"17" березня 2026 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді- Ольховського Є.Б.,

за участю секретаря- Семенюк А.Є.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -

в с т а н о в и в:

В січні 2026р. до Холодногірського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ТОВ «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 2401396 від 17.05.2020р. в розмірі 19680 грн. що складається з: 6000 грн. тіло кредиту; 13680 грн. нараховані проценти на дату відступлення права вимоги. Крім того прохають стягнути 2422.40 грн. судового збору та 9000 грн. витрат на правову допомогу. В обґрунтуванні позову вказано що 17.05.2020 р. між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту за яким відповідач отримала грошові кошти та зобов`язалась повернути кредит Кредитодавцю в строк передбачений договором проте зобов`язань не виконала внаслідок чого утворилась заборгованість . Позивач за договорами факторингу від 26.03.2021р. № 26032021між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ « Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та № 23/05/24 від 23.05.2024р. між ТОВ « Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Факторинг Партнерс» набув право вимоги до боржника та прохає стягнути на свою користь заборгованість за вказаним договором та судові витрати.

06.01.26р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк на подання відзиву на позов.

Відповідач скористалась правом на подання відзиву в якому в задоволенні позову прохала відмовити. Представником відповідача зауважено що розмір процентів є суттєво завищеним та необґрунтованим оскільки останні нараховані поза межами строку кредитування. Крім того зазначила що ТОВ «Факторинг Партнерс» не довів перехід права вимоги до нього. Вказала на завищений розмір витрат на правову допомогу з боку позивача та зазначила про витрати на правову допомогу з боку відповідача в розмірі 5300 грн.

Сторони скористались правом на подання відповіді на відзив та заперечення на відповідь за якими на своїх вимогах наполягали.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 17.05.20р. між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір споживчого кредиту № 2401396 за яким ОСОБА_1 отримала 6000 грн., строк кредиту 30 днів, стандартна процентна ставка 1.90 % в день, знижена процентна ставка 1.81 % в день.

Факт укладання вказаного кредитного договору представником відповідача у відзиві не заперечувався.

Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, адреса, реквізити та підписи сторін.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Позивачем надано належні та допустимі докази укладення електронного кредитного договору № 2401396 від 17.05.20р. між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна». Сума кредиту 6000 грн.

Згідно копії листа ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» № 6155-ВП від 07.11.2025р, кредитні кошти у розмірі 6000 грн. перераховано позичальнику на платіжну картку № НОМЕР_1 , номер якої було зазначено у підписаному відповідачем договорі про надання споживчого кредиту.

Також матеріалами справи підтверджується, що Договір про надання споживчого кредиту укладений в електронній формі, що відповідає положенням ст. 207 ЦК України із застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію», та підписаний сторонами, відповідно до вимог ст. 12 вказаного Закону, а саме: кредитодавцем засвідчено кваліфікованою електронною печаткою, а позичальником за допомогою одноразового ідентифікатору М736840.

26.03.2021р. між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір відступлення права вимог № 26032021, згідно якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до відповідачки.

23.05.2024р. між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Факторінг Партнерс» укладено Договір відступлення права вимог № 23/05/24, згідно якого ТОВ «Факторінг Партнерс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до ОСОБА_1 .

Посилання представника відповідача про те, що здійснення нарахування відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії кредитного договору суд відхиляє з огляду на наступне:

В п. 1.4 Договору про надання споживчого кредиту зазначено, що строк кредиту 30 днів. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього Договору.

Згідно п. 4 Договору строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначених в п. 1.4 Договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.п. 4.2-4.5 Договору (зокрема, здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів).

Як вбачається з розрахунку заборгованості позичальником було сплачено проценти останній раз 13.08.2020р. на суму 3420 грн. Відповідно, строк кредиту продовжено ще на 30 днів.

Згідно п. 1.5.2 Договору у межах нового строку надання кредиту застосовується стандартна процентна ставка 1,90% замість зниженої 1,81%, яка використовувалася протягом перших 30 днів. Також, в п. 3.1 Договору сторони погодили що нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Таким чином договір із 14.08.20р. було пролонговано за ініціативою позичальника останній раз на 30 днів та протягом 90 днів з моменту виникнення прострочення на підставі п. 3.1 Договору з 14.08.20р. по 11.12.2020р. на 120 днів.

Оцінюючи доводи позивача на предмет набуття ним права грошової вимоги до відповідача за наведеним вище кредитним договором, який укладався останнім з ТОВ «Авентус Україна», суд відзначає наступне.

Представником відповідача не ставиться під сумнів положення договору від 23.05.2024р. між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Факторінг Партнерс» № 23/05/24, згідно якого ТОВ «Факторінг Партнерс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до ОСОБА_1 .

Разом з тим зазначено що надання суду не в повному обсязі додатки №1 до Договору від 26.03.2021р. між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів № 26032021, згідно якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до відповідачки перешкоджає ухваленню законного та обґрунтованого рішення в справі.

Статтею 512 ЦК України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні. Так, положеннями статті визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Витягом з договору факторингу № 26032021 від 26.03.2021 р., актом прийому-передачі реєстру Боржників за договором факторингу № 26032021 від 26.03.2021 р., витягом з Додатку № 1 до договору факторингу № 26032021 від 26.03.2021 р. підтверджено укладання договору факторингу № 26032021 від 26.03.2021 р. між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів за яким останні набули право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 2401396 від 17.05.2020р.

Суд відхиляє доводи представника відповідача оскільки вищезазначені докази укладання договору факторингу № 26032021 від 26.03.2021 р., наданими не стороною вказаного правочину, є належними та такими що жодним чином не спростовані стороною відповідача.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Що стосується витрат на правову допомогу, яку просить представник позивача стягнути, яка складає 9000 грн. суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір № 02-09/2024-5 про надання правової допомоги від 02.09.2024 року, заявку на надання юридичної допомоги без номеру та дати, акт про надання юридичної допомоги без номеру та дати, тарифи на послуги.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави).

Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно із ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, оскільки, стороною позивача було надано суду достатні докази їх фактичного понесення позивачем, однак, на переконання суду, розумним та справедливим розміром зазначених витрат з огляду на перелік наданих послуг та їх вартість буде сума в розмірі 2500 грн., а тому вимога про стягнення витрат на правову допомогу підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 76-81, 89 , 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352 ЦПК України, ст.ст. 207, 526, 546-548, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ін. НОМЕР_2 ) на користь ТОВ «Факторінг Партнерс» заборгованість за договором № 2401396 від 17.05.2020р. в розмірі 19680 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (ін. НОМЕР_2 ) на користь ТОВ «Факторінг Партнерс» судові витрати в розмірі 2422.40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2500 грн.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Холодногірський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Рішення виготовлене 17.03.26р.

Суддя Є. Ольховський