Справа № 761/9814/26
Провадження № 2-о/761/278/2026
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

23 березня 2026 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Романишена І.П., дослідивши матеріали заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Андрощук Сергій Васильович, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

11 березня 2026 року представник заявника подав до Шевченківського районного суду міста Києва вказану заяву, відповідно до змісту якої просить встановити факт припинення іпотеки, яка виникла на підстав іпотечного договору від 24 жовтня 2007 року, а також скасувати запис № 8514761 про державну реєстрацію іпотеки.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 березня 2026 року матеріали заяви передано до провадження судді Романишеній І.П.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною другою статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження;

2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до пункту 7 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений частиною першою статті 315 ЦПК України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Частиною шостою статті 294 ЦПК України визначено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі

№ 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Отже, суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Звертаючись до суду із заявою в порядку окремого провадження представник заявника мотивував її тим, що 24 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» укладено кредитний договір № 07Ф-235, строком до 27 жовтня 2008 року. Також укладено іпотечний договір з метою забезпечення виконання основного зобов`язання. Стверджує, що на день складання заяви, Банк ліквідований і запис про припинення юридичної особи міститься в ЄДР.

Судом встановлено, що між АБ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та ОСОБА_1 24 жовтня

2007 року укладено кредитний договір № 07Ф-235, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 835 000 доларів США на строк з 24 жовтня

2007 року до 27 жовтня 2008 року зі сплатою процентів за користування кредитом

у розмірі 13,5% річних для придбання нерухомості.

З метою належного виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором

24 жовтня 2007 року АБ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку передано земельну ділянку з кадастровим номером :06:011:0032.

Відповідно до частини п`ятої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону. Доступ суддів до державної таємниці, що міститься в судових рішеннях, забезпечується відповідно до Закону України «Про державну таємницю».

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Зі змісту відомостей, які містяться в Реєстрі, судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 квітня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва 05 липня 2012 року, задоволено позов ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №07Ф-235 від 24 жовтня 2007 року у розмірі 5 647 420 грн. 02 коп. та судові витрати (https://reyestr.court.gov.ua/Review/23648686).

Крім того, ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 29 жовтня

2019 року задоволено заяву ТОВ «Фінансова компанія «ДЕПТ Фінанс» про заміну сторони провадження. Замінено ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» на його правонаступника

ТОВ «Фінансова компанія «ДЕПТ Фінанс» з примусового виконання виконавчого листа у справі № 2-10367/11 за позовом ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (https://reyestr.court.gov.ua/Review/86266942).

Розглядаючи зазначену заяву судом встановлено, що на виконання рішення Шевченківським районним судом міста Києва 15 листопада 2012 року видано виконавчий лист № 2-10367/11. 15 квітня 2019 року між ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «ДЕПТ Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги за умовами якого банк передав (відступив) заявнику право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 07Ф-235 від 24 жовтня 2007 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою.

Відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням (стаття 24 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, факт припинення іпотеки залежить від виконання зобов`язання за основним кредитним договором.

Вищезазначене підтверджує, що існує спір про право, оскільки встановлення факту припинення іпотеки буде порушувати права нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «ДЕПТ Фінанс», який уклавши з первісним кредитором договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № 07Ф-235 від 24 жовтня 2007 року, відповідно

зазначених норм права набув права кредитора за основним договором та іпотекодержателя за іпотечним договором від 24 жовтня 2007 року.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 травня 2022 року

у справі № 443/398/15-ц.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у відкритті провадження у справі, оскільки із заяви вбачається спір про право.

Керуючись статтями 293, 315, 353-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Андрощук Сергій Васильович, про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

СУДДЯ І.П. РОМАНИШЕНА