Справа № 372/4569/23 Головуючий у 1 інстанції: Швед Н.П.
Провадження № 22-ц/811/4479/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Савуляка Р.В.

суддів: Бойко С.М., Мікуш Ю.Р.

секретаря: Заяць Я.І.

з участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 30 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Печерський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту батьківства,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2023 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Печерський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту батьківства.

Позов мотивувала тим, що влітку 2015 року, навчаючись у Львівському університеті внутрішніх справ, познайомилася з ОСОБА_9 , з яким вони стали проживати разом однією сім`єю в орендованій квартирі по АДРЕСА_1 .

Після закінчення навчання у 2017 році її за розподілом направили на роботу в ПрАТ «Київський КПК», однак їхні стосунки продовжувалися.

Фактичні шлюбні відносини підтверджуються спільними фотокартками, листуванням, а також показами свідків.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_10 , реєстрація народження якого здійснена Печерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану, однак оскільки вони не перебували у шлюбі, то відомості про батька записано з її слів на підставі ст. 135 СК України.

Через декілька місяців після народження дитини сімейні стосунки між нею та ОСОБА_9 припинено у зв`язку з труднощами, пов`язаними з його роботою.

Однак після припинення сімейних стосунків ОСОБА_9 брав участь у вихованні дитини, цікавився життям та здоров`ям сина, телефонував та навідував його, а також надавав матеріальну допомогу на його утримання, визнаючи себе батьком дитини.

15 травня 2023 року ОСОБА_9 внесено до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.

Оскільки дитина постійно запитує про батька та важко переживає розлуку з ним, з метою забезпечення їхнього правового зв`язку вважає необхідним встановити факт батьківства ОСОБА_9 відносно його сина ОСОБА_10 .

З наведених підстав просила:

-встановити факт батьківства ОСОБА_9 громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Любині, Яворівського району, Львівської області, відносно нашого сина ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Київ.

-зобов`язати Печерський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни в актовий запис, номер запису 4182 від 17 серпня 2018 року, який складений Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, змінивши в графі батько ОСОБА_11 на ОСОБА_9 , а також присвоїти дитині прізвище батька, та повторно видати нове свідоцтво про народження дитини з урахуванням внесених змін.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 30 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Печерський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) про встановлення факту батьківства задоволено частково.

Визнано батьківство ОСОБА_9 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зник безвісти, уродженця с. Любині Яворівського району Львівської області, щодо дитини ОСОБА_10 , яка народилася, ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Київ про що зроблений відповідний актовий запис №4182.

Внесено в актовий запис №4182 від 17 серпня 2018 року, складений Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції (м.Київ), про народження дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зміни, вказавши прізвище дитини: « ОСОБА_12 » і в графі батько: громадянин України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та видано свідоцтво про народження дитини.

В решті позовні вимоги залишено без задоволення.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 30 вересня 2024 року оскаржила ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що суд, визнавши батьківство ОСОБА_9 , вийшов за межі позовних вимог, оскільки предметом позову є встановлення факту батьківства ОСОБА_9 відносно сина ОСОБА_10 .

Процедура встановлення факту батьківства в судовому порядку відрізняється від процедури визнання батьківства за рішенням суду, оскільки передбачає відсутність спору щодо батьківства дитини, доведеність смертіособи, факт батьківства якої підлягає встановленню, а також інший порядок судового розгляду справи.

ОСОБА_9 зниклий безвісти за особливих обставин, однак його не залучено до розгляду справи, незважаючи на те, що рішення суду може вплинути на його права та обов`язки.

Позивачка пред`явила позовну вимогу зобов`язального характеру до Печерського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, який не є учасником справи.

Просить рішення Яворівського районного суду Львівської області від 30 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Постановою Львівського апеляційного суду від 11 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 30 вересня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , третя особа: Печерський відділ державної реєстрації актів цивільного стануу місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту батьківства відмовлено.

Додатковою постановою Львівського апеляційного суду від 08 липня 2025 року стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави 1403.80 грн судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 1817 грн судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постановою Верховного Суду від 19листопада 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково, постанову Львівського апеляційного суду від 11 квітня 2025 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд звернув увагу, що суд апеляційної інстанції, обмежившись лише наданням оцінки належності сторін у справі, по суті рішення суду першої інстанції не переглянув, не встановив статус ОСОБА_9 у даній справі, що має значення для її розгляду, оскільки визнання особи загиблою та особи, зниклою безвісти за особливих обставин, має різні правові наслідки та визначення норм права, які підлягають до застосування, а саме визнання батьківства в порядку, передбаченому статтею 128 СК України, чи встановлення факту батьківства в порядку, передбаченому ст. 130 СК України,

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на їх заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з серпня 2015 року до грудня 2018 року ОСОБА_6 та ОСОБА_9 періодично разом проживали, незважаючи на те, що з 02 лютого 2015 року ОСОБА_9 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 237).

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданим Печерським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_10 , про що 17 серпня 2018 року складено відповідний актовий запис № 4182, батьками якого зазначено ОСОБА_11 та ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 13).

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 7 від 03 вересня 2019 року відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України (т. 1 а.с. 14-15).

Згідно з ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

В свідоцтві таїнств хрещення і миропомазання від 16 вересня 2018 року батьками ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зазначено ОСОБА_9 та ОСОБА_6 .

Згідно з довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, виданою Управлінням кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції у Львівській області, ОСОБА_9 в період з 02 липня 2014 до 31 липня 2014 року, з 14 липня 2015 року до 29 серпня 2015 року, з 14 грудня 2015 року до 16 січня 2016 року, з 09 квітня 2016 року до 28 травня 201 року, з 03 серпня 2016 року до 30 вересня 2016 року, з 29 листопада 2016 року до 26 січня 2107 року, з 25 березня 2017 року до 30 травня 2017 року, з 30 липня 2017 року до 30 вересня 2017 року, з 30 листопада 2107 року до 29 березня 2018 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції. Забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_6 в позовній заяві зазначає, що відповідно до рапорту командира батальйону патрульної служби поліції особливого призначення (далі БПСПОП) «Львів» ГУНП у Львівській області Р. Кровіцького від 11 квітня 2022 року, 08 квітня 2022 року, виконуючи бойове розпорядження Командувача ООC, під час бойового зіткнення з військами російської федерації с. Богуславське (поблизу м. Попасна) Луганської області загинули поліцейські взводу №1 роти 2 БПСПОП «Львів» ГУНП у Львівській області, зокрема поліцейський старший сержант поліції Зеленюх Т.О., що стало підставою для проведення службового розслідування, розпочатого 11 квітня 2022 року Головним управлінням Національної поліції у Львівській області. Крім того, триває досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000189 від 11 квітня 2022 року за фактом загибелі вказаних працівників.

Водночас рапорт є лише повідомленням про події, а відтак сам по собі не є належним та допустимим доказом смерті особи, а судові рішення, які б встановлювали факт смерті ОСОБА_15 на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду відсутні.

Згідно з листом Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» № 358-22 від 19 травня 2022 року ОСОБА_9 перебуває в реєстрі оборонців України, з якими втрачено зв`язком і які, можливо, перебувають у полоні держави-агресора (її окупаційних сил чи окупаційних адміністрацій), однак перебування у полоні не підтверджено Міжнародним комітетом Червоного Хреста (т. 1 а.с. 244-246).

Витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 19 травня 2023 року підтверджується, що з 15 травня 2023 року ОСОБА_9 набув статусу особи, яка зникла безвісти за особливих обставин, (т. 1 а.с. 22).

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачка надала копію рішення Яворівського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2024 року у справі №944/1324/24.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2024 року у справі №944/1324/24 оголошено померлим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Любині Яворівського району Львівської області, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_6 в м. Попасна Луганської області, виконуючи бойове розпорядження Командувача ООС під час бойового зіткнення з військами російської федерації під час ведення бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації на території Луганської області.

11 грудня 2024 року на підставі вищезазначеного рішення суду Яворівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складено актовий запис № 10 про те, що ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 та видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3 (т. 2 а.с. 143).

Однак, ОСОБА_9 оголошено померлим після ухвалення оскаржуваного рішення суду, на момент розгляду судом першої інстанції даного спору матеріали справи не містили належних та допустимих доказів, які б підтверджували встановлення факту смерті ОСОБА_9 або оголошення його померлим, в цей час він перебував у статусі особи, зниклої безвісти за особливих обставин.

Набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи (частина перша статті 8 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин»).

Згідно з висновком експерта від 18 червня 2024 року № СЕ-19/114-24/4619-БД, наданим Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром за результатами судової генетичної експертизи ДНК-профілі Y-хромосоми ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , збігаються між собою, що підтверджує біологічну спорідненість між ними по чоловічій лінії (т. 1 а.с. 195-202).

Статтею 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СКУкраїни).

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається:1) за заявою матері та батька дитини;3) за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно дочастини першої статті 135цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними участині третій статті 128цього Кодексу.

Комплексний аналіз змісту статті 130 СК України свідчить, що передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства відповідно до частини першої статті 130 СК України є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері, а також смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення такої особи померлим, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року в справі № 373/2257/18, від 15 квітня 2021 року в справі №361/2653/15, від 06 червня 2024 року в справі № 672/915/23, від 09 квітня 2025 року в справі №213/1448/24.

Зокрема, факт батьківства чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини може бути встановлений за рішенням суду у разі його смерті (частина перша статті 130 СК України).

Відтак, у разі відсутності відомостей про смерть особи, батьківство якої встановлюється,необхідним є безпосереднє звернення до суду саме із позовом про визнання батьківства (стаття 128 СК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 липня 2025 року у справі № 201/1017/25.

Зміст позовної заяви свідчить про те, що в її прохальній частині ОСОБА_6 хоч і заявила вимогу про встановлення факту батьківства ОСОБА_9 відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , однак покликалася при цьому не тільки на статтю 130 СК України, яка передбачає встановлення факту батьківства, але і на статтю 128 СК України, яка передбачає визнання батьківства.

Позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позовуце певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (damihifactum, dabotibijus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення процесуального закону така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19.

Оскільки вимоги пред`явлено в порядку позовного провадження, метою даного позову є встановлення походження ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , від ОСОБА_9 , то застосування судом належної норми права є виконанням обов`язку суду щодо правової кваліфікації відносин.

Встановивши відсутність судового рішення про визнання ОСОБА_9 померлим або належних доказів його смерті за наявності у нього підтвердженого статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин,суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про застосування до даних правовідносин ст. 128 СК України.

Враховуючи те, що момент ухвалення оскаржуваного рішення суду, ОСОБА_9 перебував у статусі особи, що зникла безвісти за особливих обставин, висновком експерта підтверджується його спорідненість з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для визнання батьківства ОСОБА_9 , відносно дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та внесення змін в актовий запис № 4182 від 17 серпня 2018 року, складений Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції (м.Київ), про народження дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вказавши прізвище дитини: « ОСОБА_12 » і в графі батько: громадянин України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Статтею 134 СК України передбачено, що на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.

Таким чином, рішення суду про визнання батьківства є підставою для внесення змін до актового запису про народження дитини.

Водночас ініціювання звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану щодо внесення змін до актового запису на підставі рішення суду є правом позивача.

Оскільки позивачка не зверталася з рішенням суду про визнання батьківства до органу державної реєстрації актів цивільного стану щодо внесення змін в актовий запис № 4182 від 17 серпня 2018 року, складений Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції (м.Київ), про народження дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вимога про зобов`язання Печерського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести відповідні зміни в актовий запис, є передчасною.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.

Доводи апеляційної скарги щодо виходу судом за межі позовних вимог не знаходять свого підтвердження, оскільки позовна заява обґрунтована в тому числі і ст. 128 СК України, а суд першої інстанції виходячи з фактів, встановлених під час розгляду справи, дійшов правильного висновку про наявність підстав саме для визнання батьківства ОСОБА_9 , відносно дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що спрямоване на захист інтересів дитини та реалізацію її права знати своїх батьків

Покликання апелянта на неналежний склад відповідачів, зокрема незалучення до розгляду справи ОСОБА_9 , є необґрунтованими, оскільки завідоме залучення, як сторони-відповідача у справі фактично безвісно відсутньої особи унеможливлює здійснення такою особою її процесуальних прав і виконання нею її процесуальних обов`язків, передбачених цивільним процесуальним законодавством, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року.

Не спростовують законність та обґрунтованість рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що позовну вимогу зобов`язального характеру пред`явлено до Печерськогорайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, який не є відповідачем у даній справі, оскільки у задоволенні такої вимоги відмовлено судом.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, постановлено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 30 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 13 березня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Бойко С.М.

Мікуш Ю.Р.