ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/459/26Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І., Фетісової Т.Л., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бердника Віталія Вікторовича на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Черкасиобенерго» про захист прав споживача,

в с т а н о в и в :

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2025 року передано матеріали цивільної справи №711/11981/25 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Черкасиобенерго» про захист прав споживача, для розгляду за підсудністю до Золотоніського міскрайонного суду Черкаської області.

Ухвала суду мотивована тим, що даний спір стосується стягнення із відповідача грошових коштів за порушення строку надання послуг з приєднання будинку позивача до електричних мереж системи розподілу АТ «Черкасиобленерго» за адресою: АДРЕСА_1 , на який не поширюється юрисдикція (підсудність) Придніпровського районного суду м. Черкаси. Дана справа не підсудна Придніпровському районному суду м. Черкаси, а тому повинна бути передана для розгляду за підсудністю до Золотоніського міськрайнного суду Черкаської області, тобто за місцезнаходженням нерухомого майна, а саме будинку в с. Коробівка.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою представник ОСОБА_1 адвокат Бердник В.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права, тому просив її скасувати, а матеріали справи направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення пені, та відсоткової частини коштів за порушення строків приєднання, визначених Типовим договором про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу АТ «Черкасиобленерго» та Кодексом систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року №310, до електричних мереж його житлового будинку.

Вказує, що позовна заява не містить обґрунтувань щодо позбавлення позивача права користування, володіння або розпорядження нерухомим майном.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам.

Згідно з частиною першою статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Нерухоме майно є особливим об`єктом права власності, оскільки наділене специфічними рисами сталий зв`язок із землею, особлива цінність, неможливість переміщення без знецінення та зміни її призначення. Майнове право на об`єкт нерухомості є складовою частиною такого майна, як об`єкта цивільних прав.

Із пунктів 41, 42 роз`яснень, які містяться в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» випливає, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Правові висновки щодо застосування положень цивільного та господарського процесуального законодавства України про виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20).

З аналізу логічної послідовності змін до формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю випливає її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Подібні правові висновки щодо застосування правила виключної підсудності спорів з приводу нерухомого майна викладено у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

У постанові Верховного Суду від 25 лютого 2018 року у справі № 201/12876/17 (провадження № 61-35697св18) зазначено, що «правила виключної підсудності поширюються також на спори щодо майнових прав на незавершені будівництвом об`єкти нерухомості, об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни призначення».

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 (провадження № 61-30812св18) зазначено, що «правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно».

Як вбачається з матеріалів справи предметом даного спору є стягнення коштів за порушення строків приєднання, визначених Типовим договором про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу АТ «Черкасиобленерго» та Кодексом систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року №310, до електричних мереж житлового будинку позивача, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Незважаючи на те, що невиконання умов договору стосується приєднання житлового будинку позивача до електричних мереж, колегія суддів враховує, що предметом спору є стягнення коштів, а тому такий спір не пов`язаний з правом власності, користування чи розпорядження нерухомим майном.

На переконання колегії суддів, звернення з даним позовом за правилами загальної підсудності є правильним.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статі 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За викладених обставин, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції припустився порушення процесуальних норм та дійшов помилкового висновку про передачу справи за територіальною підсудністю до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області, а тому така ухвала не може бути визнана законною і обґрунтованою.

Відтак, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бердника Віталія Вікторовича задовольнити.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2025 року скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді