ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року

м. Харків

справа № 638/17041/25

провадження № 22-ц/818/1617/26

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 06 листопада 2025 року ухвалене у складі судді Гребенюка В.В.,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № від 06.02.2022 року на суму 27741,52 грн, одночасно просило вирішити питання про стягнення витрат по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9200,00 грн.

Позов обґрунтовано тим що 06.02.2022 ОСОБА_1 уклав з АТ «ОТП БАНК» кредитний договір № , відповідно до умов якого відповідач отримав кредит на споживчі потреби у розмірі 27743,23 грн. На підставі договору факторингу, право вимоги за названим кредитним договором перейшло від АТ «ОТП БАНК» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС». Відповідач належним чином умови кредитного договору не виконав, що призвело до утворення заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 27741,52 грн, з яких заборгованість по кредиту становить 27734,91 грн, заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 6,61 грн. Добровільно погашати зазначену заборгованість відповідач відмовляється, тому ТОВ змушено звернутися до суду з дійсним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Харкова від 06 листопада 2025 року у задоволені позову ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. Надана позивачем виписка по особовим рахункам, не містить дати складання та особистого підпису або інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку, крім того за даною випискою відсутня заборгованість, адже суми нарахувань відповідають сумам з оплати. Розрахунок заборгованості складено позивачем самостійно та не відображає господарські операції в діяльності АТ «ОТП БАНК» у відповідності до Положенням про організацію бухгалтерського обліку в банках України. Таким чином, на момент розгляду справа не містить документів, які б слугували первинними документами згідно Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, що підтверджували б операцію з видачі кредиту ОСОБА_1 за Кредитним договором чи то шляхом виплати коштів відповідачу, чи то шляхом перерахуванням на рахунок коштів на рахунок продавця товарів. Крім того, справа не містить документів на підтвердження у ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» статусу фінансової установи на момент укладення договору факторингу № 21/06/24 від 21.06.2024 у відповідності до ст.ст. 13, 29 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії».

Не погодившись з рішенням суду ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд помилково прийшов до висновку що позивачем не надано доказів на підтвердження операцію з видачі кредиту ОСОБА_1 оскільки в матеріалах справи наявні підтверджуючи даний факт докази, зокрема виписка по рахунку та розрахунок заборгованості який зроблено на підставі умов кредитного договору. Крім того апелянт не погоджується із висновком суду про відсутність документів на підтвердження у ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» статусу фінансової установи, оскільки разом з позовною заявою скаржником надано виписку з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців в якій вказано що позивач має право здійснювати операції факторингом. Договір факторингу №21/06/24 від 21.06.2024 є діючим, жодним судовим рішенням не визнаний недійсним. Крім того інформацію щодо наявності у позивача статусу фінансової установи можна перевірити на сайті НБУ доступ до якого є відкритим. В даному реєстрі вказана дата внесення скаржника до реєстру фінансових компаній ще 27.01.2020 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 06.02.2022 між Акціонерним товариством «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 підписано договір кредитний договір № (далі за текстом Кредитний договір), відповідно до умов якого останньому має бути надано кредит в сумі 27743,23 грн. з яких 23450,00 грн. на придбання товару у Продаця, 3817,74 грн. на сплату комісійної винагороди, 475,00 грн. на сплату додаткових послуг банку, на придбання товару у Продавця ТО ТОВ «АЛЛО КБ», строком до 06.03.2024.(а.с.5-7)

Відповідно до п.1.2. Кредитного договору, протягом дії Кредитного договору для розрахунку процентів за користування Кредитом буде використовуватись: Фіксована процентна ставка у розмір 0,01% річних.

Відповідно до п.1.3 Кредитного договору, повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів.

Відповідно до п.2. Кредитного договору, попередньо ознайомившись із всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями договорів та усіх додатків д них.

Відповідно до п.2.1 Кредитного договору, кредит надається безготівково шляхом перерахування за дорученням Позичальника коштів на поточний рахунок Продавця на придбання товару.

Порядок повернення кредиту та сплати процентів, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення Сторони визначили у графіку платежів, що є додатком № 1 до Кредитного договору (пп. 2.5.1). В останньому погоджено щомісячне внесення коштів по 1110,00 грн., яка включала суму кредиту і нарахованих відсотків.

Кредитний договір підписано відповідачем власноручно.

До матеріалів справи додано копії специфікації до Кредитного договору із даними відповідача та визначенням товару два телефони Xiaomi та послуги Продавця, на загальну вартість товару 24950,49 грн. і суму кредиту 23450,49 грн. для пред`явлення торговій організації: ТОВ «АЛЛО» та видаткової накладної № 3162-001166 від 06.02.2022 в визначено постачальника: ТОВ «АЛЛО», покупця: ОСОБА_1 , товар і послуги аналогічні даним специфікації до Кредитного договору, на загальну суму 24950,49 грн. Специфікація до Кредитного договору підписана кредитним посередником ОСОБА_2 , а видаткова накладна підписана одержувачем і продавцем. Підстава видатковою накладною: по документу рахунок 3162-000052 від 06.02.2022. За кредитним договором № 3162-000001988 від 06.02.2022 для ОСОБА_1 (а.с. 13, 14зворот)

До позову додано виписку по особовим рахункам з 06.02.2022 по 21.06.2024 із визначенням рахунку: НОМЕР_1 ОСОБА_1 із нарахуванням 07.02.2022 дисконту згідно договору від 06.02.2022 475,00 грн., видачею доп. послуги СМС за кредитним договором від 06.02.2022 475,00 грн. Поверненням кредиту ОСОБА_1 15.08.2022 за кредитним договором від 06.02.2022 8,32 грн. та договірним списанням згідно дог. № від 20.12.2018 в сумі 8,32 грн. Сумам нарахувань відповідають суми сплат. Вказана виписка не містить визначення особи, яка її склала та підпису такої особи.(а.с.26)

21.06.2024 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» (далі - Фактор) та АТ «ОТП БАНК» (далі - Клієнт) укладено Договір факторингу № 21/06/24 згідно п. 1.1 якого Клієнт передає, а Фактор приймає право грошової вимоги, що належить Клієнту і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між Клієнтами і Боржниками, в розмірі Портфеля заборгованості згідно Реєстру Боржників.(а.с16-20)

Відповідно до п.6.2.3 договору факторингу, право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами цього договору.

Відповідно до платіжної інструкції №3073 від 27.06.2024 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» сплатило АТ «ОТП Банк» 6 050 7000, 06 грн за право грошової вимоги (реєстр боржників №1) до договору факторингу 21/06/24 від 21.06.2024 без ПДВ. (а.с.22)

Відповідно до платіжної інструкції №3074 від 27.06.2024 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» сплатило АТ «ОТП Банк» 162,99 грн за право грошової вимоги (реєстр боржників №2) до договору факторингу 21/06/24 від 21.06.2024 без ПДВ.(а.с.22)

Відповідно до акту приймання-передачі реєстру боржників № 1 до Договору Факторингу №21/06/24 від 21.06.2024 клієнт передав а фактор прийняв згідно з вимогами п.8.3 Договору факторингу №21/06/24 реєстр боржників №1 до боржників у кількості 12 199 осіб на загальну суму 216 096 409,58 грн.(а.с.23)

Відповідно до акту приймання-передачі реєстру боржників № 1 до Договору Факторингу №21/06/24 від 21.06.2024 клієнт передав а фактор прийняв згідно з вимогами п.8.3 Договору факторингу №21/06/24 реєстр боржників №2 до боржників у кількості 29 осіб на загальну суму 5 821,25 грн.(а.с.23)

Відповідно до реєстру боржників №1 до договору факторингу №21/06/24 від 21.06.2024 року в якому визначено як боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № від 06.02.2022 в сумі 27741,52 грн. з яких за тілом кредиту 27734,91 грн. та відсотками 6,61 грн.(а.с.24-25)

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором від 06.02.2022 за ОСОБА_1 станом на 21.06.2024 року обліковується заборгованість за кредитом у сумі 27741,52 грн з яких заборгованість за тілом кредиту - 27734,91 грн. та відсотками - 6,61 грн.(а.с.27)

Відповідно до частин 1, 2статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Устатті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, у цьому випадку АТ «ОТП Банк».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент, а саме споживач послуг банку, лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом укладеного між сторонами у справі договору № від 06.02.2022 сторони договору досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, договір оформлено в письмовій формі і такі дії сторін відповідають приписам частини 1 статті 638 ЦК України.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" уклавши 21.06.2024 року з АТ "ОТП БАНК" Договір Факторингу № 21/06/24, який на час розгляду справи не розірваний та не визнаний в установленому законом порядку недійсним, на законних підставах набуло прав кредитора за Кредитним договором № № від 06.02.2022 року.

В матеріалах справи наявна специфікація по кредитному договору зі змісту якої вбачається що АТ «ОТП Банк» прийнято позитивне рішення щодо можливості надання позичальнику кредит згідно наведених даних а саме: сума кредиту 23450,49 грн, комісія за оформлення кредиту 3817,74 грн, термін дії 25 місяців, процентна ставка 0.1% Крім того визначено товар два телефони Xiaomi та послуги Продавця, на загальну вартість товару 23450.49 грн. Зазначено що належна сума до перерахування -23 450,49 грн на поточний рахунок продавця за вказаними реквізитами: МФО 300528 АТ ОТП Банк на рахунок № НОМЕР_2 , що відповідає ТОВ «АЛЛО». Відповідний документ містить печатку банку та підпис кредитного посередника.(а.с.13)

Відповідно до видаткової накладної №3162-001166 від 06.02.2022 що відповідач отримав вказані у накладній товарі у кількості 5 шт на загальну суму 24950,49 грн. Підстава видатковою накладною: по документу рахунок 3162-000052 від 06.02.2022. За кредитним договором № 3162-000001988 від 06.02.2022 для ОСОБА_1 , видаткова накладна підписана одержувачем і продавцем.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що позивачем підтверджено факт перерахування кредитних коштів продавцю відповідно до умов кредитного договору № від 06.02.2022.

Згідно зі статтею 526ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 611ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

За змістом ч.1ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Як визначено ч. 1, 2 ст.77ЦПКУкраїни належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статей 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимим, достовірними та достатніми.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» надало розрахунок заборгованості зі змісту якого вбачаться заборгованість за кредитом на загальну суму 27741,52 грн що складається з заборгованості за тілом кредиту - 27734,91 грн та 6,61 грн проценти. Проте як вбачається зі змісту кредитного договору № від 06.02.2022 тіло кредиту становить 23450,49 грн, комісія за видачу кредиту 3817,74 грн, комісія за додаткові послуги банку «СМС + Довідка» - 475,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі за № 343/557/15-ц зроблено висновок: «Так, за змістом частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній станом на 08 травня 2007 року) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Частиною третьою вищезазначеної статті (в редакції на час укладення кредитного договору) передбачено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Згідно із ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.»

Колегія суддів звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

Відтак, колегія суддів доходить висновку щодо відмови у задоволені вимоги про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту в сумі 3 817,74 грн.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про Національний банк України» та частинами першою, другою статті 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, чинного на час виникнення спірних правовідносин, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з пунктом 5.4 цього Положення, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

Пунктом 5.6 вказаного Положення визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

На підтвердження заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості ТОВ було долучено Виписку рух коштів по рахунку відповідача за період з 06.02.2022 по 21.06.2024, за змістом відповідач здійснював часткове погашення кредиту на суму 8,32 грн та 475,00 грн ( а.с. 26).

Зазначене суперечить складеному позивачем розрахунку заборгованості в якому зазначено що позивач сплатив лише 8,32 грн, що не відповідає дійсності.

З огляду на вказане колегія суддів вважає за необхідне зарахувати сплачені відповідачем кошти в розмірі 475,00 грн в рахунок погашення заборгованості за комісією за додаткові послуги банку: «СМС+Довідка».

Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 214/1423/15-ц (провадження № 61-8821св24).

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що позивачем доведено суму заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором у загальному розмірі 23449,52 грн з огляду на погоджені сторонами умови кредитування, з урахуванням тіла кредиту та розміру відсоткової ставки.

Оскільки, суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, , яким позов ТОВ «ФК «Кредит Капітал» задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит Капітал» заборгованість за кредитним договором № № від 06.02.2022 в сумі 23449,52 грн.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частин або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягає застосуванню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.2, ч.13 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача ТОВ ФК «Еліт Фінанс» підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви 3028,00грн та за подання апеляційної скарги 3028,00 грн. а всього 6056,00 грн.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме (84,52%) з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 5118,53 грн.

Згідно з ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України).

Із положень ч.ч. 1-5ст.137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

В силу ч.ч. 2, 3, 8ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.

До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).

На підтвердження відповідних витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акт прийому-передачі наданих послуг).

Отже, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи з конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Вартість виконаних робіт згідно акту прийому-передачі наданих послуг від 02.06.2025 року до договору про надання правничої допомоги № 03-07/24 від 03.07.2024 становить 9200 грн, за надання правничої допомоги у судді першої інстанції.

Дослідивши надані докази витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, складність справи та виходячи з критерію розумності та співмірності понесених витрат при розгляді справи, колегія суддів вважає що з ОСОБА_1 слід стягнути 5000 грн понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 367,368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382-384,389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» - задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 06 листопада 2025 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»() заборгованість за кредитним договором № від 06.02.2022 в розмірі 23449 (двадцять три тисячі чотириста сорок дев`ять) грн. 52 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»() судовий збір у розмірі 5118 (п`ять тисяч сто вісімнадцять) грн. 53 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.Ю. Тичкова

Судді: О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук