Справа № 347/119/26
Провадження № 2/347/380/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

26 лютого 2026 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю.С.,

секретаря Сумарука І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в

Стислий виклад позицій позивача та заперечень відповідача.

23.01.2026 року АТ «Таскомбанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтований тим, що 20.02.2020 року ОСОБА_1 в АТ «Таскомбанк» було підписано Заяву-договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №512/7765493-СК, згідно якої на її ім?я було оформлено платіжну картку № НОМЕР_1 , Заяву-договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №512/7765496-VP, згідно якої на її ім?я було оформлено платіжну картку № НОМЕР_2 та Заяву-договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №512/7764186-СК, згідно якої на її ім?я було оформлено платіжну картку № НОМЕР_3 .

А також, 20.02.2020 року ОСОБА_1 було підписано в АТ «Таскомбанк» Заяву-договір №670623-512 про надання кредиту, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит у сумі 46156 грн., з яких сума кредиту без комісії 44000 грн., шляхом перерахування на її поточний рахунок в АТ «Таскомбанк». Згідно п.3 Договору, відповідач зобов?язався повертати кредит згідно графіка платежів, що є невід?ємною частиною договору.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши кредитні кошти в обсязі, обумовленому кредитним договором.

Однак, в подальшому Відповідач перестав виконувати умови Кредитного договору в повній мірі, а саме, перестав сплачувати заборгованість по кредиту, процентах та комісії, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 30.09.2025 року становить 81494,57 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 40780,72 грн., заборгованість по процентах (в т.ч. прострочені) 4,33 грн., заборгованість по комісії (в т.ч. прострочені) 40709,52 грн.

У зв?язку із цим, позивач просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість за Заявою-договором №670623-512 від 20.02.2020 року у розмірі 81 494,57 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 2422,40 грн. сплаченого судового збору.

Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.

Заяви, та клопотання учасників справи.

Представник позивача в судове засідання призначене для розгляду справи не з?явилася, однак в позовній заяві та у додатково поданій заявіпросила розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечила.

Відповідач в судове засідання не з?явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав.

Судом також розміщувалось оголошення на сайті про виклик відповідача в судове засідання (а.с.55).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 23.01.2026 року позовну заяву АТ «Таскомбанк» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторони відповідача та призначено до судового розгляду на 26.02.2026 року.

Про судове засідання відповідач повідомлялася належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення із особисти підписом відповідача про отримання судового повідомлення.

Одночасно із цим, судом було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №347/119/26 відповідача ОСОБА_1 (а.с.55).

Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомляла, жодних заяв від неї не надходило, та у строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подала, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами.

З урахуванням положень ст.280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом установлено, що 20.02.2020року відповідач ОСОБА_1 приєдналась до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк», підписавши Заяву-договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №512/7765493-СК, згідно умов якої їй було відкрито поточний рахунок у гривні та оформлено платіжну картку № НОМЕР_1 , іззазначенням бажаної суми кредитного ліміту5000 грн(а.с.12), а також ознайомилась і власноручно підписала Паспорт споживчого кредиту «Велика п`ятірка», який містить інформацію, що надається споживачу щодо умов кредитування з урахуванням побажань споживача (а.с.13), та Довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.14).

Також, відповідач ОСОБА_1 20.02.2020 року приєдналась до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк», підписавши Заяву-договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №512/7765496-VP, згідно умов якої їй було відкрито поточний рахунок у гривні та оформлено платіжну картку № НОМЕР_2 (а.с.15), ознайомилась і власноручно підписала Довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.16).

Окрім цього, 20.02.2020 року відповідач ОСОБА_1 приєдналась до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк», підписавши Заяву-договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №512/7764186-СК, згідно умов якої їй було відкрито поточний рахунок у гривні та оформлено платіжну картку № НОМЕР_3 , із зазначенням бажаної суми кредитного ліміту 0 грн(а.с.17), ознайомилась і власноручно підписала Довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.18).

Згідно копії Заяви-договору №670623-512 про надання кредиту від 20.02.2020 року, ОСОБА_1 підписала в АТ «Таскомбанк» вказану заяву, відповідно до умов якої їй було надано кредит у сумі 46156 грн., з яких сума кредиту без комісії 44000 грн., шляхом перерахування на її поточний рахунок в АТ «Таскомбанк». Згідно п.3 Договору, відповідач зобов?язалася повертати кредит згідно графіка платежів, що є невід?ємною частиною договору, а саме, рівними платежами у сумі 3223,64 грн. щомісячно, починаючи з березня 2020 року по лютий 2024 року включно (а.с.19-23).

Згідно копії Виписки по особовим рахункам кредитного договору №670623-512 встановлено рух коштів по рахунку ОСОБА_1 (а.с.25-42).

22.09.2025 року АТ «Таскомбанк» направило ОСОБА_1 повідомлення-вимогу з метою досудового врегулювання спору (а.с.43).

Згідно Розрахунку заборгованості наданого позивачем, заборгованість позичальника ОСОБА_1 по Заяві-договору №670623-512 від 20.02.2020 року станом на 30.09.2025 року становить 81494,57 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 40780,72 грн., заборгованість по процентах (в т.ч. прострочені) 4,33 грн., заборгованість по комісії (в т.ч. прострочені) 40709,52 грн. (а.с.44-48).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником (ОСОБА_1 ) взятих на себе зобов`язань перед кредитором (АТ «Таскомбанк») за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

У відповідності до вимог ст.ст.12,13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як передбачено ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За загальними правилами доказування, визначеними статями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено, на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що 20.02.2020 року, ОСОБА_1 підписала в АТ «Таскомбанк» вказану заяву, відповідно до умов якої їй було надано кредит у сумі 46156 грн., з яких сума кредиту без комісії 44000 грн., шляхом перерахування на її поточний рахунок в АТ «Таскомбанк» строком на 48 місяців.

Відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором, зокрема згідно Графіку платежів, який є Додатком №1 до Договору.

Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язання із приводу надання кредиту, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов?язання та договір.

Проте, всупереч умов Заяви-договору №670623-512 від 20.02.2020 року відповідач ОСОБА_1 не виконала свої зобов?язання, внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно Розрахунку заборгованості станом на 30.09.2025 року становить 81494,57 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 40780,72 грн., заборгованість по процентах (в т.ч. прострочені) 4,33 грн., заборгованість по комісії (в т.ч. прострочені) 40709,52 грн.

Щодо стягнення заборгованості по комісії.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по комісії за обслуговування кредиту в розмірі 40709,52 грн., то суд зазначає наступне.

Згідно із ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у виді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Частиною 1 ст.11 ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Таким чином, ЗУ «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Верховний Суд у постанові від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21 (провадження №61-4202сво22) зазначив, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (провадження №14-53цс21) зазначено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч.3 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п.3 ч.3 ст.47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

Відповідно до ч.5 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим законом, є нікчемним.

Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості за кредитом не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості за кредитом, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав і обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Оскільки сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит у цьому випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником.

Такі висновки викладені Верховним Судом у постанові від 07 червня 2023 року у справі №686/14530/15 (провадження №61-13299св22).

Умовами Заяви-договору №670623-512 від 20.02.2020 року передбачено сплату позичальником комісію за надання кредиту у розмірі 4,9%, що згідно п.1.1.2 складає 2156 грн., та щомісячної комісії за обслуговування кредиту, яка складає 4,9% від суми кредиту (а.с.19).

Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту передбачена в Графіку платежів.

Тобто, банком фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч.1 ст.11 ЗУ «Про споживче кредитування», і вказану плату встановлено без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем.

Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) дійшла висновку, що положення пунктів кредитного договору щодо обов?язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Зважаючи на вищезазначене, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості по комісії за обслуговування кредиту в розмірі 40709,52 грн. є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Отже, від заявленої загальної суми заборгованості 81494,57 грн., яка заявлена позивачем до стягнення з відповідача, слід відняти суму комісії за обслуговування кредиту в розмірі 40709,52 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості за вказаним договором становитиме 40 785,05 грн., а саме: 40780,72 грн. заборгованість по тілу кредиту, 4,33 грн. заборгованість по процентам.

Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі нею не наведені.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ «Таскомбанк» заборгованість за Заявою-договором №670623-512 від 20.02.2020 року у загальній сумі 40 785,05 грн. (81494,57 грн. 40709,52 грн.).

Розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1332,53 грн. (40 785,05 х 100% : 81494,57 = 50,05%; 2662,40 : 100% х 50,05% = 1332,53 грн.).

На підставі статей 11, 207, 526, 549, 598, 599, 611, 626, 628, 633, 634, 638, 1049, 1054, 1055, 1056-1 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

Позов Акціонерного товариства «Таскомбанк» (01032, м. Київ, С. Петлюри, буд. 30, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» кредитну заборгованість за Заявою-договором №670623-512 від 20.02.2020 року у розмірі 40 785 (сорок тисяч сімсот вісімдесят п?ять) грн. 05 коп., а також судові витрати у розмірі 1332,53 грн. сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Косівським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Косівського районного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач може оскаржити рішення суду безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03 березня 2026 року.

Суддя Ю.С. Кіцула