Справа № 347/2579/25
Провадження № 2/347/241/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Книщука Р.М.,

секретаря Лазорик А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Косів цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.09.2024р. між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №153798 на суму 35 295грн. На виконання умов Кредитного договору, 17.09.2024 первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку № НОМЕР_1 відповідача, що, в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію первісного кредитора. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, що підтверджується довідкою про перерахування коштів. 10.10.2024 первісний кредитор та позивач уклали Договір факторингу № 10102024, згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, на момент подання позовної заяви, за кредитним договором становить - 35 705,63 грн, яка складається з: 35 295,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 9,63 грн - заборгованість по несплаченим відсотках за користування кредитом; 401,00 грн - заборгованість по комісії; 0,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи).

В добровільному порядку відповідач не бажає погасити вказану суму заборгованості, а тому просить позов задоволити.

В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просить розгляд справи проводити у відсутності представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав.

При викладених обставинах суд прийшов до висновку, що відповідач був повідомлений про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України.

Відповідно до ст. 281 ЦПК України Косівський районним судом Івано-Франківської області була постановлена ухвала від 03.03.2026 року про заочний розгляд справи.

Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В свою чергу, положеннями ст.ст. 525-527 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами ст. 629 ЦК України.

Крім цього, статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 3 статті 207 Цивільного кодексу України визначено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Як вбачається з матеріалів справи 17.09.2024р. між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №153798 на суму 35 295грн., що стверджується договором про споживчий кредит №153798 від 17.09.2024р. У вказаному договорі зазначений номер рахунку/картки позичальника ОСОБА_1 - НОМЕР_2 на яку відповідачу було перераховано грошові кошти в сумі, зазначеній в кредитному договорі.

До матеріалів справи долучено клопотання представника позивача про витребування доказів, яке ухвалою Косівського районного суду від 03.02.2026р. було задоволено щодо витребування у АТ «ТаскомБанк» письмові докази, а саме інформації чи емітувалась на ім`я ОСОБА_1 платіжна картка НОМЕР_1; про факт зарахування коштів на картковий рахунок - маска Картки НОМЕР_3 , у період з період з 17.09.2024 по 22.09.2024 у сумі 17,93 грн; чи емітувалась будь-яка інша платіжна картка на ім`я ОСОБА_1 ; чи є/був номер телефону НОМЕР_4 фінансовим номером телефону за картковим рахунком - маска Картки НОМЕР_3 та чи знаходиться/знаходився вказаний номер телефону в анкетних даних ОСОБА_1 . У разі підтвердження зарахування коштів ОСОБА_1 на картковий рахунок - маска карти НОМЕР_3 , за період з 17.09.2024 по 22.09.2024 у сумі 17,93 грн, витребувати інформацію у вигляді: первинних документів бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення), що підтвердять дану інформацію. У випадку неможливості надати вищезгадані первинні документи, надати інші, прирівняні до них (довідки/листи, що підтверджують факт зарахування коштів на рахунок - маска карти позичальника); повного номера рахунка маска картки НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 . У випадку, якщо номер телефону НОМЕР_4 не знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 за платіжною карткою маска Картки НОМЕР_3 , витребувати номери телефонів що знаходяться/знаходились в анкетних даних ОСОБА_1 (Клієнта банку) за платіжною карткою маска Картки НОМЕР_3 . У випадку, якщо картковий рахунок - маска карти НОМЕР_3 не належить позичальнику, витребувати інформацію щодо особи, якій належить картковий рахунок - маска Карти НОМЕР_3 .

Згідно інформації АТ «ТаскомБанк» від 17.02.2026р., на виконання ухвали Косівського районного суду Івано-Франківської області про витребування доказів від 03.02.2026 надано інформацію про те, що ОСОБА_1 оформлено віртуальну банківську платіжну картку № НОМЕР_5 , яка існує тільки в цифровій формі, без фізичного носія. Станом на 04.02.2026 ОСОБА_1 в АТ «ТАСКОМБАНК» закрито рахунок, до якого емітовано платіжну картку: № НОМЕР_5 . Інші платіжні картки ОСОБА_1 не емітувалися.

Також підтверджують зарахування 17.09.2024 о 12:55:35 год. на рахунок ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) № НОМЕР_7 у гривнях, операції по якому здійснювались за допомогою зазначеної в резолютивній частині ухвали банківської платіжної картки № НОМЕР_5 , грошових коштів в сумі 17,93 гривень (сімнадцять грн. 93 коп.) та надали виписку по рахунку № НОМЕР_7 у гривнях за період з 17.09.2024 по 22.09.2024р., для підтвердження інформації про зарахування 17,93грн. Зазначений в ухвалі номер телефону НОМЕР_4 є фінансовим номером телефону ОСОБА_1 та знаходиться в його анкетних даних.

Таким чином, наведені судом обставини дають підстави стверджувати, що представником позивача при зверненні до суду не подано належних та допустимих доказів перерахування первісним кредитором ТОВ «ФК «Кредіплюс» на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 35 295грн., згідно договору №153798 від 17.09.2024р.

Крім цього, у матеріалах справи відсутні будь-які платіжні інструкції, меморіальні ордери або повні виписки з банківського рахунку, які б фіксували саме зарахування на рахунок відповідача грошових коштів в сумі 35 295грн. В той час коли в матеріалах справи наявна інформація про те, що на банківську платіжну картку № НОМЕР_5 , яка вказана в кредитному договорі зараховано грошові кошти в сумі 17,93грн., тобто сума коштів, яка не відповідає укладеному кредитному договору.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України, договір позики є реальним і вважається укладеним з моменту передання грошей. Відсутність підтвердження факту отримання коштів позичальником нівелює факт виникнення боргового зобов`язання, оскільки неможливо встановити початкову суму основного боргу.

Тобто, відповідно до вказаних обставин, укладення договору між сторонами не відбулося, оскільки відсутнє підтвердження про отримання відповідачем ОСОБА_1 саме грошових коштів в сумі 35 295грн., що позбавляє можливості суд встановити початкову суму основного боргу.

Судом встановлено, що 10.10.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено Договір факторингу № 10102024, згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Однак, позивач не скористався своїм правом вимоги та не надав суду зазначених банківських документів, які б підтверджували історію руху коштів та реальний розмір заборгованості.

Наданий позивачем графік платежів за кредитним договором не є первинним бухгалтерським документом. Він є лише внутрішнім документом фінансової установи, який відображає односторонні нарахування, і за відсутності доказів реального руху коштів по рахунку такий документ не може вважатися беззаперечним доказом існування заборгованості. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18.

Крім цього, в додатках до позовної заяви в п.7 вказаний витяг з довідки про перерахування грошових коштів, який не може бути належним доказом та підтверджувати перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача в сумі 35 295грн., оскільки документ умисно закреслений (графи відсутні) та не містить жодних грошових сум.

Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Таким чином, враховуючи викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Оскільки у позові відмовлено, судові витрати згідно зі ст. 141 ЦПК України залишаються за позивачем.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст.526,527,530,615,625,1066,1068,1212 ЦК України, ст.ст.2,10,11,57-60,88,209,212-215,224-226 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Р.М. Книщук