П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 року м. Миколаїв

справа №484/3301/25

провадження №22-ц/812/515/26

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Коломієць В. В., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Коростієнко Н. С.,

за участі представника позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана її представником ОСОБА_1 , на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Медведєвої Н. А. у приміщенні суду у м. Первомайську Миколаївської області, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

В червні 2025 року ОСОБА_2 через представника ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала наступним.

З 2018 року позивачка, маючи онкологічне захворювання, проходила лікування у Миколаївському обласному центрі онкології, а саме: процедури хімічної терапії, які потребують неймовірних зусиль, тривалого часу відновлення, що вплинуло на стан її фізичного та психологічного здоров`я. Після цього вона ще неодноразово зверталась до лікарів через значне погіршення здоров`я, постійно перебуває під медичним наглядом у лікаря невропатолога, має багато захворювань, зокрема, високий тиск.

Позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка була двоюрідною сестрою її та відповідача. Між нею та ОСОБА_4 були дружні відносини, вони спілкувалися, позивачка відвідувала її, допомагала у лікуванні.

Вона та відповідач домовилась разом оформити спадщину після смерті ОСОБА_4 . Однак через свій стан здоров`я вона не змогла займатись оформленням спадщини.

04 червня 2025 року позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але отримала роз`яснення про те, що вона пропустила строк звернення із такою заявою. Також вона дізналась, що відповідач прийняв спадщину.

Позивачка вказувала, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин: тяжкий стан здоров`я, воєнний стан, через який вона перебувала у стресі, її вік, юридичну необізнаність.

Крім того зазначала, що непереборною силою, яка перешкодила їй подати заяву про прийняття спадщини у встановлений строк, була постанова Кабінету Міністрів України №164 від 28.02.2022, яка передбачала, що на час дії воєнного стану був зупинений строк прийняття спадщини. За змінами, які вносилися до постанови, вона не слідкувала через власні хвороби та воєнний стан. На її думку вона потрапила у пастку змін законодавства (постійні зміни строку подання заяви про прийняття спадщини). Позивачка вважала, що в період бойових дій вона має право у будь-який час звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Посилаючись на викладене, позивачка просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.

Позиція відповідача у суді першої інстанції

ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позову, вказуючи, що позивачка останні декілька років не спілкувалась з ОСОБА_4 . Всі витрати на лікування, догляд за нею та її поховання поніс він та його донька. Позивачка навіть на похованні не була присутня. Він дійсно прийняв спадщину, а спадкове майно продав. При цьому гроші, які він отримав після його продажу, він поділив порівну, передавши половину позивачці.

На думку відповідача, стан здоров`я позивачки не був перешкодою для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Зазначені нею причини несвоєчасного звернення із заявою про прийняття спадщини є не поважними.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 грудня 2025 року у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд вважав, що позивачка не надала докази, які б підтвердили наявність об`єктивних та непереборних обставин, що позбавили її можливості своєчасно подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, а тому відсутні підстави для задоволення її позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 через представника ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивачка зазначала, що суд першої інстанції неправильно оцінив надані нею докази.

Вона пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки боролася в прямому сенсі за своє існування, за своє життя і мала потужний емоційний стрес від стану війни. Позивачка хоч і не подала заяву про прийняття спадщини, її хвороба підтверджується належними і допустимими доказами. Перебіг хвороби не мав ремісії чи покращення. Позивачка вимушена постійно звертатися до лікарів, проходити безкінечні обстеження, здавати аналізи, відвідувати різного роду спеціалістів, оскільки хвороба принесла ускладнення та додаткові хвороби.

Позивачка вказувала, що має не тільки онкологічне захворювання, а також страждає на такі захворювання, як ангіоневротичний набряк Квінке, атероселеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба III стадії, I ступеня, ризик високий, перебуває під диспансерним наглядом сімейного лікаря. Вона зазначала, що проходить лікування вдома (уколи, крапельниці), що потребує довгого горизонтального положення. У такі періоди вона не в змозі здійснювати поїздки та відвідувати установи, зокрема нотаріуса.

Відповідач потайки від позивачки оформив спадщину, хоча вони мали усну домовленість щодо її поділу.

Крім наведеного, позивачка звертала увагу на те, що суд першої інстанції не надав оцінку поєднанню обставин, в яких перебувала позивачка у період часу смерті та після смерті спадкодавиці, як то війна, обстріли, відсутність електропостачання (у тому числі відсутність роботи ліфту у лікувальних закладах), проміжок часу та відсутність фізичних сил для щоденного існування (закупівля необхідних продуктів харчування, води, ліків, приготування дієтичної їжі), звичайні домашні справи (миття, прибирання).

Доводи інших учасників справи

ОСОБА_3 через представника ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка була двоюрідною сестрою сторін.

Після її смерті приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Мовчаном А. С. заведена спадкова справа №76/2024.

19 липня 2024 року ОСОБА_3 звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

03 квітня 2025 року ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом.

03 квітня 2025 року державним нотаріусом Першої Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області Сіраченко Т. П. видані ОСОБА_3 : свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий №2-277, на житловий будинок, з усіма господарськими та побутовими спорудами і будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 ; свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий №2-278, на земельну ділянку площею 0,0956 га, кадастровий номер :07:061:0025, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по АДРЕСА_1 .

12 червня 2025 року ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса з додатковою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

12 червня 2025 року державним нотаріусом Першої Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області Сіраченко Т. П. видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий №2-434, на грошові внески з належними відсотками, що зберігаються в Миколаївському обласному управлінні Акціонерного товариства «Ощадбанк» у ТВБВ № 10014/0118, із залишком вкладів на загальну суму 90 358,25 грн.

23 червня 2025 року ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса з додатковою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

23 червня 2025 року державним нотаріусом Першої Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області Сіраченко Т. П. видані ОСОБА_3 : свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий №2-466, на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :03:080:0004, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по АДРЕСА_2 ; свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий №2-467, на частку в праві спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :03:080:0005, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по АДРЕСА_3 ; свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий №2-468, на частку в праві спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :03:080:0005, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по АДРЕСА_3 .

Відповідно до листа приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Сірякової О. В. від 04 червня 2025 року ОСОБА_2 роз`яснено, що вона вважається такою, що не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , оскільки пропустила строк звернення із заявою про прийняття спадщини.

Згідно із зворотним повідомленням КНП «Миколаївський обласний центр онкології» від 19 травня 2025 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в МОЦО з 19 березня 2018 року.

З виписки із медичної картки стаціонарного хворого №3525/32 КНП ММР міської лікарні №3 вбачається, що ОСОБА_2 перебувала там на стаціонарному лікуванні з 17 по 23 травня 2023 року (терапевтичне відділення). Діагноз: ангіоневротичний набряк Квінке, атероселеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба III стадії, I ступеня, ризик високий, СН ІІ-А, NYHA ІІ. По закінченню лікування рекомендовано диспансерний нагляд сімейного лікаря, гіпоалергенну дієту, один місяць вживання ліків та мазі.

Згідно з консультативними висновками невролога ТОВ Медичний центр «Авіценна Медікал» ОСОБА_6 від 09 травня 2024 року, 09 вересня 2024 року, 25 травня 2025 року ОСОБА_2 зверталась до вказаного центру за медичною допомогою. У результаті досліджень встановлено діагноз: гіпертонічна атеросклеротична енцефалопатія ІІ ст. з хронічною недостатністю мозкового кровообігу, вестибуло-атактичний синдром, порушення сну, гіпертонічна хвороба, ризик високий. Після кожного обстеження вказано рекомендації щодо застосування ліків (пігулки, краплі).

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (частини перша, друга статті 1272 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, у кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Тобто суд, розглядаючи такі позови встановлює саму по собі наявність причин, що унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини, та оцінює їх з точки зору поважності.

З урахуванням обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, по`вязані з тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.

Проте, не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини: незнання про смерть спадкодавця; юридична необізнаність спадкоємця про порядок прийняття спадщини, похилий вік; непрацездатність; встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, установлення факту проживання однією сім`єю); невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину; відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини; несприятливі погодні умови; перебування у депресії у зв`язку зі смертю спадкодавця, оскільки глибокі душевні страждання через смерть близької чи знайомої людини відчуває переважна більшість людей.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі №686/5757/23 виснувала, що за конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як розумність, добросовісність та справедливість.

Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду з позовними вимогами про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивачка вказувала, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин: тяжкий стан здоров`я, воєнний стан, через який вона перебувала у стресі, її вік, юридичну необізнаність.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції вважав, що позивачка не надала докази, які б підтвердили наявність об`єктивних та непереборних обставин, що позбавили її можливості своєчасно подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, а тому відсутні підстави для задоволення її позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Суд першої інстанції правильно встановив характер правовідносин, у мотивувальній частині рішення зазначив відповідні норми цивільного законодавства, навів їх зміст, дав оцінку наданим сторонами доказам.

Апеляційний суд, погоджуючись з цими висновками суду першої інстанції, вважає недоцільним повторне наведення обґрунтувань на спростування доводів апеляційної скарги, які вже були оцінені судом. Судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що хоча пункт перший статті 6 Конвенції і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент. Відхиляючи скаргу, апеляційний суд, має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення ЄСПЛ від 21 січня 1999 року у справі «Гарсіа Руїз проти Іспанії»).

Аргументи апеляційної скарги про те, що позивачка має захворювання, які заважали їй вчасно звернутися з заявою про прийняття спадщини, суд апеляційної інстанції вважає непереконливими. Доказів того, що у шестимісячний строк після відкриття спадщини позивачка перебувала на лікуванні або у стані, які перешкоджали їй звернутися до нотаріуса, вона суду не представила. Надані нею докази не свідчать про те, що у вказаний період існували об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття нею спадщини.

Законодавство України передбачає альтернативні варіанти процедури прийняття спадщини, що спрощує процес реалізації прав спадкоємців.

Позивачка не була позбавлена можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини через засоби електронного або ж поштового зв`язку в установлені законом строки. Доказів, які б свідчили про наявність перешкод для подання такої заяви, позивачка не надала.

За встановленими обставинами цієї справи, причини пропуску строку для прийняття спадщини, наведені позивачкою, є неповажними. А безпідставне визначення додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента верховенства права та є незаконним втручанням у права відповідача як спадкоємця, який прийняв спадщину.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції зміні або скасуванню не підлягає, бо є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 грудня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді В. В. Коломієць

О. О. Ямкова

Повне судове рішення складено 13 березня 2026 року.