Справа № 462/7100/25 Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М.
Провадження № 22-ц/811/4388/25 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С. М.,

суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 листопада 2025 року в справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів,

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2025 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки, в якому просили стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача суму надміру виплаченої відповідачці пенсії у розмірі 27 846, 02 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказували на те, що 07.02.2024 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням від 13.02.2024 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2. Пенсію було обчислено при загальному страховому стажі 36 років 10 місяців 06 днів, в тому числі 07 років 11 місяців 26 днів робота списком № 2. Розмір пенсії з 12.11.2023 склав 4 190, 62 грн. Після проведеної перевірки правильності винесеного рішення від 13.02.2024, Головним управлінням ПФУ у Волинській області прийнято рішення від 22.05.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу. Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 26.07.1983, відповідач з 13.10.1985 прийнята на роботу у Львівський мотозавод ученицею штампувальниці, з 06.03.1989 по 28.02.1997 працювала маляром по металу фарбувального цеху, з 23.04.1990 маляром по металу з емалевими і нітрофарбами фарбувального цеху та 23.06.1999 звільнена з роботи. Відповідно до уточнюючої довідки від 06.02.2024 № 5 відповідач з 06.03.1989 по 28.02.1997 працювала маляром, зайнятим на роботах із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки, як передбачено списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, який затверджено постановою КМУ від 11.03.1994 № 162. Згідно висновку № 488 про результат експертизи якості атестації робочих місць за умовами праці на ВАТ «Львівський мотозавод» Державної експертизи умов праці ГУ праці та соціального захисту населення ЛОДА віл 25.06.2003 № 3683, право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 підтверджено, зокрема маляру фарбувального цеху, зайнятого на роботах із застосуванням шкідливих речовин 3 класу небезпеки. Проте, відповідно до Переліку робіт і професій, які мають право на пільгове пенсійне забезпечення, затвердженого наказом Львівського мотозаводу від 16.12.1994 № 188, право на пільгове пенсійне забезпечення за списком № 2 мають, зокрема маляр по приготування фарби та маляр лінії статполя. При повторному обчисленні пільгового стажу, з урахуванням вищезазначеного, зокрема результатів атестації робочого місця та довідки про кількість відпрацьованих днів за 1992-1997 рр. стаж роботи відповідачки за списком № 2 складає 03 роки 09 місяців 12 днів, загальний стаж становить 36 років 10 місяців 06 днів та до загального страхового стажу та пільгового стажу зараховано усі наявні періоди. Відтак, рішенням від 04.06.2024 діючу електронну пенсійну справу з 12.11.2023 переведено у статус відмовної, а виплату призначеної пенсії заблоковано з 01.06.2024. За період з 12.11.2023 по 31.05.2024 виникла переплата пенсії у сумі 27 846, 02 грн. Покликаючись на вимоги статті 50 Закону № 1058 суми пенсії, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку, оскільки відповідачка не відреагувала на скеровані їй позивачем виклики для врегулювання спору у досудовому порядку. Просили позов задовольнити та стягнути 27 846, 02 грн надміру виплаченої пенсії та понесені судові витрати.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 21 листопада 2025 року у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржилоГоловне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, подавши в грудні 2025 року апеляційну скаргу, в якій міститься прохання скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 листопада 2025 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В поданій апеляційній скарзі заявник зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правої оцінки обставинам, викладеним позивачем у позовній заяві, як наслідок ухвалив незаконне рішення. Вважають, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області діяло лише на підставі та в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Зокрема, Законом України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058 ІV.

Загальний страховий стаж відповідачки становить 36 років 10 місяців 06 днів. До загального та пільгового стажу зараховано усі наявні пільгові періоди. Рішенням від 04 червня 2024 року № 95 діючу електронну справу з 12 листопада 2023 року переведено у статус відмовної, а виплату пенсії відповідачці заблоковано з 01 червня 2024 року. За період з12 листопада 2023 року по 31 травня 2024 року виникла переплата пенсії в сумі 27 846 грн 02 коп, яку відповідачка зобов`язана повернути позивачу.

Від ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

За приписами частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на обліку у Залізничному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Львова у відповідності до поданої нею 07.02.2024 заяви про призначення/перерахунок пенсії.

Рішенням Залізничного об`єднаного управління ПФУ м. Львова №95 від 14.02.2025 ОСОБА_1 на підставі поданих нею документів на підтвердження права на призначення пенсії, призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Згідно Рішення № 95 від 14.02.2025 органом Пенсійного фонду при вирішенні питання призначення ОСОБА_1 пенсії встановлено, що страховий стаж останньої становить 36 років 10 місяців 6 днів, стаж роботи за списком № 2 становить 7 років 11 місяців 26 днів, у відповідності до чого визначено розмір пенсії ОСОБА_1 .

Встановлено й те, що надалі органом Пенсійного фонду за результатами проведеної перевірки правильності винесеного рішення від 13.02.2024 та повторного обчислення пільгового стажу відповідачки рішенням Залізничного об`єднаного управління ПФУ м. Львова № 95 від 04.06.2024 відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії із зазначенням причини блокування виплати: приховані або надані недостовірні дані.

Як вбачається із змісту рішення Відділу призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії за № 95, згідно наданих до заяви ОСОБА_1 документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, трудова книжка, диплом), страховий стаж ОСОБА_1 складає 36 років 10 місяців 6 днів, а пільговий стаж за Списком № 2 складає 3 роки 9 місяців 12 днів. Відтак, прийнте рішення органу ПФУ: відмовити гр. ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно пункту 2 частини другої статті 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу.

Позивач зазначає, що за період з 12.11.2023 по 31.05.2024 виникла переплата пенсії у сумі 27 846, 02 грн.

Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року №6-4, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 року за № 374/7695, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно із частиною першою статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

За правилом частини першої статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Приписами статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено дві підстави для повернення пенсіонером сплачених йому пенсійних виплат: коли має місце зловживання з боку самого пенсіонера; або коли такі дані були надані страхувальником.

При цьому, зловживанням є умисні протиправні дії пенсіонера, спрямовані на безпідставне отримання пенсій, або отримання пенсії у більшому, ніж визначено законом, розмірі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2019 року у справі № 473/1575/17.

Правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-91цс14 (постанова від 02 липня 2014 року) визначено, що до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Тобто, до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Саме таке тлумачення статтей 1212, 1215 ЦК України наведено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15.

У відповідності до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Як визначено частинами першою та другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статей 77-80 ЦПКУкраїни докази мають бути належними, допустимим, достовірними та достатніми.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПКУкраїни суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Процесуальним законом передбачено, що обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у пункті 1 частини першої статті 1215 ЦК України, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Так, в поданому відзиві на позовну заяву, який знаходиться в матеріалах справи, відповідачка наполягає на тому, що звернулась до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії та передбаченим законом пакетом документів, виданим за місцем її роботи, де дійсно працювала, що підтверджується відповідними записами трудової книжки та наказом. За оформлення таких документів за місцем праці відповідальні службові особи роботодавця, відтак нею без жодного зловживання чи недобросовісних дій з метою приховання чи надання недостовірних даних з її сторони представлено до Пенсійного фонду всю наявну в неї документацію та інформацію, по якій позивач мав можливість провести належну перевірку даних в межах своєї компетенції.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність будь - яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту, на який покликається позивач, як на підставу позову - приховання чи надання недостовірних даних, чи завідомо неправдивих документів відповідачкою до органу Пенсійного фонду, які стали підставою для призначення пенсії, а також зловживання з її боку чи недобросовісності дій.

Пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії» (постанова Верховного Суду від 05 лютого 2018 року у справі №556/1231/17).

В справі, що переглядається, не встановлено які саме недобросовісні дії ОСОБА_1 допущено при поданні нею заяви про призначення пенсії та документів з місця роботи, зокрема трудової книжки, наказу Львівського мотозаводу № 198 від 16.12.1994, довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, з огляду на те, що такі оформлені роботодавцем, а обов`язок проведення перевірки підставності призначення пенсії та обчислення стажу покладено саме на позивача, та, в той же час, враховуючи, що обов`язковою умовою для стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті навіть у випадку призначення пенсії на підставі недостовірних даних, формування яких, не залежить від пенсіонера.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ГУ ПФУ у Львівській області про стягнення суми надміру виплаченої пенсії, оскільки заявлені позовні вимоги є недоведеними та не підтвердженими жодними доказами.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, оскільки спростовуються вищевстановленими обставинами справи.

Суд першої інстанції належним чином оцінив наявні в матеріалах справи докази, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстави вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 листопада 2025 року, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 березня 2026 року.

Головуючий С. М. Копняк

Судді: С. М. Бойко

А. В. Ніткевич