Справа № 712/9807/25
Провадження № 2/712/324/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Пономаря В.О.,

за участю секретаря судового засідання Рясик Д.Д.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача Війтенка В.Ю., ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Троян О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Виконавчий комітет Черкаської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

І. Описова частина

1.1. Короткий виклад позиції позивача, відповідача та третьої особи

У липні 2025 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Війтенка В.Ю., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Виконавчий комітет Черкаської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивовано тим, що з 28.04.2001 сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.11.2019. Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З лютого 2022 року дитина проживає разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на його повному утриманні та вихованні. На підтвердження цього посилається на акт опитування сусідів від 01.05.2025, акт відвідування неповнолітнього від 25.04.2025, акт обстеження житлово-побутових умов проживання неповнолітнього від 25.04.2025, довідку навчального закладу та відповідь медичного закладу.

Відповідачка з лютого 2022 року проживає в Республіці Польща, із сином не спілкується, його життям, здоров`ям, навчанням та вихованням не цікавиться, матеріальної та іншої участі у забезпеченні дитини не бере, від виконання батьківських обов`язків самоусунулась. Позивач вважає, що така поведінка відповідачки свідчить про свідоме ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини.

Посилаючись на положення ст. 150, 155, 164, 165 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, а також практику Верховного Суду щодо позбавлення батьківських прав, позивач просив позбавити ОСОБА_3 батьківських прав стосовно її малолітнього сина ОСОБА_4 .

Відповідачка ОСОБА_3 правом на подання відзиву не скористалася.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги, Виконавчий комітет Черкаської міської ради правом на подання пояснень щодо позову також не скористалася.

1.2. Рух справи в суді та процесуальні рішення

Позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Черкаської міської ради про позбавлення батьківських прав 18.07.2025 надійшла до Соснівського районного суду м. Черкаси.

Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито позовне провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Представником третьої особи Служби у справах дітей Черкаської міської ради Троян О.В. 25.09.2025 подано клопотання про заміну третьої особи Служби у справах дітей Черкаської міської ради на Виконавчий комітет Черкаської міської ради як орган опіки та піклування, яке ухвалою суду від 28.10.2025 задоволено.

Представником позивача ОСОБА_5 17.11.2026 подано клопотання (надійшло до суду 18.11.2025) про виклик свідків.

В судовому засіданні представником третьої особи Троян О.В. заявлено клопотання про витребування доказів, а саме про витребування у Органу опіки та піклування м. Черкаси письмового висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо ОСОБА_4 , яке ухвалою суду від 19.11.2025 задоволено.

Представником позивача ОСОБА_5 02.01.2026 подано клопотання (надійшло до суду 05.01.2026) про виклик свідка.

Ухвалою суду від 05.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Одночасно вирішено викликати свідків, наведених у заявах представника позивача.

Суд 09.03.2026 перейшов до стадії ухвалення рішення.

1.3. Позиція сторін у судовому засіданні

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Позивач ОСОБА_1 додатково пояснив, що шлюб між ним та відповідачкою розірвано у 2019 році. На початку 2022 року відповідачка виїхала за кордон та відтоді фактично не бере участі у житті сина. За словами позивача, утриманням і вихованням дитини займається виключно він, тоді як ОСОБА_3 життям дитини не цікавиться та участі у її вихованні не бере. Також позивач зазначив, що звернувся до суду з відповідним позовом, зокрема з огляду на те, що існує ймовірність його мобілізації, у зв`язку з чим він хвилюється за подальшу долю сина.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні наголосив, що заявлені позовні вимоги підтверджуються наявними у справі письмовими доказами. На його думку, у даному випадку наявні передбачені законом підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки вона фактично ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про здоров`я дитини, не забезпечує належних умов для її проживання та не бере участі у її фізичному, духовному й моральному розвитку.

Відповідачка ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою, на судові засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила.

Представник третьої особи Троян О.В. у судовому засіданні пояснила, що виконавчим комітетом Черкаської міської ради як органом опіки та піклування за результатами проведеної перевірки підготовлено відповідний висновок. У ньому зазначено, що позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується лише з урахуванням найкращих інтересів дитини. Разом з тим орган опіки та піклування на даний час не дійшов остаточного висновку щодо доцільності чи недоцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 . Також зазначила, що на підставі наданих документів неможливо однозначно встановити наявність підстав для такого заходу, а також, незважаючи на вжиті заходи, органу опіки та піклування не вдалося з`ясувати позицію відповідачки з цього питання. У зв`язку з цим орган опіки та піклування не має достатніх даних для підтвердження факту свідомого ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків. Представник третьої особи просила суд ухвалити рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини.

ІІ. Мотивувальна частина рішення

2.1. Фактичні обставини, встановлені судом

Суд установив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.04.2001, який розірвано рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.11.2019 у справі № 712/10757/19, що підтверджується копію цого рішення суду.

Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , відповідно до якого батьками дитини є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Після розірвання шлюбу малолітній проживає разом із батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом опитування сусідів від 01.05.2025 № 826, актом відвідування неповнолітнього від 25.04.2025, а також актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 25.04.2025.

Зазначеними актами встановлено, що дитина проживає разом із батьком, перебуває на його повному утриманні, між батьком і сином склалися доброзичливі відносини, а в помешканні створено належні умови для проживання, навчання та розвитку дитини.

З довідки Черкаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 19 від 11.04.2025 № 142 убачається, що ОСОБА_4 є учнем 6-Б класу цього закладу освіти, перебуває на утриманні батька, а з питань навчання та виховання дитини класний керівник комунікує лише з батьком.

Відповідно до листа КНП «Перший Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 24.04.2025 № 12-09/299 дитина перебуває під наглядом цього медичного закладу з 22.01.2024, декларація з лікарем-педіатром укладена батьком - ОСОБА_1 , який супроводжує дитину під час звернень до лікаря та підтримує контакт із лікарем.

За наданими позивачем доказами ОСОБА_3 з лютого 2022 року проживає за межами України, що, зокрема підтверджується, копією її паспорта для виїзду за кордон із відмітками про перетин державного кордону.

Судом також досліджено висновок виконавчого комітету Черкаської міської ради як органу опіки та піклування від 26.12.2025 № 26310/36500-01-21, підготовлений на виконання ухвали суду та з урахуванням рішення комісії з питань захисту прав дитини від 17.12.2025 № 24/47. Згідно з цим висновком малолітній ОСОБА_8 проживає разом із батьком, який забезпечує належні умови для його проживання, виховання та розвитку. Разом із тим зазначено, що мати дитини проживає за межами України та фактично не бере участі у вихованні сина. Також у висновку зазначено, що спеціалісти служби у справах дітей намагалися встановити контакт із ОСОБА_3 за номером телефону, вказаним у позовній заяві, однак на телефонні дзвінки та повідомлення відповіді отримано не було. Під час засідання комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, а малолітній ОСОБА_8 повідомив, що бажає проживати разом із батьком та підтримує позов. Водночас орган опіки та піклування зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, і у зв`язку з неможливістю встановити особисту позицію матері дитини не визначився щодо доцільності чи недоцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

У судовому засіданні як свідка допитано ОСОБА_9 , який пояснив, що перебуває у добросусідських відносинах із ОСОБА_1 , проживає з ним в одному будинку на одній сходовій площадці та часто з ним спілкується. Свідок зазначив, що приблизно чотири роки не бачив відповідачку ОСОБА_3 . Зі слів позивача йому відомо, що вона проживає у Республіці Польща. Також свідок повідомив, що ОСОБА_1 проживає разом із сином ОСОБА_10 та самостійно займається його вихованням.

Свідок ОСОБА_11 надала показання, які за своїм змістом є аналогічними показанням свідка ОСОБА_9 , підтвердивши, що відповідачка тривалий час не проживає за місцем реєстрації, а дитина проживає разом із батьком.

ОСОБА_12 пояснив, що знайомий із сім`єю позивача тривалий час, зокрема знає старшого сина позивача ОСОБА_13 з дитинства. Перебуває у добрих відносинах із ОСОБА_1 та йому відомо, що мати дітей виїхала за кордон і тривалий час не проживає разом із сім`єю.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 , син позивача та відповідачки, пояснив, що з матір`ю ОСОБА_3 фактично не спілкується, оскільки, за його словами, вона зловживала алкогольними напоями. Повідомив, що на початку 2022 року мати виїхала за кордон, де перебуває й на теперішній час. За його словами, вихованням його та брата переважно займався батько, а мати фінансової допомоги сім`ї не надавала. Наразі він проживає окремо від батька та брата.

Під час з`ясування думки малолітнього ОСОБА_4 останній пояснив, що його мати з початку повномасштабного вторгнення виїхала за кордон на заробітки. Востаннє він спілкувався з нею телефонним зв`язком, коли перебував у бабусі та відбулася телефонна розмова. При цьому зазначив, що фактично з матір`ю не підтримує постійного спілкування. За словами дитини, навіть під час спільного проживання основну турботу про нього здійснював батько. Малолітній повідомив, що підтримує позовні вимоги, оскільки мати не спілкується з ним та не цікавиться його життям.

2.2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 ЄСПЛ наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки.

У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

При визначенні інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, а також в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Також у ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із ч. 2 та 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (про що стверджує позивач у цій справі); 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

За положенням ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 6 цієї ж статті - доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд у справі № 459/3411/18 в постанові від 29.09.2021 вказав, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено ст. 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

З урахуванням установлених обставин та наведених норм права суд дійшов такого висновку.

Надані позивачем письмові докази, показання свідків, а також пояснення дитини в цілому підтверджують обставини того, що відповідачка протягом тривалого часу не проживає разом із сином, не бере повсякденної участі у його вихованні, а основний тягар забезпечення належних умов життя, навчання, медичного догляду та розвитку дитини несе позивач.

Зокрема суд бере до уваги, що зі змісту акта опитування сусідів, акта відвідування неповнолітнього, акта обстеження житлово-побутових умов, довідки закладу освіти, відповіді медичного закладу, а також показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , повнолітнього сина сторін ОСОБА_4 і висловленої в судовому засіданні думки малолітнього ОСОБА_4 вбачається, що відповідачка фактично усунулась від безпосередньої участі у житті дитини, не підтримує з нею належного та регулярного спілкування, не цікавиться належною мірою станом її здоров`я, навчанням та повсякденними потребами.

Водночас для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, самого лише встановлення факту неналежного виконання батьківських обов`язків недостатньо. Необхідним є встановлення саме винної поведінки матері, її свідомого, тривалого, стійкого та фактично остаточного ухилення від виконання батьківських обов`язків, а також того, що збереження правового зв`язку дитини з матір`ю суперечить якнайкращим інтересам дитини, завдає їй шкоди або створює реальну загрозу її розвитку та благополуччю.

Оцінивши зібрані у справі докази за правилами ст. 89 ЦПК України, суд не знаходить достатніх підстав для висновку про доведеність саме такої винної, свідомої та безповоротної поведінки відповідачки.

Матеріали справи не містять достатніх та переконливих доказів того, що ОСОБА_3 остаточно і свідомо самоусунулась від виконання батьківських обов`язків у такий спосіб, що подальше збереження за нею статусу матері саме по собі завдаватиме шкоди дитині. Наявні у справі докази підтверджують неналежне виконання відповідачкою материнських обов`язків, однак не дають підстав для беззаперечного висновку про неможливість зміни її поведінки у кращий бік, а також про необхідність застосування саме найсуворішого заходу відповідальності.

У справі відсутні докази притягнення відповідачки до адміністративної чи кримінальної відповідальності за ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини, відсутні також докази вжиття до неї інших заходів впливу, спрямованих на спонукання до належного виконання батьківських обов`язків, які б виявилися безрезультатними.

Також матеріали справи не містять відомостей про те, що до звернення до суду або під час розгляду справи були вичерпані інші, менш суворі заходи реагування, зокрема соціальний супровід сім`ї, проведення профілактичної роботи органом опіки та піклування, робота з психологом, проведення бесід із відповідачкою щодо причин невиконання нею батьківських обов`язків та можливості відновлення належного контакту з дитиною, і що такі заходи не дали результату.

Суд бере до уваги, що тривале перебування відповідачки за межами України об`єктивно ускладнило встановлення з нею належного контакту органом опіки та піклування, з`ясування її позиції, причин неналежного виконання батьківських обов`язків та вжиття до неї заходів реагування, спрямованих на зміну її поведінки. Разом з тим сама по собі ця обставина не є достатньою підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки такий захід є крайнім і застосовується лише за умови доведеності винної, свідомої, стійкої та фактично безповоротної поведінки одного з батьків, а також неможливості зміни такої поведінки у кращий бік.

Орган опіки та піклування, хоча й зафіксував факт тривалого окремого проживання відповідачки, її фактичну неучасть у повсякденному вихованні сина та неможливість встановлення з нею контакту, проте не дійшов висновку про доцільність позбавлення її батьківських прав, зазначивши про неможливість визначитися з цього питання у зв`язку з недостатністю даних для висновку про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків. Сам по собі такий висновок не є обов`язковим для суду, однак у цій справі він узгоджується з оцінкою доказів, наданою судом.

Суд бере до уваги правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від: 07.02.2024 у справі № 455/307/22, 22.11.2023 у справі № 1915/2789/12, 23.12.2020 у справі№ 522/21914/14, 29.04.2020 у справі № 522/10703/18, 13.04.2020 у справі № 760/468/18, 11.03.2020 у справі № 638/16622/17 про те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону взагалі неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 06.03.2024 у справі № 150/137/23 зазначив, що суд у справах щодо дітей має на перше місце ставити якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких передбачає необхідність знаходження балансу між усіма елементами, що мають значення для прийняття рішення.

У контексті цієї справи суд виходить із того, що якнайкращі інтереси дитини полягають у збереженні сімейних зв`язків, якщо лише не встановлено обставин, які свідчать про небезпечність або явну непридатність таких зв`язків для дитини.

З урахуванням доказів, наявних у матеріалах справи, суд доходить висновку, що у найкращих інтересах малолітнього ОСОБА_4 є збереження правового зв`язку між матір`ю та сином, без застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення відповідачки батьківських прав.

Аналогічний підхід відповідає і практиці Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» (пункт 49) ЄСПЛ зазначив, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а тому такий захід може бути виправданий лише за виняткових обставин.

Судом у цій справі таких виняткових обставин не встановлено.

З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності та з урахуванням принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, суд дійшов висновку, що у цій справі не доведено наявності передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, а саме - винної, свідомої та стійкої й безповоротної поведінки відповідачки, яка б свідчила про ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини та неможливість її зміни в кращий бік. За таких обставин застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав є непропорційним та недостатньо обґрунтованим, у зв`язку з чим у задоволенні позову потрібно відмовити.

2.3. Щодо розподілу судових витрат

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати у справі складаються із судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в розмірі 1 211,20 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав суд відмовляє, підстав для стягнення з відповідачки понесених позивачем витрат зі сплати судового збору немає. У зв`язку з цим судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду підлягає залишенню за позивачем та відшкодуванню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 7, 9, 11-13, 81-82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Виконавчий комітет Черкаської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 13.03.2026.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Виконавчий комітет Черкаської міської ради як орган опіки та піклування, , адреса: вул. Б. Вишнивецького, 36, м. Черкаси.

Суддя В.О. Пономар