ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

суддів: Обідіної О.І., Пікуля В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження м. Полтава цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ОТП Банк»

на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2024 року Акціонерне товариство «ОТП БАНК» звернулось до суду із зазначеним позовом, у якому прохало суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 03.09.2020 у розмірі 37918,76 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту 8268,55 грн, заборгованість за відсотками 710,71 грн, заборгованість за прострочене тіло кредиту 16554,57 грн, заборгованість за простроченими відсотками 12384,936 грн.

В обґрунтування позову вказано, що 03.09.2020 між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про надання банківських послуг.

На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.

За умовами кредитування клієнт зобов`язаний щомісяця сплачувати встановлений мінімальний платіж. За користування кредитом передбачена сплата процентів: пільгова відсоткова ставка 0,01 % річних (діє в пільговий період), базова відсоткова ставка 3,3 % на місяць (у разі непогашення заборгованості в пільговий період).

Банк свої обов`язки за договором виконав, надавши можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах кредитного ліміту. Відповідач не надавала своєчасно грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Станом на 23.07.2024 прострочена заборгованість за кредитним договором становила 37918,76 грн.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області 12 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем докази не є належними та достатніми для висновку про наявність заборгованості за кредитним договором, її розміру, заявленого до стягнення, та користування позичальником кредитними коштами.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляціному порядку оскаржило АТ "ОТП банк", посилаючись на порушення норм матеріального права, прохало рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що ухвалюючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а також не досліджено докази наявні в матеріалах справи.

Зазначає, що 03.09.2020 між АТ «ОТП банк» та відповідачем було пілписано Заяву-Анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП банк» №0238/980/1782440/20, на підставі якої банк відкрив поточний (картковий) рахунок та надав електронний платіжний засіб, зокрема надано електронну картку MC Gold PayPass, Валюта UAH, відкрито поточний рахунок НОМЕР_1 .

Відповідно до абз. 4 Заява Анкета є невід`ємною частиною Договору про видачу та обслуговування міжнародних пластикових карток та Правил користування карткою, Інформаційного листа, Тарифів банку/Тарифного пакету приватного банківського обслуговування, які розміщені на офіційному сайті банку.

Пунктом 1 Правил користування карткою Додаток №2 до Договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток, визначено, що боргові зобов`язання це зобов`язання клієнта перед банком, включаючи поточні зобов`язання, щодо повернення суми кредиту, плати за користування кредитом/кредитною лінією, сплати комісій, штрафних санкцій, витрат та збитків банку.

Відповідно до п. 8.1.1.1.7.1 Публічного договору АТ «ОТП банк» проценти за користування кредитною лінією нараховується банком на суму заборгованості, яка була на початку розрахункового циклу та/або яка виникла протягом такого циклу, з урахуванням усіх надходжень в погашення зазначеної заборгованості протягом даного розрахункового періоду.

Проценти за користування кредитною лінією розраховуються щодня, з урахуванням фактичної суми використаних кредитних коштів та фактичного часу користування кредитними коштами, включаючи день виникнення заборгованості за картковим рахунком та виключаючи день повернення кредитних коштів, виходячи із розрахунку 365 днів у році (або 366 днів).

Зазначає, що відповідач, підписавши Кредитний договір , зобов`язалася щомісячно до кінця строку дії кожного платіжного періоду сплачувати мінімальний платіж, що включає в себе часткове погашення тіла кредиту та % за користування цими коштами.

На дату укладення Заяви-Анкети розмір процентної ставки становив 3.3% в місяць, на час пільгового періоду 0.01%.

Вважає, підтвердженням того, що ОСОБА_1 була ознайомлена з необхідністю сплати мінімального платежу та іншими умовами Договору та Правилами користування карткою є те, що вона тривалий час виконувала умови Заяви-анкети та Договору, вчасно сплачувала мінімальний платіж, а також була ознайомлення з порядком його нарахуванням та розміром.

Крім того, вказує, що Звіт-розрахунок (розрахунок), який наявний в матеріалах справи, повністю відповідає вимогам закону до первинних банківських документів.

Також, звертає увагу суду, що відповідно до Довідки АТ «ОТП банк» від 27.07.2024 про зміну кредитного ліміту, яка наявна в матеріалах справи і є підтвердженням факти зміни кредитних лімітів, по рахунку відповідача за період з 09.09.2020 по 23.07.2024, з огляду на регулярне використання кредитного ліміту клієнтом, а також відсутність звернення від клієнта із заявою про зменшення кредитного ліміту, було неодноразово змінено перегляд кредитного ліміту.

Вказує на те, що матеріали справи містять достатньо доказів для задоволення позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 03.09.2020 ОСОБА_1 , шляхом особистого підписання анкети-заяви, приєдналася до договору про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК», на підставі якої банк відкрив поточний рахунок та надав електронний платіжний засіб, зокрема надано електронну картку MC World Black Edition, валюта гривні, відкрито поточний рахунок НОМЕР_1 .

У вказаній заяві, ОСОБА_1 підтвердила про ознайомлення з умовами і правилами обслуговування в АТ «ОТП БАНК» при наданні банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту і що вказані документи складають договір про надання банківських послуг.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що анкета-заява не містить даних про розмір кредитних коштів. У ній йдеться про прохання відповідача відкрити поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт. До позову не додані документи на підтвердження перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів, їх отримання відповідачем та використання нею кредитного ліміту. Позивачем не доведено виконання своїх обов`язків за кредитним договором щодо надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором. З долучених до позову документів, зазначеного не встановлено, позивачем не доведено.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.09.2020 ОСОБА_1 підписано анкету-заяву до договору про надання банківських послуг в якій вона погодилась, що ця анкета-заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту складають договір про надання банківських послуг.

У долученому до матеріалів справи договорі про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток зазначено, що розмір кредитного ліміту встановлюється згідно рішення кредитного комітету банку від 0 грн до 500 000 грн (а.с.101 на звороті).

Таким чином, позивачем не доведено, що під час укладення сторонами кредитного договору вони обумовили розмір кредитного ліміту.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач в позовній заяві зазначає, що банк відкрив поточний рахунок (картковий) рахунок та надав електронний платіжний засіб, зокрема надано електронну картку MC Gold PayPass, Валюта UAH, відкрито поточний рахунок НОМЕР_1 , тоді як із долученої позивачем заяви-анкети від 03.09.2020 значиться тип картки - MC World Black Edition, Валюта UAH, поточний рахунок НОМЕР_1 (а.с. 90).

Також, тип картки MC World Black Edition, вказаний і в наданому позивачем звіті-розранку (а.с. 52).

Пунктом 3.1.1.1. договору про надання та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток визначено, що на карту MC World Black Edition встановлено стандартний ліміт на операції зі зняття готівки та/або операції із безготівкових розрахунків у наступних розмірах:

операції із зняття готівки - 25000;

максимальний витратний ліміт операцій зі зняття готівки через банкомат, що не можуть бути збільшені клієнтом (на добу) не застосовується;

операції із безготівкових розрахунків (на добу) 150000;

операції із переказу коштів з картки на картку та операції розрахунку в мережі інтернет без використання технологій 3D secure (на добу) 25000.

Позивач зазначає, що на підставі заяви-анкети, банк відкрив поточний (картковий) рахунок та надав платіжний засіб із встановленим розміром кредитного ліміту.

Проте, який саме розмір кредитного ліміту встановлено станом на 03.09.2020 в заяві-анкеті не вказано.

Окрім того, договір між відповідачем та банком укладено 03.09.2020, натомість відлік часу у розрахунку розпочинається з 17.09.2020 та не містить даних про суму наданого кредитного ліміту, який неможливо встановити також і з інших наданих суду документів.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не підтверджено жодними доказами видачу кредитного ліміту та наявності заборгованості у визначеному ним розмірі, оскільки дослідивши матеріали справи, колегією не встановлено зарахування будь-яких котів на рахунок відповідача.

Крім того, в доводах апеляційної скарги позивач зазначає, що на підставі Заяви-анкети, банк відкрив поточний рахунок та надав електронний платіжний засіб із встановленим розміром кредитного ліміту, який неодноразово змінювався та на підтвердження вказаного, посилаючись як у самому позові, так і апеляційні скарзі на наявність Довідки АТ «ОТП банк» від 23.07.2024 про зміну кредитних лімітів по рахунку відповідача.

Дослідивши вищевказану довідку, колегія суддів зазначає, що вона не відповідає критеріям належності та достовірності, яким повинні відповідати засоби доказування у цивільному процесі.

Судова колегія, вважає за необхідне звернути увагу на той факт, що як у самому розрахунку заборгованості так і в Звіті-розрахуку, на який посилається позивач, як на первинні банківські документи, рух коштів щодо зміни кредитного ліміту 10.09.2020 (сума кредитного ліміту 5000 грн), 29.12.2020 (сума кредитного ліміту 8500 грн), 19.07.2021 (сума кредитного ліміту 12500 грн), 25.08.2021 (сума кредитного ліміту 17500 грн), 27.09.2021 (сума кредитного ліміту 23500 грн), 16.11.2021 (сума кредитного ліміту 23500 грн) не відображено.

Таким чином, колегія суддів не бере до уваги вказану довідку, в якості належного та достовірного доказу.

Також колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять даних щодо виписки банківської карти, що могло б в такому випадку свідчити про перерахунок коштів та відповідно їх використання позичальником.

Так, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04.07.2018 № 75 виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі та підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таким чином, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Саме такий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 25.05.2021 по справі № 554/4300/16-ц.

У постанові Верховного Суду від 11.09.2024 по справі № 752/17604/15-ц зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаним положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постанові від 13.05.2020 по справі № 219/1704/17, суд в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З урахуванням наведеного, усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Згідно положень ст. 1054 ЦК України банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Крім того, з наданого позивачем звіту-рахунку (розрахунку), як на підтвердження своїх позовних вимог, судом не встановлено, що позивачем надано відповідачу кредитні кошти на підставі укладеного договору, їх розміру та наявної заборгованості, а отже не є достатнім та належним доказом на підтвердження позовних вимог та не є достатнім доказом у розумінні приписів ст. 80 ЦПК України.

Сам звіт-розрахунок заборгованості є внутрішнім документом банку та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися відповідачу кредитні кошти, в зазначеному в позові розмірі, на який строк, а також, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов Заяви-анкети від 09.09.2020, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа № 219/1704/17 (провадження № 61-1211св19).

Разом з тим, доводи апеляційної скарги щодо наявного у справі звіту-розрахунку заборгованості, на думку колегії суддів, не підтверджує наявність заборгованості у позичальника, оскільки є результатом вчинення арифметичних дій стороною, тоді як саме виписки за рахунками позичальника можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, тобто слугувати підтвердженням правильності проведених стороною в такому розрахунку арифметичних дій.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Згідно із статтею 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

Апеляційний суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до постанови Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду по справі № 200/564/7/18 від 16 вересня 2020 року встановлено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постанова Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц.

У постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15 зазначено, що виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем належними та достатніми доказами отримання відповідачем кредитних коштів та наявність заборгованості у визначеному ним розмірі.

За такого, на думку судової колегії, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відтак, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог у зв`язку з недоведеністю є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Європейський суд з прав людини також вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§23рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Отже, доводи, наведені у апеляційній скарзі, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись ст.ст. 367,374,375, 383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, постанова може бути оскаржена протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 березня 2026 року.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді: О.І. Обідіна

В.П. Пікуль