Провадження №: 2/336/1748/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Звєздової Н.С. за участю секретаря судового засідання Іванченко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з означеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 27 909,50 гривень.

Позов обґрунтовано тим, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 22.01,2013.

Після фактичного припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу, дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дитини, однак свої батьківські обов`язки з утримання дитини відповідач виконує не належним чином, здійснюючи виплату аліментів не регулярно, у зв`язку з чим тривалий час мав заборгованість, яка згідно із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 12.02.2025 становила 217799,88 грн.

Через ряд обмежень, зокрема накладення арешту на рахунки, обмеження у користуванні транспортними засобами, застосовані до відповідача державним виконавцем, влітку 2025 року відповідач повністю погасив наявну заборгованість, однак після цього знов продовжує накопичувати борги зі сплати аліментів, припинивши щомісячні платежі.

Спільна дитина постійно потребує матеріального забезпечення, яке в цілому покладено на позивачку через неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків із забезпечення дитини.

З метою забезпечення дитині належних умов для здобуття середньої освіти, 02.12.2024 було придбано ноутбук вартістю 37 777.00 грн.

Окрім того, у період з березня по вересень 2025 року позивачкою були понесені додаткові витрати на утримання дитини, про які відповідач знає, однак не вважає за потрібне приймати у них участь.

Так, з 07 квітня 2025 року по 18 квітня 2025 року дитина перебувала на стаціонарному лікуванні у ортопедо-травматологічному відділенні із Хворобою Осгуда-Шляттера ліворуч, має також діагноз Кильоподібна деформація грудної клітки. За період лікування дитині проведено ЛФК та масаж спини, парафінотерапію, електрофорез з бішофітом, магнітотерапію. Рекомендовано: ЛФК постійно, плавання, санаторно-курортне лікування, лікування ендокринолога - вітамін ДЗ 4000 МО протягом 3 місяців, контроль рівня вітаміну ДЗ через три місяці, що підтверджується випискою із медичної картки № 3250.

За рекомендаціями лікарів, дитина відвідує плавання, за яке 11.09.2025 та 12.09.2025, 10.10.2025, 31.10.2025 було сплачено 5 абонементів по 700 грн., на суму 3500 грн.

Крім того, відповідно до виписки № 3250, за рекомендацією лікарів, 26.08.2025 було сплачено аналіз з метою контроля дитині вітаміну ДЗ вартістю 555 грн.

Крім того, у серпні 2025 року у дитини було виявлено кістково- хрящовий екзостоз нижньої третини правої стегнової кістки, у зв`язку з чим його госпіталізовано до лікарні, де він перебував у стаціонарі в період з 04.08.2025 по 15.08.2025 та було проведено оперативне лікування під загальним знеболенням в об`ємі: видалення екзостозу н/3 правої стегнової кістки в межах здорових тканин, що підтверджується випискою із медичної картки № 7951.

Також позивачкою було придбано одяг на суму 6 850,00 гривень та 2963,00 гривень, канцелярське приладдя на суму 1774,00 гривень.

Таким чином, з метою належного відновлення дитини після операційного втручання, забезпечення його сезонним одягом та взуттям, а також підготовки до нового навчального року, протягом березня - вересня 2025 року позивачкою було витрачено 55 819 грн.

Відповідач же у свою чергу, участі у цих витратах брати категорично не бажає, вважаючи, що аліменти у розмірі менше 3000 грн., які нараховуються із прожиткового мінімуму, є достатньою фінансовою участю батька в утриманні дитини, на контакт йди не бажає, хоча достовірно знає про додаткові витрати.

У зв`язку з вищевикладеним позивачка вимушена звернутись до суду з означеним позовом, та просить стягнути з батька половину додаткових витрати на утримання дитини у розмірі 27 909,00 гривень, а також судові витрати.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2026 вказану справу було передано в провадження судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Звєздової Н.С.

У відповідності до ст. 187 ЦПК України судом на підставі ухвали суду від 02.02.2026 витребувано інформації з Міністерства соціальної політики щодо встановлення місця проживання відповідача, відповідь надійшла 17.02.2025.

Ухвалою суду від 19.02.2026 відкрито провадження по справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Виклик відповідача здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Відповідачем на позовну заяву відзиву подано не було.

Дослідивши позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

При вирішенні спору суд виходить з таких міркувань.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Конституцією України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою де визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей.

Крім того, відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано.

Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із ч.1 ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення.

Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 22.01.2013.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області з батька було стягнуто аліменти на утримання дитини, на примусовому виконані у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 43204312 від 12.02.2025 з примусового виконання означеного рішення, у відповідності до розрахунку відповідач має заборгованість зі сплати аліментів.

Згідно із ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово.

Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат.

Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

У пункті 18 вищезазначеної постанови зазначено, що передбачені ст.185 СК України додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат, їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Чинним законодавством України не передбачений вичерпний перелік таких додаткових витрат на утримання дитини. Підставою призначення додаткових витрат є особливі обставини, які можуть бути зумовлені, як негативними і так і позитивними фактами.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 та постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 520/12681/17.

На підтвердження заявлених вимог позивачкою надано квитанції, які повністю підтверджують, що вона з метою належного відновлення дитини після операційного втручання, забезпечення його сезонним одягом та взуттям, а також підготовки до нового навчального року за період з березня по вересень 2025 додатково витратила кошти у розмірі 55 819 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Зважаючи на те, що позивачка довела належними, достатніми та достовірними доказами обставини, які мають значення для справи і на які вона посилалась як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про задоволення вимог у повному обсязі.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Позивачка, від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнена (п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір в сумі 1 331,20 грн. за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст.10-13, 77-80, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 27 909 (двадцять сім тисяч дев`ятсот дев`ять) гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 331,20 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , адреса реєстрації, як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя: Н.С. Звєздова