин усього спірного майна. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при вирішенні спору не звернув уваги, що пред`явлений ОСОБА_5 позов не містить повного імені та по батькові відповідача, вирішив спір на підставі неналежних документів та не врахував інтереси спільної дитини сторін у справі - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки дитина проживає із ним, а ОСОБА_1 зовсім відсторонилася від виховання та утримання своєї єдиної дитини частка апелянта у спільному сумісному майні подружжя підлягає збільшенню.

Відповідно до частин 1-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на неправильність зроблених судом висновків щодо визнання за сторонами права спільної сумісної власності на спільне сумісне майно подружжя та припинення право спільної сумісної власності ОСОБА_3 на спірне майно, тому в зазначеній частині рішення суду не переглядається.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 24 червня 2015 року у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 348.

Шлюб між сторонами розірвано заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від ЗО квітня 2024 року у справі № 639/1487/24, яке набрало законної сили 17 вересня 2024 року.

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 18 серпня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Печенізького районного нотаріального округу Харківської області Кормільцем М.П., зареєстрованого в реєстрі за № 604, ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , продала та передала у власність, а ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , купив та прийняв у власність житловий будинок з надвірними будівлями, розташований на приватизованій земельній ділянці, площею 0,2500 га в АДРЕСА_1 . Загальна площа будинку 66,9 кв.м. Продаж вчинено за суму 60000,00 грн, які продавець отримала повністю від покупця до підписання договору шляхом безготівкового перерахунку (п. 2 Договору).

Згідно з п. 7 договору покупець свідчить про те, що договір укладено за заявою-згодою дружини ОСОБА_8 , посвідченої приватним нотаріусом Печенізького районного нотаріального округу Харківської області Кормільцем М.П. 18.08.2017 за реєстровим № 603, що залишається у приватного нотаріуса, який посвідчив цей договір.

18.08.2017 приватним нотаріусом Печенізького районного нотаріального округу Харківської області Кормільцем М.П. проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 246, за ОСОБА_2 (форма власності приватна, розмір частки 1), про що внесено відповідний запис про право власності на майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 21938541, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 94951408 від 18.08.2017.

Відповідно до Звіту про оцінку майна від 26 квітня 2024 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_9 , ринкова вартість житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 66,9 кв.м., станом на 26.04.2024, без врахування ПДВ, становить 541000,00 грн.

Відповідно до Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 серпня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Печенізького районного нотаріального округу Харківської області Кормільцем М.П., зареєстрованого в реєстрі за № 606, ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , продала, а ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , купив земельну ділянку площею 0,0388 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за суму 16000,00 грн, які продавець отримала повністю від покупця до підписаннядоговору (п. З Договору). Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17.08.2017, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :00:004:0034 (п. 6 Договору).

Згідно з п. 7 договору покупець свідчить про те, що договір укладено за заявою-згодою дружини ОСОБА_1 , посвідченої приватним нотаріусом Печенізького районного нотаріального округу Харківської області Кормільцем М.П. 18.08.2017 за реєстровим № 603, що залишається у приватного нотаріуса, який посвідчив цей договір.

18.08.2017 приватним нотаріусом Печенізького районного нотаріального округу Харківської області Кормільцем М.П. проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 0,03888 га з кадастровим номером :00:004:0034, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 246, за ОСОБА_2 (форма власності - приватна, розмір частки - 1), про що внесено відповідний запис про право власності на майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 21942158, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 94972656 від 18.08.2017.

Відповідно до Звіту про експертну грошову оцінку від 26 квітня 2024 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_9 , ринкова вартість земельної ділянки площею 0,03888 га з кадастровим номером :00:004:0034 за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 26.04.2024, без врахування ПДВ, становить 76200,00 грн.

Згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 серпня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Печенізького районного нотаріального округу Харківської області Кормільцем М.П., зареєстрованого в реєстрі за № 605, ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , продала, а ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , купив земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться в АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за суму 150000,00 грн, які продавець отримала повністю від покупця до підписання договору шляхом безготівкового перерахунку (п. З Договору). Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17.08.2017, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :00:004:0033 (п. 6 Договору).

Згідно з п. 7 договору покупець свідчить про те, що договір укладено за заявою-згодою дружини ОСОБА_1 , посвідченої приватним нотаріусом Печенізького районного нотаріального округу Харківської області Кормільцем М.П. 18.08.2017 за реєстровим № 603, що залишається у приватного нотаріуса, який посвідчив цей договір.

18.08.2017 приватним нотаріусом Печенізького районного нотаріального округу Харківської області Кормільцем М.П. проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 0,2500 га з кадастровим номером :00:004:0033, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 246, за ОСОБА_2 (форма власності - приватна, розмір частки - 1), про що внесено відповідний запис про право власності на майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 21940575, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 94963903 від 18.08.2017.

Відповідно до Звіту про експертну грошову оцінку від 26 квітня 2024 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_9 , ринкова вартість земельної ділянки площею 0,2500 га з кадастровим номером :00:004:0033 за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 26.04.2024, без врахування ПДВ, становить 678700,00 грн.

Відповідно до Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 22 листопада 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бондаренко Г.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 3476, продавець ОСОБА_10 , РНОКПП НОМЕР_4 , передала у власність покупцеві, а покупець ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , приймає у власність наступне нерухоме майно:

житловий будинок, загальною площею 93,3 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

-земельну ділянку, кадастровий номер: :00:003:0128, площею 0,0773 та, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

У пункті 1.7 Договору покупець довів до відома продавця та усіх заінтересованих осіб, що згода на придбання житлового будинку та земельної ділянки надана його дружиною ОСОБА_4 , громадянкою Російської Федерації, що підтверджується її заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бондаренко Г.Ю. 22.11.2019 за реєстровим номером 3475

Згідно з п. 2.1 Договору за домовленістю сторін продаж нерухомості за цим договором вчинюється за 2419000 грн, що є еквівалентом 100000 доларів США, з яких 2169000,00 грн - вартість земельної ділянки, 250000,00 грн - вартість житлового будинку.

22 листопада 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бондаренко Г.Ю. проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок, загальною площею 93,3 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 46, за ОСОБА_2 (форма власності - приватна, розмір частки - 1), про що внесено відповідний запис про право власності на майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 34273115, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 189896747 від 22.11.2019.

Відповідно до Звіту про експертну грошову оцінку від 26 квітня 2024 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_9 , ринкова вартість земельної ділянки :00:003:0128, площею 0,0773 га за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 26.04.2024, без врахування ПДВ, становить 261500,00 грн.

Згідно зі Звітом про оцінку майна від 26 квітня 2024 року, складеним суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_9 , ринкова вартість житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 93,3 кв.м., станом на 26.04.2024 без врахування ПДВ, становить 1661000,00 грн.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 12 квітня 2024 року № 374040982, ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , також є власником наступних об`єктів нерухомого майна:

Земельної ділянки загальною площею 0,15 га, з кадастровим номером :00:004:0232, яка знаходить за адресою: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 12, дата державної реєстрації права власності - 26.11.2021; номер запису про право власності - 45304017, тип права - приватна власність, розмір частки - 1; підстава набуття права власності - договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26 листопада 2021 року № 1902, видавник - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Межева Інна Миколаївна;

Земельної ділянки загальною площею 0,15 га, зкадастровим номером :00:004:0866; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 120, дата державної реєстрації права власності - 20.11.2021; номер запису про право власності - 45166867, тип права - право власності, розмір частки - 1; підстава набуття права власності - договір купівлі- продажу земельної ділянки від 20 листопада 2021 року № 2102, видавник - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Саварінська Н.В.

26.04.2024,Згідно зі Звітом про експертну грошову оцінку від 26 квітня 2024 року, складеним суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_9 , ринкова вартість земельної ділянки загальною площею 0,15 га, з кадастровим номером :00:004:0232, яка знаходить за адресою: АДРЕСА_3 , станом на 26.04.2024 без врахування ПДВ, становить 370000,00 грн.

Відповідно до Звіту про експертну грошову оцінку від 26 квітня 2024 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_9 , ринкова вартість земельної ділянки загальною площею 0,15 га, з кадастровим номером :00:004:0866, яка знаходить за адресою: АДРЕСА_3 , станом на26.04.2024 без врахування ПДВ, становить 370000,00 грн.

Судова колегія вважає, що суд правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував до них норми матеріального права що їх регулюють.

Згідно з частиною третьою статті 368 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу (далі - СК) України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України вказує на презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частин другої, третьої статті 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 лютого 2025 року у справі № 206/4992/21 надав роз`яснення щодо підстав для збільшення чи зменшення частки одного з подружжя у праві на майно. Зокрема, зазначено, що обставини, які є підставою для збільшення чи зменшення частки одного з подружжя у праві на майно можна поділити на дві групи: негативні, тобто ті, що надають можливість суду зменшити розмір частки одного з подружжя (частина друга статті 70 СК України); позитивні, що дають змогу суду збільшити розмір частки одного з подружжя (частина третя статті 70 СК України).

В якості негативних обставин (частина друга статті 70 СК України) законодавець на рівні СК України передбачив орієнтовний їх перелік (зокрема, якщо один із подружжя не дбав про матеріальне спільне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї), за наявності яких суд може зменшити частку одного з подружжя. Такі обставини можуть застосовуватися як окремо, так і в сукупності. Тобто законодавець невичерпно виокремив випадки недобросовісної поведінки одного з подружжя як під час шлюбу, так і після його розірвання щодо виконання своїх сімейних обов`язків та майна і встановив наслідок такої недобросовісної поведінки - зменшення розміру частки одного з подружжя.

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу статті 70 СК України доповнено словами «ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей)». Тобто на рівні СК України передбачено, що ухиляння від участі в утриманні дитини (дітей) є підставою для втручання в майнову сферу одного із подружжя за ухилення від виконання сімейного обов`язку з утримання дитини (дітей). Законодавець не пов`язує наявність такої негативної обставини ні з договором про сплату аліментів на дитину (дітей) чи рішенням суду (судовим наказом) про стягнення аліментів на дитину (дітей), ні з розміром заборгованості зі сплати аліментів. Тому ухилення від участі в утриманні дитини (дітей) може мати місце у разі: невиконання одним з батьків договору про сплату аліментів на дитину (дітей); невиконання рішення суду або судового наказу про стягнення аліментів на дитину (дітей); нездійснення одним з батьків жодного утримання за відсутності договору про сплату аліментів на дитину (дітей), рішення суду або судового наказу про стягнення аліментів на дитину (дітей).

За наявності позитивних обставин (частина третя статті 70 СК України) суд може збільшити частку в праві на майно того з подружжя, з яким проживають діти до вісімнадцяти років або повнолітні непрацездатні діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Тобто законодавець пов`язує збільшення частки у праві на майно того з подружжя, з яким залишається дитина (діти), у разі, якщо недостатнім є розмір аліментів, які вона (вони) одержують. Таким чином, закон передбачає такий алгоритм: існує та виконується договір про сплату аліментів на дитину (дітей), рішення суду (судовий наказ) про стягнення аліментів на дитину (дітей); на дитину призначені аліменти; розмір аліментів, які вона (вони) одержує (одержують), недостатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування; під час поділу майна подружжя частка в майні того з них, з ким проживає дитина (діти), за рішенням суду збільшується. Для застосування частини третьої статті 70 СК України щодо збільшення частки у спільному майні подружжя того з них, з яким проживає дитина з особливими потребами, необхідно встановити, зокрема, які саме потреби виникають у такої дитини та з чим вони пов`язані, як вони можуть забезпечуватися та чи покриває розмір сплачуваних аліментів понесені витрати та їх забезпечення та/або непонесені, але необхідні витрати.

Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Всупереч вимог ст. 12,13, 81 ЦПК України відповідач у суді першої інстанції проти рівності часток сторін у справі у справі спільної сумісної вланості подружжя не заперечував, зустрічного позову про визнання за ним права власності на 60/100 частин всього спірного майна не пред`явив, доказів того, що спільна дитина сторін у справі проживає з ним та позивач ухилялась від участі в утриманні дитини суду не надав.

ОСОБА_4 належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами доведено, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, а відповідачем не спростовано режим спільної сумісної власності спірного майна та презумпцію рівності часток кожного з подружжя у спільній сумісній власності.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог і доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування даного судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова 24 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.Ю. Тичкова

Судді: О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук