ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1791/26 № 22-ц/803/3179/26 Справа № 203/6363/24 Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Карпенко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 29 вересня 2025 року у складі судді Єдаменко С.В.

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на додаткове рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 25 листопада 2025 року у складі судді Єдаменко С.В.

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі судового наказу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2018 року з ОСОБА_1 проводиться стягнення аліментів на її користь на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04 квітня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

На даний час вона тимчасово проживає з дитиною у Німеччині, де витрати значно більші порівняно із витратами в Україні.

У Німеччині прожитковий мінімум на дитину встановлено у розмірі 6384 євро на 2024 рік або 532 євро на місяць (за курсом НБУ станом на 05 листопада 2024 року складає 24015,38 грн.), в той же час рівень прожиткового мінімуму на дитину в Україні, відповідно до якого нині сплачуються поточні аліменти, встановлений у розмірі 3196,00 грн., та поточні аліменти у розмірі 1598,00 грн. не дозволяють покрити необхідні витрати, які необхідні для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Крім того, понесені додаткові витрати на дитину, а саме, придбано на суму 3508,61 євро, що за курсом НБУ станом на 05 листопада 2024 року складає 158384,62 грн., смартфон, планшет, стілус, смарт-годинник, навушники, половину з яких зобов`язаний компенсувати відповідач, як батько дитини, чого останній в добровільному порядку не зробив.

Враховуючи викладене, вимушена звернутися до суду та просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь, з 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) та стягнути понесені додаткові витрати на дитину в розмірі 79192,31 грн.

Рішенням Центрального районного суду міста Дніпра від 29 вересня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 згідно судового наказу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2018 року, цивільна справа №204/2212/18 (№2-н/201/108/2018) на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

В решті позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для збільшення розміру аліментів, оскільки наявні у справі докази в сукупності із законодавчим збільшенням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та зростаючими потребами доньки сторін, встановленими обставинами, дають підстави для зміни розміру аліментів, що забезпечить більш оперативну адаптацію розміру аліментів до економічної ситуації та сприятиме кращому захисту інтересів дитини, враховуючи першочергово інтереси неповнолітньої дитини, а також приймаючи до уваги стан здоров`я та матеріальний стан відповідача, наявні підстави для збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача, а саме з 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відмовляючи в іншій частині позову, суд виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини особливих здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову в частині стягнення додаткових витрат на дитину.

Додатковим рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 25 листопада 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Додаткове рішення мотивовано відсутністю підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позивачем не доведено понесення витрат на оплату правової допомоги адвоката, який приймав участь в розгляді даної справи на відповідній процесуальній підставі, а тому заява про стягнення таких витрат задоволенню не підлягає.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з`ясувавши всіх обставин у справі, безпідставно задовольнив позов. Вказує, що суд першої інстанції, під час розгляду справи, не надав належної оцінки та не прийняв його позицію щодо зміни матеріального стану та важку, онкологічну хворобу, що свідчить про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів. Окрім того, вказує, що він наразі не є працевлаштованою особою, немає джерел доходу та знаходиться в процесу лікування від онкологічного захворювання (рак шлунку), ці обставини, у своїй сукупності, означають, що він не має можливості сплачувати підвищений розмір аліментів, а тому наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду.

Не погодившись з додатковим рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила додаткове рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув належної уваги, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надані належні та допустимі докази, а тому наявні підстави для задоволення заяви стягнення понесених витрат під час розгляду справи. Вказує, що суд першої інстанції дійшов висновку про не доведення понесення витрат на оплату правової допомоги адвоката, який приймав участь в розгляді справи в суді першої інстанції, спираючись на докази, які не зобов`язані містити та не містять в собі предмет доказування.

Відзиви на апеляційні скарги до суду не надходили.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність, передбачених законом, підстав для скасування судових рішень, з огляду на наступне.

Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судом встановлено, що батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає разом з позивачем у Федеративній Республіці Німеччина, є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Судовим наказом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2018 року у справі №204/2212/2018 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 квітня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

З метою розвитку здібностей дитини та її навчання, дитині було придбано смартфон, планшет, стілус, смарт-годинник, навушники на суму 3508,61 євро, що за курсом НБУ станом на 05 листопада 2024 року складає 158384,62 грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із наявних в матеріалах справи доказів, які в сукупності із законодавчим збільшенням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та зростаючими потребами доньки сторін, встановленими обставинами дають підстави для зміни розміру аліментів, що забезпечить більш оперативну адаптацію розміру аліментів до економічної ситуації та сприятиме кращому захисту інтересів дитини, враховуючи першочергово інтереси неповнолітньої дитини, а також приймаючи до уваги стан здоров`я та матеріальний стан відповідача. Відмовляючи в іншій частині позову, суд виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини особливих здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом, тому суд вважав позов в цій частині необґрунтованим.

Однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов таких за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування рішень суду.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Під час розгляду справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів суд може змінити розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22, від 30 березня 2023 року у справі № 509/5304/20, від 14 червня 2023 року у справі № 758/8284/21.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Під час розгляду справи, суд першої інстанції у порушення вищевказаних вимог закону не звернув належної уваги на наявні в матеріалах справи докази, зокрема медичні документи, які свідчать про те, що після видачі місцевим судом судового наказу про стягнення аліментів стан здоров`я платника аліментів істотно погіршився, в нього було виявлено онкологічне захворювання (рак шлунку), останній знаходиться в процесі лікування, та відсутні джерела доходу. Таким чином, стан здоров`я платника належить до обставин, які підлягають врахуванню судом при визначенні розміру аліментів на утримання дитини, і вочевидь, зміна цієї обставини, зокрема, істотне погіршення стану здоров`я платника після стягнення аліментів, може бути підставою для зміни раніше визначеного розміру аліментів.

Суд першої інстанції належним чином не мотивував свій висновок про наявність підстав для збільшення розміру аліментів, не провівши належну оцінку наданим доказам стану здоров`я відповідача та його матеріального стану, не врахувавши, що позивачем не надано належних та допустимих доказів покращення майнового стану відповідача, яке дає підстави для збільшення розміру аліментів.

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для збільшення розміру аліментів, є помилковим.

З огляду на зазначене, судом першої інстанції неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, неправильно досліджено та оцінено докази, в результаті чого колегія суддів дійшла висновку, що доводи позивача про обґрунтованість позову та правильність застосування норм права, які ґрунтуються на судовій практиці та застосування її судом першої інстанції спростовується вищезазначеним, а тому відсутні підстави для задоволення позову про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до положень статті 376 ЦПК України, є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас, додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. У разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі, вказане узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року в справі № 756/4441/17 (провадження № 61-17081св18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі №904/8884/21 (провадження № 12-39гс22) зазначено, що: «за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у cправі № 911/956/17(361/6664/20), від 07 березня 2023 року у справі № 922/3289/21. Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування постанови Центрального апеляційного господарського суду від 27 вересня 2022 року у цій справі, то додаткову постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18 жовтня 2022 року також слід скасувати».

Враховуючи скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі про відмову у задоволенні позову, додаткове рішення суду необхідно скасувати, оскільки не може існувати окремо від основного рішення у справі по суті спору та у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 29 вересня 2025 року - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Додаткове рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 25 листопада 2025 року - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 24 лютого 2026 року

Повний текст судового рішення складено 06 березня 2026 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна