КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/4210/2026
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м. Київ

Справа № 753/16137/25

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 29 жовтня 2025 року, постановлену у складі судді Шаповалової К.В.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ліфанова Інна Олексіївна про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

встановив:

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 15 серпня 2025 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ліфанова Інна Олексіївна про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 29 жовтня 2025 року зупинено провадження у справі № 753/16137/25 до ухвалення Верховним Судом рішення за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року у цивільній справі № 753/92/23.

Не погоджуючись з ухвалою, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, мотивуючи такі вимоги наступним чином.

Постанова Київського апеляційного суду набрала законної сили в момент її прийняття - 28 травня 2025 року, тоді як передбачені пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України підстави установлюють обов`язок суду зупинити провадження у справі до набрання судовим рішенням законної сили в іншій справі. При цьому, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Оскільки в цьому судовому провадженні за наявними у матеріалах справи доказами можливо встановити фактичні обставини справи, то підстави для зупинення провадження - відсутні.

Між цією справою і справою № 753/92/23 відсутній тісний матеріально-правовий зв`язок, оскільки предметом розгляду у цій справі є спадкові правовідносини, тоді як у справі № 753/92/23 - відносини, пов`язані із встановленням факту спільного проживання без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частини квартири АДРЕСА_1 , квартири АДРЕСА_2 та на 1/2 частини вартості будівельних матеріалів (прибудови пл. 42,7 кв.м.) садового будинку АДРЕСА_3 в сумі 128 721,17 грн., та виключення зазначеного майна зі складу спадкової маси.

ОСОБА_4 (позивач у справі № 753/92/23) матиме змогу порушити провадження за нововиявленими обставинами, якщо рішенням суду першої інстанції буде задоволено позов ОСОБА_3 , а незаконною постановою суду касаційної інстанції буде скасовано постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року у справі № 753/92/23.

В матеріалах справи відсутнє рішення Дарницького районного суду міста Києва і постанова Київського апеляційного суду у справі № 753/92/23, тому суд першої інстанції вдався до збору доказів, отримавши відповідні судові рішення з ЄДРСР, або встановивши обставини зі слів представника позивача.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 був обізнаний, зокрема, про відкриття касаційного провадження у справі № 753/92/23, оскільки в зазначеній справі він представляв інтереси ОСОБА_4 , а в цій справі він представляє інтереси ОСОБА_3 , який мав статус відповідача у справі № 753/92/23. Будучи обізнаним про існування постанови Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року у справі № 753/92/23, в порушення частини третьої статті 177 ЦПК України до позовної заяви не додав клопотання про зупинення провадження у справі і не звертався з клопотанням про поновлення строку для подання заяви про зупинення провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно з частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, щодо зупинення провадження у справі, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, справу розглянуто апеляційним судом відповідно до статті 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

З`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що квартири за адресою: АДРЕСА_4 і за адресою: АДРЕСА_5 , є предметом спору у справі № 753/92/23 і що Дарницьким районним судом міста Києва було ухвалене рішення, яким визнано за ОСОБА_4 по 1/2 частки на вказані квартири, при цьому, ОСОБА_4 не залучена до участі у справі, у зв`язку з чим остаточне рішення у вищезазначеній справі прямо впливатиме на наслідки розгляду справи № 753/16137/25.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають нормам процесуального права і фактичним обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що у липні 2025 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ліфанова І.О. про визнання права власності на майно в порядку спадкування, в якому просив визнати право власності на майно в порядку спадкування за ОСОБА_3 , а саме:

- на квартиру АДРЕСА_1 ;

- на квартиру АДРЕСА_6 ;

- на квартиру АДРЕСА_2 ;

- на садовий будинок, розташований в садовому товаристві «Восход-1» за адресою: АДРЕСА_7 ;

- на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,0608 га за кадастровим номером :90:938:0002, розташовану в садовому товаристві «Восход-1» за адресою: АДРЕСА_7 .

Водночас, рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 28 травня 2024 року у справі № 753/92/23 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ліфанова І.О. про визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на частину майна, як на частку в спільній сумісній власності подружжя, та виключення частини майна зі складу спадкового майна, - задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 як чоловіка та жінки без шлюбу в період з 01 вересня 2008 року по 25 лютого 2022 року включно.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на частку в спільній сумісній власності подружжя: на 1/ 2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_4 і на 1/ 2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_5 . У решті вимог - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року у справі № 753/92/23 рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 травня 2024 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову - відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2025 року у справі № 753/92/23 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року.

Встановивши вищенаведені обставини, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Визначаючи наявність підстав, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

В абзаці 4 пункті 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Таким чином, необхідність зупинення провадження у справі за пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто, між справами, що розглядаються, повинен існувати правовий зв`язок, який виражається у тому, що факти, встановлені в одній справі, будуть мати значення для іншої справи.

Зважаючи на те, що у справі № 753/92/23 судами вирішується питання щодо права власності ОСОБА_4 на частину квартир, що знаходяться за адресами: АДРЕСА_4 і АДРЕСА_5 , які є предметом спору у цій справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що судове рішення суду касаційної інстанції впливатиме на результат розгляду цієї справи.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для зупинення провадження у справі відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, оскільки постанова Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року набула законної сили в день її прийняття, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Як встановлено колегією суддів, ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2025 року у справі № 753/92/23 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 24 лютого 2026 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України однією із засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

В абзацах третьому-п`ятому пункту 7.7. Рішення від 22 листопада 2023 р. № 10-р(II)/2023 Конституційний Суд України сформулював юридичний висновок, згідно з яким додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) полягає, зокрема, у тому, що жоден із учасників справи або інших юридично заінтересованих у розгляді справи осіб не має права вимагати касаційного перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення лише для повторного слухання справи та ухвалення нового судового рішення.

Чинне врегулювання у ЦПК України процесуальних відносин із касаційного перегляду у цивільних справах судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, узгоджено з приписом пункту 8 частини другої статті 129 Основного Закону України та відповідає ролі Верховного Суду не лише як суду касаційної інстанції у цивільних справах, а й як найвищого суду в системі судоустрою України (частина третя статті 125 Конституції України).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів.

Відповідно до норм ЦПК України касаційне провадження є однією зі стадій судового провадження. При цьому, наявна в пункті 6 частини першої статті 251 ЦПК України фраза «в порядку цивільного судочинства» дає підстави вважати, що за цією нормою процесуального права суд зобов`язаний ухвалити процесуальне рішення про зупинення провадження у справі через об`єктивну неможливість розгляду цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі, яка розглядається, зокрема, в порядку цивільного судочинства, незалежно від того, в якій судовій інстанції, тобто на якій стадії судового розгляду, перебуває інша справа, а однією з визначальних умов для зупинення провадження є саме розгляд справи в порядку цивільного судочинства, що також включає стадію касаційного провадження.

Таким чином, враховуючи зміст пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, в даному випадку набрання законної сили постановою Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року не може бути підставою для відмови у задоволенні клопотання про зупинення провадження у даній справі, оскільки у справі № 753/92/23 було відкрито касаційне провадження, за результатами якого буде прийнято відповідне судове рішення, що, враховуючи предмет спору в обох справах, безпосередньо так чи інакше впливатиме на результат провадження у цій справі.

Апелянт також вважає, що відсутній матеріально-правовий зв`язок між зазначеними справами. Проте апеляційний суд не погоджується з такими доводами, зважаючи на наступне.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_3 вбачається, що позивач просив суд визнати за ним право власності на майно в порядку спадкування, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1 і на квартиру АДРЕСА_2 .

Натомість, у справі № 753/92/23 ОСОБА_4 просила суд визнати за нею по 1/2 на квартиру АДРЕСА_1 і на квартиру АДРЕСА_2 .

Матеріально-правовий зв`язок між обома справами обумовлений тим, що можливе скасування судом касаційної інстанції постанови Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року та поновлення юридичної сили рішення суду першої інстанції, яким позов ОСОБА_4 було задоволено частково, безпосередньо впливатиме на обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 , пред`явлених у цій справі, оскільки позивач просив суд визнати за ним право власності на зазначене нерухоме майно у повному обсязі, а не в частці.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 матиме змогу порушити в цій справі провадження за нововиявленими обставинами у разі задоволення касаційної скарги і скасування постанови апеляційного суду.

Відповідно до частини другої статті 423 ЦПК України рішення, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами (постанова Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 909/1190/17).

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору також не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення.

При цьому є чітке розмежування поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту): так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами. Виникнення нових обставин або зміна обставин після вирішення спору або розгляду справи не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення. Не може також вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи, або ті обставини, яких не існувало на момент вирішення спору (постанова Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 904/4470/16).

Таким чином, можливе скасування судом касаційної інстанції постанови Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року у справі № 753/92/23 не свідчитиме про існування нововиявлених у цій справі обставин, а вказуватиме про існування нових обставин, що не є підставою для перегляду судового рішення за відповідною процедурою.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд фактично зібрав докази з власної ініціативи, отримавши судові рішення у справі № 753/92/23 з Єдиного державного реєстру судових рішень, тоді як у матеріалах справи вони відсутні, колегія суддів відхиляє.

Відповідно до частин першої, третьої і п`ятої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України.

Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру.

Таким чином, здійснюючи правосуддя, суддя має право користуватися ЄДРСР без будь-яких обмежень.

Стосовно доводів апеляційної скарги про обізнаність адвоката Бойкова О.С. про зміст постанови Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року, та його обов`язок заявити клопотання про зупинення провадження разом з пред`явленням позову, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки цивільне судочинство здійснюється за принципом диспозитивності, який, зокрема, передбачає, що сторони розпоряджаються своїми правами, одним з-поміж яких є право заявляти клопотання, на власний розсуд. При цьому, норми цивільного процесуального права не передбачають для позивача обов`язку заявляти клопотання саме одночасно з пред`явленням позову.

Крім цього, зупинення провадження у справі допускається на будь-якому етапі судового провадження, тож подання відповідного клопотання після відкриття провадження не відіграє істотно значення при вирішенні питання про зупинення провадження у справі, а значення має саме існування обставин, з огляду на які суд зобов`язаний зупинити провадження у справі.

Також колегія суддів зауважує, що касаційне провадження у справі № 753/92/23 було відкрите 18 вересня 2025 року, тоді як позов пред`явлено - 28 липня 2025 року, тобто майже як за два місяці до відкриття касаційного провадження, що вказує на неможливість адвоката заявити вищезазначене клопотання разом з позовом.

Відповідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, оскільки постановлена з додержанням норм процесуального права, а висновки суду відповідають фактичним обставинам, зважаючи на що підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 29 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.