Справа № 136/2343/25
провадження № 2-о/136/101/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Іванця О.Д., за участю секретаря судового засідання Козаченко А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у порядку окремого провадження, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною заявою, з вимогою встановити юридичний факт постійного проживання разом із спадкодавцем його покійною дружиною ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 в період з 2014 року і на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 , де заявник залишився проживати по даний час.

Заявник обґрунтовує свою заяву наступними обставинами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки (паю) та частки будинку розташованого на території АДРЕСА_1 . Також, в спадщину після смерті його дружини вступив їхній спільний син - ОСОБА_4 . З 2014 року і по день смерті дружини ОСОБА_3 07.06.2023 року заявник проживав (без реєстрації) разом в даному будинку за адресою АДРЕСА_1 , оскільки вони були подружжям та прийняв спадщину, однак у визначений законом термін заявник не звернувся до органів нотаріату для видачі свідоцтва про право на спадщину. Нотаріусом було надано роз`яснення (відмову) у видачі свідоцтва про право на спадщину так як заявник вчасно не звернувся із заявою про прийняття спадщини. Встановлення даного факту позивачу необхідно в подальшому для реалізації своїх спадкових прав.

Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 08.12.2025 призначено розгляд справи за правилами окремого провадження, а також витребувано від приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Мельник М.В. матеріали спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а в разі її відсутності відповідний витяг зі спадкового реєстру. Також виклик заінтересованої особи ОСОБА_2 вирішено здійснювати через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

У судове засідання заявник не з`явився, однак надав заяву, в якій зазначив про розгляд справи за його відсутності, свої вимоги підтримав та просив суд заяву задовольнити.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, при цьому не здійснюючи фіксацію судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно й безпосередньо оцінивши зібрані в справі докази, встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина заявника ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 09.06.2023 (а.с. 7).

Відповідно до свідоцтва про шлюб (повторно) серії НОМЕР_2 (а.с. 8) слідує, що 29.08.1984 Липовецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , запис акту №225 від 29.06.1984.

Згідно з довідкою органу місцевого самоврядування - старости сіл Іваньки і Пісочин Липовецької міської ради від 08.09.2023 за №09-10-339/11 (а.с. 27) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована та постійно проживала по АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки старости сіл Іванька та Пісочин Липовецької міської ради від 25.11.2025 за №09-10-104/11 (а.с. 12) заявник ОСОБА_1 разом з дружиною ОСОБА_3 з 2014 року проживали по АДРЕСА_1 та вели спільне господарство.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку розташованого на території АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.34-35, 36).

До складу спадкового майна також увійшла земельна ділянка площею 3,4011 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка відповідно до державного акту належала ОСОБА_3 на праві приватної власності (а.с. 11),

Відповідно до свідоцтва про право власності від 06.11.2025, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу (а.с. 10) слідує, що ОСОБА_1 , який є тим з подружжя, який пережив дружину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу. Спільне сумісне майно подружжя, право власності на яке в указаній частці посвідчується цим свідоцтвом, складається з житлового будинку з господарськими будівлями під номером АДРЕСА_1 , який був набутий у спільну сумісну власність з ОСОБА_1 , як подружжям, на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Мельник М.В. 11 грудня 2019 року, за реєстром №54 (а.с. 34-35).

Відповідно до Акту, затвердженого старостою Іваньківського старостинського округу Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області складеного на підставі свідчень сусідів (а.с. 13) ОСОБА_1 , 1956 р.н. проживав разом із своєю дружиною ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 разом в одному будинку без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 з 2014 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , вели спільне господарство, та за якою ОСОБА_1 здійснював догляд так як його дружина ОСОБА_3 була похилого віку та останній час була хвора, та після смерті своєї дружини ОСОБА_3 , ОСОБА_1 залишився проживати за даною адресою АДРЕСА_1 , де проживав на протязі шести місяців з дня смерті дружини та проживає по даний час.

Однак у визначений законом термін заявник не звернувся до органів нотаріату для видачі свідоцтва про право на спадщину.

Нотаріусом було надано роз`яснення (відмову) у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини (а.с. 9).

На виконання ухвали суду від 08.12.2025 щодо витребування доказів, на адресу суду 08.12.2025 від приватного нотаріуса Мельник М.В. надійшла спадкова справа №162/2023 щодо спадщини померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 23-46).

З матеріалів спадкової справи слідує, що спадщину після смерті матері прийняв син спадкодавця ОСОБА_2 , про що надав відповідну заяву приватному нотаріуса Мельник М.В. (а.с. 24). Заявник ОСОБА_1 також 06.11.2025 після смерті своєї дружини подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини відповідного змісту (а.с. 31).

Вищевказаними доказами підтверджується, що померла ОСОБА_3 на момент смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_1 та вели спільне господарство.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України заявник є таким, що прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем та заяву про відмову від спадщини не подавав. Після смерті ОСОБА_3 на протязі шести місяців заявник вчасно не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Тому нотаріусом видано заявнику роз`яснення щодо неможливості в нотаріальному порядку оформлення спадкових прав (а.с. 9), в тексті якого вказано, що ОСОБА_1 вчасно не подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, тому вважається таким, що пропустив строки встановлені для прийняття спадщини.

Факт проживання ОСОБА_1 разом зі своєю дружиною ОСОБА_3 на момент смерті останньої доводиться вищевказаними доказами, а саме: свідоцтвом про шлюб заявника; свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 ; актом про фактичне проживання заявника зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, довідками органу місцевого самоврядування.

Встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на день смерті заявнику необхідно в подальшому для реалізації своїх спадкових прав.

Суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно роз`яснень викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до ст.ст. 1268, 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Але, це положення закону треба сприймати у контексті статусу спадкоємця у певні проміжки часу, оскільки редакція даної норми має широкий зміст. Якщо особи не можуть довести свої права на спадщину, то відповідні факти, з якими пов`язується виникнення права на спадкування, встановлюються судом.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст.ст. 2 та 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. Місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця за місцем проживання заявника не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно з положеннями вищезазначеного закону не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. До спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Суд, оцінюючи надані заявником докази вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування факту постійного проживання разом заявника з його дружиною ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , на момент відкриття спадщини.

Як вбачається з наданих суду доказів, заявником, як спадкоємцем першої черги доведено факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Інших належних та допустимих доказів на противагу вищезазначених висновків суду в ході судового розгляду не встановлено.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 265, 273, 293, 315, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 (місцепроживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 ), заінтересована особа: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_4 ) про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із спадкодавцем, його покійною дружиною ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 в період з 2014 року і на час відкриття спадщини, де заявник продовжує постійно проживати по даний час.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.Д. Іванець