Номер провадження: 22-ц/813/2382/26
Справа № 509/5328/25
Головуючий у першій інстанції Спічак В.О.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянули у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Грохольської Марини Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2025 року, ухвалене у складі судді Спічака В.О. у приміщенні того ж суду

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох років,-

У С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом в якому просила суд, стягувати щомісячно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на її утримання у розмірі частини від усіх видів його заробітку, починаючи стягнення з моменту подачі до суду позову і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трьох років.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 29 січня 2022 року позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Подружжя має двох малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Родина проживає у найманій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка зазначає, що відповідач добровільно не надає їй матеріальної допомоги як матері їх спільних дітей, у зв`язку з чим позивачка вимушена звернутися до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох років задоволено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та також враховуючи позицію відповідача щодо визнання обставин, на які посилалась позивач як на підставу своїх вимог, приходить до висновку, що у відповідача існує можливість та обов`язок утримувати його дружину до досягнення їх спільною дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку.

Відповідачу в судовому засіданні був зачитаний повний текст позовної заяви, після чого позивач позов визнав, та підтвердив можливість сплачувати аліменти на утримання дружини у заявленому в позовній заяві розмірі, позиція відповідача була добровільною, виваженою та свідомою. Отже суд приймає визнання позову відповідачем у справі.

З урахуванням встановленого, виходячи з принципу, диспозитивності цивільного судочинства, справедливості та розумності, та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд вважає за можливе задовольнити вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини та стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дружини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трьох років.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача подала апеляційну скаргу, в якій просить суд змінити рішення Овідіопольського районного суду від 23.10.2025, а саме, зменшити розмір аліментів на утримання дружини, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з частини від усіх видів заробітку до досягнення дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трьох років, на 5000 грн. щомісячно.

В апеляційній скарзі зазначає, що зазначене рішення є таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, оскільки на утриманні відповідача знаходиться його мати, ОСОБА_5 , яка за станом свого здоров`я не має змоги працювати і утримувати себе.

На даний момент готуються документи для оформлення його матері статусу особи з інвалідністю.

Окрім цього, позивач допомагає своїй матері утримувати мою молодшу сестру, ОСОБА_6 , так як за станом свого здоров`я моя матір не може самостійно її утримувати, і потребує його допомоги.

З 11 січня 2008 року шлюб між батьками був розірваний, тому наразі його матір і молодша сестра знаходяться на його утриманні. На даний час, проживає зі своєю матір`ю та неповнолітньою сестрою за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується актом обстеження фактичного місця проживання/не проживання.

Також, на даний момент, на розгляді у Овідіопольському районному суді Одеської області знаходиться справа №509/5327/25 щодо розірвання шлюбу між відповідачем та ОСОБА_1 , та стягнення з нього аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей; ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, починаючи стягнення з дня подачі позову і до досягнення дітьми повноліття. Дані позовні вимоги об`єднані в одному позові.

Вищевказана справа на даний момент перебуває на стадії розгляду.

Після прийняття рішення по вищевказаній справі воно буде надане для долучення до апеляційної скарги.

Щодо явки сторін.

Представник скаржника та скаржник з`явились до судового засідання та надали свої пояснення, інші учасники справи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи до судового засідання не з`явились, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи, відповідно до ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача та відповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 29 січня 2022 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 виданим 29 січня 2022 року Овідіопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 9.

ІНФОРМАЦІЯ_6 у подружжя народилася донька ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 , виданим 07 листопада 2024 року Овідіопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 146.

Відповідно до наявних в матеріалах справи медичних документів ОСОБА_3 15.01.2025 був встановлений медичний діагноз - підгострий та хронічний вульвіт, ОСОБА_4 - встановлений медичний діагноз білково-енергетична недостатність легкого ступеню, функціональне порушення ШКТ; невеликий стеноз легеневої артерії; відкрите овальне вікно.

Відповідно паспортних даних зареєстрованим місцем проживання позивачки є: АДРЕСА_3 .

Дитина ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади №2024/013509437 від 07.11.2024 року.

У судовому засіданні відповідачем було визнано позовні вимоги у повному обсязі, а також обставини, на які посилалась позивачка у своїй позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач зазначив, що наразі він служить в Збройних Силах України, визнав можливість сплачувати аліменти на утримання дружини.

Крім того, відповідачем було визнано, що діти проживають разом з позивачкою, позивачка наразі займається їх вихованням та доглядом.

Поведінка відповідача свідчить про те, що він свій обов`язок утримання дружини до досягнення їх спільною молодшою донькою визнає.

При вирішенні питання про спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є особою працездатного віку, має постійний дохід, та має можливості надавати таку допомогу дружині й в подальшому.

Відповідно до ч. 8-10 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно ч. 1, ч. 4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Згідно із ч. 2 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років

Згідно із ч. 4 статті 84 СК України право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно із ч.6 статті 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. Як і раніше, в першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів.

Матеріальне становище платника оцінюється, виходячи з вартості належного йому майна, розміру заробітку (доходу). Про матеріальне становище також свідчить розмір витрат, що здійснюються платником на утримання себе й членів своєї сім`ї.

Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (ст. 80 Сімейного Кодексу України).

В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

В постанові Верховного Суду по справі № 750/9224/16-ц (провадження № 61-16837св18) від 13 червня 2018 року суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

За змістом ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Враховуючи, що між сторонами виник цивільно-правовий спір, він розглядається судом з дотриманням засад диспозитивності, рівності та змагальності сторін, у відповідності до вимог Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та також враховуючи позицію відповідача щодо визнання обставин, на які посилалась позивач як на підставу своїх вимог, приходить до висновку, що у відповідача існує можливість та обов`язок утримувати його дружину до досягнення їх спільною дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку.

Відповідачу в судовому засіданні був зачитаний повний текст позовної заяви, після чого позивач позов визнав, та підтвердив можливість сплачувати аліменти на утримання дружини у заявленому в позовній заяві розмірі, позиція відповідача була добровільною, виваженою та свідомою. Отже суд приймає визнання позову відповідачем у справі.

З урахуванням встановленого, виходячи з принципу, диспозитивності цивільного судочинства, справедливості та розумності, та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд першої інстанції вважав за можливе задовольнити вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини та стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дружини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трьох років.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною відповідача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не можуть бути підставою для зміни рішення суду першої інстанції, оскільки вони не спростовують встановлених судом обставин та ґрунтуються на нових твердженнях і доказах, які не досліджувалися судом першої інстанції з вини самого апелянта.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2025 року позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років було задоволено та стягнуто з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу).

Суд першої інстанції, ухвалюючи зазначене рішення, дослідив надані сторонами докази, встановив наявність правових підстав для стягнення аліментів на утримання дружини відповідно до вимог статей 84, 182 Сімейного кодексу України, а також врахував матеріальне становище сторін.

Разом з тим, в апеляційній скарзі скаржник вперше посилається на обставини щодо перебування на його утриманні матері, стану здоров`я матері, необхідності утримання молодшої сестри, надання медичних документів щодо стану здоров`я матері.

Однак будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції не надавав, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи, приймав участь у судовому засіданні та мав усі процесуальні можливості для подання таких доказів, більше того позовні вимоги визнав у повному обсязі.

В заяві від 10.03.2026 року адвокат відповідача просила приєднати до матеріалів рішення від 05.03.2026 року, однак не змогла пояснити суду яким чином воно впливає на рішення від 23.10.2025 року.

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Разом з тим, скаржник у своїй апеляційній скарзі не навів жодних обґрунтованих причин, які б свідчили про неможливість подання відповідних доказів під час розгляду справи судом першої інстанції.

Фактично наведені у скарзі обставини свідчать про зміну процесуальної поведінки відповідача, який не скористався своїм правом належним чином обґрунтувати свою позицію у суді першої інстанції, а після ухвалення рішення почав посилатися на нові обставини та подавати нові докази з метою перегляду законного та обґрунтованого рішення суду.

Таким чином, колегія суддів не бере до уваги надані нові докази на стадії апеляційного перегляду справи при ухвалення постанови.

Також такі дії скаржника суперечать принципам змагальності сторін, диспозитивності та процесуальної добросовісності, закріпленим у статтях 12, 13 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, саме під час розгляду справи судом першої інстанції.

Крім того, сам по собі факт можливого утримання матері чи надання допомоги родичам не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дружини, оскільки відповідно до положень Сімейного кодексу України першочерговим є обов`язок батьків щодо забезпечення належного утримання своєї дитини та матері дитини у період до досягнення нею трирічного віку.

Суд першої інстанції правильно врахував, що відповідач є працездатною особою молодого віку, а тому має реальну можливість виконувати покладений на нього законом обов`язок щодо матеріального утримання матері своїх малолітніх дітей.

Посилання скаржника на наявність іншої справи щодо стягнення аліментів на дітей також не може бути підставою для зміни оскаржуваного рішення, оскільки на момент ухвалення рішення у справі №509/5328/25 жодного судового рішення про стягнення з відповідача аліментів на дітей ухвалено не було, а тому зазначені обставини не могли бути враховані судом першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги зводяться фактично до незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції та намагання повторно дослідити обставини справи на підставі нових доказів, які не були подані раніше без поважних причин.

Крім того, доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги і з огляду на те, що скаржник фактично просить змінити не лише розмір, а й спосіб визначення аліментів.

Так, рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2025 року 5 аліменти на утримання дружини були стягнуті у частці від доходу відповідача, а саме у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу).

Водночас у своїй апеляційній скарзі скаржник просить суд визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі - 5000 грн. щомісячно.

Таким чином, скаржник фактично просить змінити спосіб стягнення аліментів - із частки від доходу на тверду грошову суму, що виходить за межі його доводів про нібито необхідність лише зменшення розміру аліментів.

Разом з тим, відповідно до положень Сімейного кодексу України, питання зміни способу стягнення аліментів (з частки від доходу на тверду грошову суму або навпаки) вирішується у позовному провадженні за відповідною вимогою сторони, а не шляхом перегляду рішення суду в апеляційному порядку.

Тобто скаржник у даній апеляційній скарзі фактично заявляє нову вимогу, яка не була предметом розгляду суду першої інстанції, що також свідчить про зміну його процесуальної позиції та намагання змінити предмет спору на стадії апеляційного перегляду.

Крім того, скаржником не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано належних доказів, які б свідчили про наявність підстав для визначення аліментів саме у твердій грошовій сумі.

За таких обставин підстав для зміни рішення суду першої інстанції у зазначеній частині не вбачається.

Таким чином, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди скаржника з висновками суду першої інстанції та не спростовують встановлених судом обставин справи і правильності застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до надання нових доказі, які не були досліджені судом першої інстанції при ухваленні рішення..

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу адвоката Грохольської Марини Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко