Житомирський апеляційний суд
Справа №275/1117/25 Головуючий у 1-й інст. Лівочка Л. І.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Павицької Т.М., Панкеєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м.Житомирі

цивільну справу №275/1117/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області від 01 грудня 2025 року, яка постановлена під головуванням судді Лівочки Л.І. у смт Брусилові,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» на свою користь у відшкодування спричиненої йому моральної шкоди 30 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що Брусилівський районний суд Житомирської області в справі №275/859/25 ухвалив 07 листопада 2025 року рішення, яким повністю відмовив ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у задоволенні до нього позову про стягнення кредитної заборгованості. У зв`язку з цим він зазнав душевних страждань через: неправомірні вимоги про борг, якого не було; незаконне повторне звернення фінансової компанії; тягар участі у тривалих судових діях; страх незаконного стягнення та блокування рахунків; тривале порушення його спокою; реальну загрозу погіршення його репутації.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 01 грудня 2025 року позовна заява ОСОБА_1 до ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про відшкодування моральної шкоди, визнана неподаною та повернута позивачу.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та повернути справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми ст.5 Закону України «Про судовий збір». У цій справі він є споживачем, а спір виник із споживчих правовідносин, що підтверджується договором кредитування, укладеним між МФО та фізичною особою; відповідач фінансова установа, яка викупила борг; вимоги пов`язані з порушенням прав споживача, у тому числі неправомірним стягненням, погрозами, моральною шкодою. Відповідно до ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач звільняється від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, що пов`язаний з порушенням його прав. Вказана норма права має перевагу над загальною нормою Закону України «Про судовий збір».

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

При цьому посилається на те, що скаржник не довів належність до жодної з категорій осіб, визначених ст.5 Закону України «Про судовий збір», та не надав жодних доказів його скрутного матеріального становища, відсутності доходів та неможливості працювати, відсутності майна та/або неможливості отримувати доходи від нього. ОСОБА_1 не вчинив жодних дій для усунення недоліків (сплати судового збору). Подання лише заяви про звільнення від сплати судового збору не є усуненням недоліків позовної заяви, якщо така заява є необґрунтованою. Вважає, що судом першої інстанції правильно застосовані норми частини третьої ст.185 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Визнаючи позовну заяву ОСОБА_1 неподаною та повертаючи її позивачу, суд першої інстанції виходив із невідповідності позовної заяви вимогам частини третьої ст.175 ЦПК України, а саме: несплати судового збору.

Такі висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на додержанні норм процесуального та матеріального права.

Так, згідно з положеннями частини першої третьої ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст.175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Окрім того, відповідно до частини четвертої ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про відшкодування моральної шкоди, оскільки 07 листопада 2025 року в справі №275/859/25 суд ухвалив рішення, яким повністю відмовив ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості. До позовної заяви долучена заява про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 17 листопада 2025 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху, із посиланням на те, що не відповідає вимогам частини четвертої ст.177 ЦПК України, а саме, до позовної заяви не додано документу, що підтверджує сплату судового збору, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

На виконання вимог вказаної вище ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху, позивач 18 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» подав заяву про звільнення від сплати судового збору, з посиланнями на законодавство, зокрема на ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Проте, суд першої інстанції визнав позовну заяву неподаною та повернув її позивачеві, пославшись на те, що позивач не відноситься до категорії осіб, які згідно зі ст.ст.5,8 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору. Також позивачем, який є працездатною особою, не надано доказів скрутного його матеріального становища, відсутності доходів та неможливості працювати, відсутності майна та або неможливості отримувати доходи від нього.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Дійсно у ст.5 Закону України «Про судовий збір» визначений перелік пільг щодо сплати судового збору, але системний і комплексний аналіз зазначеного Закону та ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави для висновку про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому в ст.5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним Законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що ст.5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний Закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Частиною третьою ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Відступаючи від практики Верховного Суду України, колегія суддів Великої Палати Верховного Суду в постанові від 21 березня 2018 року в справі №761/24881/16-ц дійшла висновку, що порушені права можуть захищатися як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі №761/24672/15-ц вказано, що «у ст.5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, у якому не передбачено звільнення від сплати судового збору споживачів - за позовами, що пов`язані з порушенням їхніх прав. Разом із тим у частині третій ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Системний і комплексний аналіз зазначених норм дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб, як «споживачі, які звернулися з позовними вимогами про захист порушених справ», у переліку осіб, що мають пільги щодо сплати судового збору, установленому в ст.5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів, а саме Законом України «Про захист прав споживачів». Окрім того, ст.5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору».

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позов ОСОБА_1 пов`язаний з порушенням відповідачем його прав як споживача фінансово-кредитних послуг, про що свідчать заявлені ним позовні вимоги до ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Отже, суд першої інстанції безпідставно поклав на ОСОБА_1 , який звернувся до суду із позовом до ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за захистом своїх прав як споживач, обов`язок зі сплати судового збору та помилково повернув позовну заяву в зв`язку з невиконанням ним ухвали суду про залишення його позовної заяви без руху, залишивши поза увагою заяви позивача про звільнення від сплати судового збору ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 08 серпня 2022 року в справі №727/5996/21.

За таких обставин, суд першої інстанції безпідставно залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху та в зв`язку з її невиконанням помилково визнав позову заяву неподаною та повернув її ОСОБА_1 .

Відповідно до п.4 частини першої ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, а тому помилкова ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,379,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області від 01 грудня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 06 березня 2026 року.

Головуюча Судді: