КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Дементьєвим Тарасом Михайловичем, на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 вересня 2024 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів:

заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 7 341,45 грн.;

заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 32072,33 грн.;

заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення в сумі 9914,48 грн.;

заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води в сумі 33 294,96 грн.;

витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 грн. та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2270 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085). Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг споживачем.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а тому відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Відповідачі від послуг централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялися, проте своєчасно не сплачували за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.

При цьому, 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до якого позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання до 01.05.2018 за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 39413 грн. 78 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02.09.2024 позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення/централізованого постачання гарячої води у розмірі 39413,78 грн. та заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення/централізованого постачання гарячої води у розмірі 43209,44 грн., а всього 82623,22 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» судовий збір у розмірі 2270 грн.(а.с. 109-113).

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачка ОСОБА_1 звернулася до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просила скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідачку було абсолютно безпідставно залучено до участі у даній цивільній справі.

Вказує, що відповідачка не проживає за адресою: АДРЕСА_1 починаючи з 2002, а з 28.07.2011 по 01.07.2024 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Починаючи з 01.07.2024 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Посилається на те, що ніколи не була власником квартири АДРЕСА_1 . При цьому повідомляє, що на квартиру, за якою обліковується заборгованість, було накладено арешт в межах кримінального провадження, однак ОСОБА_1 не була власником майна і не була власником особового рахунку.

Зазначає, що квартира ніколи не була і не є власністю ОСОБА_1 , а на момент винесення слідчим постанови про арешт майна, не лише не була власністю ОСОБА_1 , а взагалі не перебувала у приватній власності, натомість, перебувала у державній власності.

З огляду на це вказує, що у неї відсутній обов`язок щодо сплати заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Отже, рішення суду оскаржено лише відповідачкою ОСОБА_1 і фактично лише щодо задоволених позовних вимог до неї, а з огляду на відсутність у останньої повноважень діяти в інтересах ОСОБА_2 , оскаржуване рішення переглядається судом лише в цій частині.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 31.01.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12.03.2026 відмовлено у затвердженні мирової угоди від 01.07.2025, укладеної між КП «Київтеплоенерго» та ОСОБА_2 .

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що власником спірної квартири є ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Реєстру речових прав на нерухоме майно, а згідно довідки про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2 , оскільки ними тривалий час не оплачувалися послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, у зв`язку з чим в утворилась заборгованість, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів у повному обсязі з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, КП «Київтеплоенерго» є правонаступником ПАТ «Київенерго», який визначено обов`язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» з 01.08.2018.

За розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Відтак, з 01.05.2018 надання послуг з постачання теплової енергії здійснює КП «Київтеплоенерго».

Правовідносини з постачання теплової енергії та гарячої води між постачальною організацією та споживачем (фізичною особою), починаючи з 01.11.2021 здійснюються на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води» та Постанови Кабінету Міністрів України № 830 « Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії від 21.08.2019.

Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі договору про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води.

Позивачем на своєму веб-сайті були оприлюднені типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води, а факт отримання послуг споживачами є свідченням повного і беззастережного акцепту умов договору.

Разом з цим установлено, що позивач також набув право вимоги до відповідачів з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 № 602-18, укладеного між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «Київтеплоенерго».

Убачається, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , під`єднаний до мереж тепло- та водопостачання, отже особи, які на момент виникнення заборгованості були зареєстровані у квартирі, розташованій у даному будинку, є споживачами послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 - споживачами послуг з ТЕ/ПГВ.

Надання послуг з централізованого опалення в будинок за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується корінцями нарядів про включення та відключення будинку, відомостями про обсяги споживання теплової енергії.

Так, правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила).

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 (в редакції Закону, чинної на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення (частина п`ята статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» були визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень цивільного законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК Української РСР.

Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із п. 30 Правил, споживач зобов`язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства.

Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Крім того, згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 162 ЖК УРСР передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно п. 20 Правил, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплої енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Покладаючи на ОСОБА_2 та на ОСОБА_1 солідарний обов`язок із погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є власницею квартири, за якою обліковується заборгованість, а ОСОБА_2 є зареєстрованою у вказаній квартирі, а тому відповідачі, споживши надані позивачем житлово-комунальні послуги, мають сплатити заборгованість за такі послуги.

В той же час, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованими значаться: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Дементьєв Тарас Михайлович , ОСОБА_2 (а.с. 91).

Відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 276056893 від 22.09.2021, на квартиру АДРЕСА_4 було накладено арешт, на підставі постанови слідчого Поліщука А.М. про накладення арешту на майно по кримінальній справі № 08-17225. При цьому вказано, що власником майна є ОСОБА_1 (а.с. 96).

Водночас, відомості про власників майна за адресою: АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні (а.с. 96).

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження належності ОСОБА_1 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак і докази фактичного споживання наданих позивачем житлово-комунальних послуг нею.

З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для покладення на ОСОБА_1 солідарного обов`язку із відшкодування заборгованості за житлово-комунальні послуги, оскільки в матеріалах справи відсутні належні, достатні та допустимі докази на підтвердження належності на праві власності квартири або користування нею.

Судом першої інстанції залишено поза увагою те, що ОСОБА_1 не користувалась наданими позивачем послугами, оскільки на час виникнення заборгованості не була зареєстрованою у квартирі, за якою обліковується заборгованість, а в матеріалах справи відсутні належні, достатні та допустимі докази, які б указували на фактичне проживання ОСОБА_1 у квартирі, а відтак і споживання наданих позивачем послуг.

Поряд з цим, суд першої інстанції помилково встановив факт належності ОСОБА_1 на праві власності квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки інформація про власника майна у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, яка внесена на підставі постанови про арешт майна у кримінальному провадженні, за відсутності інших достатніх доказів, які б підтверджували право власності на квартиру, не вказує на факт належності такого майна на праві власності відповідачці ОСОБА_1 , а відтак і на споживання нею житлово-комунальних послуг у цій квартирі.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог КП «Київтеплоенерго», шляхом солідарного стягнення із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Отже, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для солідарного стягнення заборгованості з відповідачів та враховуючи оскарження рішення лише ОСОБА_1 , права позивача підлягають захисту, шляхом стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 87157 грн. 46 коп., адже жодних належних та допустимих доказів їх оплати ОСОБА_2 до суду надано не було.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції, як таке що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_2 на користь КП «Київтеплоенерго» суму заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 82623 грн. 22 коп., судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2270 грн. та витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн.

Також слід зауважити, що суд першої інстанції помилково стягнув з відповідачів у солідарному порядку судові витрати (судовий збір), оскільки процесуальним законом не передбачено можливості стягнення судових витрат у солідарному порядку, а отже такі витрати, у разі задоволення позову, розподіляються між відповідачами у відповідних частках.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та наявності правових підстав для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , з позивача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2724 грн. 00 коп.

Також, слід зазначити, що з урахуванням положень п. 3 ч. 6 ст. 19 та п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Дементьєвим Тарасом Михайловичем - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 вересня 2024 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (, місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. площа Івана Франка, буд. 5) заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 82623 (вісімдесят дві тисячі шістсот двадцять три) грн. 22 (двадцять дві) коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 )на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (, місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. площа Івана Франка, буд. 5) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. та 33 (тридцять три) грн. 00 коп. у відшкодування витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У задоволенні заявлених позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води - відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (, місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. площа Івана Франка, буд. 5) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 ) 2724 (дві тисячі сімсот двадцять чотири) гривні 00 (нуль) копійок у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова