Справа № 523/5176/25
Провадження №2/523/1225/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2026 р. м.Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси у складі

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря - Ячменьової Д.В.,

представниці позивача - Дмитрієвої Т.П.,

відповідачки - ОСОБА_1 ,

представниці третьої особи -Слобідської Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м. Одесі цивільну справу за позовом Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

УСТАНОВИВ:

28 березня 2025 року до суду надійшла позовна заява Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав стосовно малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнення з неї на користь дитини на її утримання аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку.

В обґрунтування позову позивач вказав на те, що мати дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно доньки, яка є дитиною інвалідом, оскільки свідомо не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування дитини, не створює умови для нормального проживання.

17 квітня 2025 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

02 червня 2025 року закрито підготовче провадження.

У судових засіданнях представниця позивача підтримала позовні вимоги, посилаючись на те, що дитина недоглянута, не отримує належного піклування, з лютого не зверталася до лікарні з приводу лікування доньки-інваліда, мати зловживає алкогольними напоями, тому дитина не повинна знаходитися з матір`ю.

Відповідачка заперечувала проти позову та зазначила, що від призначеного лікування доньці ставало тільки гірше, вона сама краще знає, як лікувати дитину, тому перестала звертатися у поліклініку та продовжувати призначене лікування, памперси у поліклініці не брала, бо ними заперечували волонтери. У ході розгляду справи просила ще раз перевірити її умови проживання.

У своїх письмових запереченнях, наданих у судовому засіданні 08 жовтня 2025 року, відповідачка зазначила, що її донька забезпечена усім необхідним, у квартирі є її власна кімната з ліжком та іграшками, у квартирі є необхідна побутова техніка, гаряча вода, завдяки цьому догляд за дитиною здійснювався в комфортних для неї умовах. Харчування доньці вона надавала регулярно та воно було різноманітним. На момент вилучення дитини морозильна камера була заповнена заготовками їжі, в холодильнику та на столі були солодощі, фрукти та овочі, дитина мала збалансований раціон на постійній основі, також у квартирі були усі необхідні засоби для догляду (гігієна, підгузки). Дитина була забезпечена одягом за віком і розміром, мала взуття, верхній одяг, спідню білизну, одяг на кожен день для прогулянок і домашній одяг.

Донька отримувала усі необхідні ліки, поліклініку вони відвідували регулярно у разі виникнення проблем зі здоров`ям, на підтвердження чого надала медичну документацію. Ліки за рецептом та підгузки отримувала регулярно.

Її донька навчилася ходити, своєрідно бігати, сідати на стілець завдяки зусиллям відповідачки, але стан її здоров`я через вроджені вади не дають можливості навчити її іншим навичкам. Проте, незважаючи на це, вона з дитиною постійно проводила побутове навчання, здійснювала регулярні прогулянки на свіжому повітрі, що також сприяли її фізичному розвитку. Відповідачка вважає, що виховувала доньку в любові, співала їй пісні, розповідала віршики, тому вважає, що спільне проведення часу гарно впливало на її духовний розвиток.

Представниця третьої особи підтримала позов з підстав вказаних у ньому.

Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке.

Судом встановлено, що 16 березня 2025 року в телефонному режимі від відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області до Служби у справах дітей Одеської міської ради надійшла інформація про отримання службою «102» повідомлення від жінки про те, що її малолітню доньку, інваліда з дитинства, зґвалтував невідомий чоловік за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою належного реагування на повідомлення представники ювенальної превенції відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області спільно зі співробітниками Служби у справах дітей Одеської міської ради негайно здійснили виїзд за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого встановлено наступне: у квартирі знаходилася дитина - особа з інвалідністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Мати перебувала в стані, схожому на сильне алкогольне сп`яніння, поводила себе неадекватно, агресивно, на обличчі був великий синець, пояснити, що сталося не могла, повторювала нецензурною лексикою, що їй все набридло. В квартирі був сильний сморід, не прибрано, на підлозі сміття та шматки волосся: ОСОБА_1 маленькими манікюрними ножицями обрізала з однієї сторони голови скуйовджене волосся своєї дитини.

Малолітня ОСОБА_2 не розмовляє, відсутні навички самообслуговування, на момент відвідування була занедбана, одягнена в брудний одяг, поруч з дитиною відчувається різкий неприємний запах.

За результатами обстеження умов проживання родини за адресою: АДРЕСА_1 , спеціалісти Служби у справах дітей Одеської міської ради 16 травня 2025 року склали акт обстеження, яким встановлено незадовільні умови перебування малолітньої дитини.

Відповідно до п.п. 5, 9 Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2020 № 585, також проведено оцінку рівня безпеки малолітньої ОСОБА_2 , в результаті якої встановлено, що дитина має зовнішні ознаки недогляду та занедбаності, не забезпечена необхідним харчуванням, необхідною медичною допомогою, одягом, який відповідає віку, належними умовами перебування, належним наглядом матері. В помешканні, де перебуває дитина, через сморід важко дихати. Дитина, через вади здоров`я, не може нічого пояснити. Мати ОСОБА_1 , перебуваючи у стані, схожому на алкогольне сп`яніння, поводила себе неадекватно, агресивно. Повідомила, що доньку ніхто не ґвалтував, але пояснити навіщо вона повідомила про це службу «102» не могла.

В судовому засіданні відповідачка зазначила, що не розуміє, можливо їй наснилося подія про доньку, і прокинувшись, вона викликала відразу поліцію.

Оскільки спеціалісти дійшли висновку, що перебування малолітньої ОСОБА_2 разом з матір`ю ОСОБА_1 негативно впливає на її життя, стан здоров`я, розвиток та призводить до неналежного рівня задоволення її індивідуальних потреб відповідно до віку та стану здоров`я, загрожує її життю та здоров`ю, тому визначили рівень безпеки дитини - дуже небезпечно.

В подальшому у межах компетенції бригадою швидкої медичної допомоги та спеціалістами Служби у справах дітей ОМР малолітню ОСОБА_2 доставили до гінекологічного відділення КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» Одеської обласної ради для огляду гінекологом через звернення матері про зґвалтування дитини. Відповідно до довідки, наданої лікарем-гінекологом Дмітрієвим В.В. від 16 березня 2025 року, факт зґвалтування дитини не підтверджений. Малолітню ОСОБА_2 доставили до КНП «Міська дитяча лікарня № 3 Одеської міської ради» з метою проведення повного медичного обстеження та надання необхідної медичної допомоги.

За інформацією КНП «Дитяча міська поліклініка № 2» Одеської міської ради від 02 лютого 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , проживає дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 . Дитина спостерігається в закладі з народження, медична декларація укладена з лікарем-педіатром Каманіциною Л.І. , дитина має статус «дитини з інвалідністю підгрупи А» (підставою для встановлення дитині даної категорії є виключно висока ступінь втрати здоров`я та надзвичайна (повна) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактична нездатність до самообслуговування). Стан дитини важкий, потребує постійного догляду та регулярного отримання терапії. Останнім часом мати з дитиною поліклініку не відвідує, за рецептами на ліки та підгузки не звертається, на телефоні дзвінки не відповідає, при відвідуванні вдома двері ніхто не відчиняє. Зі слів сусідів останнім часом мати дівчинки зловживає алкогольними напоями. Враховуючи важкість основного захворювання дитини, супутніх станів при порушенні режиму прийому препаратів та відсутності достатнього рівня догляду є загроза життю дитини.

Отримавши вказану інформацію, спеціалісти Служби у справах дітей неодноразово здійснювали виїзди за місцем проживання родини ОСОБА_5 , але двері ніхто не відчиняв. І тільки 16 березня 2025 року в результаті спільного виїзду спеціалістів Служби у справах дітей ОМР та правоохоронних органів за викликом бригади швидкої медичної допомоги, вдалося зайти до квартири, в якій проживає родина ОСОБА_5 .

Рішенням Пересипського (Суворовського) районного суду м. Одеси від 27 січня 2020 року у справі № 523/16213/19 виключено з актового запису про народження № 7877 від 13 серпня 2015 року, вчиненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції відомості про батька ОСОБА_2 .

18 березня 2025 року на підставі клопотання та документів, поданих Службою у справах дітей Одеської міської ради, Пересипською районною адміністрацією Одеської міської ради видано розпорядження № 180р про негайне відібрання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері ОСОБА_1 .

14 квітня 2025 року Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради ухвалила висновок, згідно з яким вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав відносно доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З наданих відповідачкою доказів вбачається, що донька проходила обстеження, лікування, відвідування дитячої медичної установи з 2015 року по 2024 роки, з 24 жовтня по 18 листопада 2024 року проходила дитина проходила обстеження в КНП "ООМЦПЗ" ООР у супроводі матері, 18 листопада 2024 року дитина проходила ЛКК.

02 квітня 2025 року відповідачка зверталася до Служби у справах дітей ОМР з проханням відвідувати дитину, також повідомила про готовність виконання батьківських обовязків, відвідування психолога та проходження лікування.

За зверненням відповідачки ОСОБА_1 . Службою у справах дітей ОМР проведено обстеження умов проживання та складеному акті зазначено, в квартирі прибрано, сучасний ремонт, побутова техніка та меблі в наявності, родина забезпечена усім необхідним. Для дитини окрема кімната, спальне місце, стіл для навчання, іграшки , книжки у наявності, створені необхідні умови.

Відповідно до частини першої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони відповідно до п.2 ч.1 та ч.2 ст.164 СК України можуть бути позбавлені судом батьківських прав.

Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-и) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей».

Нормами ч.6 ст.19 СК України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до положення пунктів 15 та 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід застосовувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Верховний Суд зазначає, що з огляду на приписи пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли батьки свідомо та умисно не здійснюють батьківських прав та ухиляються від їх виконання.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості зміни такої поведінки. Позбавлення батьківських прав позбавляє батька/матір спільного родинного життя з дитиною та не відповідає меті їх возз`єднання.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У пукнтах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Реалізація взаємного спілкування між матір`ю чи батьком і дитиною становить засадову складову сімейного життя у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (MAMCHUR v. UKRAINE), заява № 10383/09, пункт 100, ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, пункт 51).

Позбавлення батьківських прав скасовує зв`язок одного з батьків з дитиною і позбавляє його всіх батьківських прав щодо неї, у тому числі права на контакт. Поділ сім`ї є дуже серйозним втручанням ( рішення ЄСПЛ від 18 червня 2019 року у справі «Хаддад проти Іспанії» (Haddad v. Spain), заява № 16572/17, пункт 54).

У рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява N 39948/06, пункт 49, ЄСПЛ зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Позбавлення особи батьківських прав є особливо далекосяжним заходом, який позбавляє одного з батьків сімейного життя з дитиною, і не відповідає меті їх возз`єднання. Ця сфера особливо потребує захисту від свавільного втручання (рішення ЄСПЛ від 08 січня 2013 року у справі «S.S. проти Словенії» (S.S. v. SLOVENIA), заява № 40938/16, пункт 96).

Відповідно до статті 81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 358/689/22, провадження № 61-13923св23).

Тлумачення частини шостої статі 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19, провадження № 61-1344св20.

У своїй практиці ЄСПЛ керується тим, що необхідно зробити все можливе, щоб зберегти особисті стосунки між батьками і дітьми та, якщо це доречно, «відновити» сім`ю (рішення від 10 січня 2017 року у справі «Кацпер Новаковський проти Польщі» (Kacper Nowakowski v. Poland), заява № 32407/13, пункт 75).

Позбавлення батьківських прав як винятковий захід є істотним правовим наслідком як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини матері.

Проаналізувавши надані докази, суд вважає, що висновок органу опіки і піклування суперечить інтересам дитини на повноцінну сім`ю та увагу від матері, та інтересам самої матері, поведінка якої вказує на бажання турбуватися про доньку, виконання батьківських обов`язків та небайдужість до її стану здоров`я.

Оцінивши усі докази в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в тому числі і стягнення аліментів, яка є похідною від вимоги про позбавлення батьківських прав. Позивач не надав переконливих доказів свідомого нехтування відповідачкою батьківськими обов`язками тривалий час, тоді як відповідачка проявляє бажання повернути дитину опікуватися, дбати про її здоров`я, про що неодноразово заявляла у судових засіданнях та демонструвала наявність у неї такої можливості.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 258-259, 263, 265, 268, 273, 353-355 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позов Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Рішення складено 06 березня 2026 року.

Суддя