РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2026 р. м. Жмеринка

Жмеринський міснькрайонний суд Вінницької області

в складі судді Костянтина Шепеля,

із секретарем судового засідання Раїсою Буга,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

приходить до такого.

Позиція позивача

Представник позивача ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» Ткаченко Ю.О. через систему «Електронний суд» звертається до суду з позовною заявою, а в подальшому із заявою про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 71739188 року в розмірі 15600 грн, а також судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в сумі 4500 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту не виконує, та на даний час продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав та інтересів ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», в зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду для захисту свої прав та інтересів.

На підтвердження свої вимог надано кредитний договір, довідку про ідентифікацію, підтвердження про видачу кредиту, довідку-розрахунок заборгованості.

У відповіді на відзиві представник позивача зауважує, що посилання представника відповідача на неукладання договору позики № 71739188 є необґрунтованими та суперечать матеріалам справи, оскільки вказаний договір позики відповідачем підписано (акцептовано) оферту) одноразовим ідентифікатором (52746), чим засвідчено вивчення умов оферти, повну та безумовну згоду з цими умовами, свідоме прийняття пропозиції укласти договір та згоду на використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису договору, а тому, на думку позивача, між сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строку та умов кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладання такого договору шляхом вивчення дій, зазначених вище. Посилання відповідача на те, що в матеріалах справи відсутні докази укладення договору позики, є надуманими, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом (одноразовий ідентифікатор є видом Електронного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис»), що у свою чергу додатково підтверджуєтеся довідкою про ідентифікацію, яка міститься в матеріалах справи. Окремо зазначає, що при реєстрації на сайті, або у додатку позикодавця ідентифікація позичальника здійснюється за допомогою сервісу BankID, отже без самостійної передачі особистих даних відповідачем за допомогою входу та підтвердження у мобільний банкінг відповідача реєстрація та подальше взяття кредиту - неможливе. Також, твердження представника відповідача стосовно ненадання позивачем доказів перерахування коштів на картковий рахунок відповідача - не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи. Представник відповідача, висловлюючи заперечення проти певних обставин та не надаючи доказів, які підтверджують ці доводи, не може перекладати на позивача обов`язок їх доведення. Проте, замість надання доказів/пояснень по суті справи, представник відповідача надав набір правових висновків, які на думку позивача є помилковими, оскільки зміст цих правовідносин (права й обов`язки сторін спору) та спільні риси між спірними правовідносинами є відмінними та не тотожними із даною справою, а тому наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позиція відповідача

Представник позивача - адвокат Тисячник Р.Р. надала відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає та просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Свою позицію обгрунтовує тим, що вважає позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими через те, що не надано жодних доказів реєстрації відповідача в системі кредитодавця, факту генерації ідентифікатора 52746, доказів направлення цього ідентифікатора на засіб зв`язку, що беззаперечно належить відповідачу, а також доказів успішного введення цього коду для підписання конкретного документа. Надана позивачем «Довідка про ідентифікацію» є внутрішнім документом самого позивача, який не може вважатися належним та беззаперечним доказом волевиявлення відповідача. Сама лише згадка про код у тексті договору не може бути належним доказом волевиявлення відповідача. Відповідач категорично заперечує проти укладення вказаного договору позики. Матеріали справи не містять доказів того, що саме позивач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме відповідачем цього одноразового ідентифікатора, а також у справі відсутні докази реєстрації саме позивача у інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, а довідка про ідентифікацію є внутрішнім документом позивача, тому жодним чином не підтверджує проходження ідентифікації та підписання кредитного договору. Також, відповідач категорично заперечує проти отримання коштів за кредитним договором. Надані позивачем довідка від ТОВ «ФК Фінекспрес» та платіжна інструкція не є беззаперечним доказом зарахування коштів саме на рахунок відповідача. Будь-яких належних та достовірних доказів перерахування відповідачу грошових коштів у зазначеному позивачем розмірі, зокрема квитанцій, чеків, платіжних доручень, платіжних інструкцій, банківських виписок по рахунку, тощо позивачем до суду не надано. Крім того, вважає, що позивач у даній справі не надав доказів, які підтверджують, що саме ці умови та правила надання фінансових послуг відповідач та ознайомився і погодився з ними. Первісна заявлена сума на відшкодування витрат на правничу допомогу складає 4500 грн. Розмір витрат позивача є непропорційним до предмету позову, вартість послуг є вочевидь завищеною. Це не відповідає вимогам розумності та справедливості, а тому просить такі витрати зменшити.

У запереченнях на відзив представник відповідач зазначає, що відповідач ставить під сумнів відповідність поданих копій оригіналам та достовірність їх як доказів, з урахуванням того, що єдиним можливим доказом дотримання письмової форми (незалежно, паперової чи електронної) є оригінал кредитного договору. Надані позивачем копії електронних документів не є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, тому що ні суд, ні відповідач не може перевірити її достовірність та незмінність змісту. Позивачем не надано доказів того, що відповідачу було надано примірник кредитного договору та додатків до нього. З урахуванням викладено у відзиві та запереченнях просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Процесуальні рішення по справі, заяви та клопотання

Справа надійшла до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області 7 жовтня 2025 року (а.с. 1).

Ухвалою суду від 10 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами, згідно з положеннями статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (а.с. 37). Також цією ж ухвалою витребувано в АТ «Акцент банк» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки та зарахування коштів відповідачці, яка 7 листопада 2025 року надійшла до суду (а.с.55).

Ухвала про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі, була надіслана відповідачу рекомендованим листом за дійсною адресою зареєстрованого місця проживання (а.с.36).

29 жовтня 2025 року надходить заява представника відповідача про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 43-46).

6 листопада 2025 року надходить відзив на позовну заяву (а.с. 47-54).

14 листопада 2025 року надходить відповідь на відзив (а.с.59-64).

14 листопада 2025 року надходить заява про зменшення позовних вимог (а.с.65-68).

18 листопада 2025 року надходить заперечення на відзив (а.с.69-77).

19 листопада 2025 року надходить заява від представника позивача про розгляд справи у її відсутність (а.с. 78).

Інших заяв, пов`язаних із розглядом справи, від учасників справи не надходило.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено.

Відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин

З матеріалів справи встановлено, що 11 квітня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 71739188, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало ОСОБА_1 у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми кредиту.

Згідно з пунктом 2.1. мета отримання кредиту: придбання товарів для задоволення власних потреб.

Відповідно до пункту 2.2.1 договору сума позики складає 12000 грн. Строк позики (строк договору) 30 днів; процентна ставка (базова)/день 0,500 % (фіксована) (пункт 2.2.3). Комісія за надання кредиту 15% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 1800 грн. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою - 4% (пункт 2.2.4). Договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором «52746» (а.с. 12 на звороті-19).

Разом із договором надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 71739188 від 11 квітня 2025 року, сторони шляхом накладення електронного підпису підписали додаток № 1 таблицю обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Із її змісту вбачається, що кредит на суму 12000 грн було видано 11 квітня 2025 року зі строком повернення 10 травня 2025 року (30 днів); проценти за користування складають 1800 грн грн, комісія 1800 грн, загальна вартість кредиту 15600 грн (а.с. 19 на звороті).

Довідкою про ідентифікацію ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» підтверджує, що клієнт ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" шляхом використання одноразового ідентифікатора, що є аналогом електронного підпису відповідно до вимог законодавства України: номер договору 71739188, одноразовий ідентифікатор :52746, час відправки «11.04.2025 о 14:27:36», електронна пошта на яку відправлено: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 20 на звороті).

Згідно з довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» № КД-000044588 від 21 серпня 2025 року, ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес», яка діє на підставі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК № В0000130 від 12 лютого 2021 року та Витягу з Державного реєстру фінансових установ про видачу ліцензії для здійснення діяльності з наданні фінансових послуг № 37 від 29 січня 2016 року, підтверджує виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою API-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (код за ) відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23 січня 2018 року, укладеного між Компанією та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Відповідно до платіжної інструкції, наданої ініціатором платіжної операції, було здійснено наступну успішну платіжну операцію: 11 квітня 2025 року здійснено переказ грошових коштів в сумі 12000 грн на картку № НОМЕР_2 . Номер платежу 0c707a3a-039a-4461-9921-d6c0b8a5c91a. Отримувач ОСОБА_1 на карту № НОМЕР_2 (а.с.21).

Суд звертає увагу, що документ щодо перерахунку коштів боржникові виданий та підписаний ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес», містить усі вищезазначені реквізити, які повинні мати первинні документи у відповідності до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» станом на 25 серпня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 за договором № 71739188 становить 21360 грн, яка складається з тіла кредиту в сумі 12000 грн та заборгованості за відсотками в сумі 1800 грн, відсотками за понадстрокове користування в сумі 5760 грн та комісією в сумі 1800 грн (а.с. 10 на звороті-11).

Згідно з наданою інформацією АТ «Акцент Банк» від 7 листопада 2025 року встановлено, що карта № НОМЕР_3 емітована на ім`я ОСОБА_1 та надано інформацію про рух коштів, відповідно до якої встановлено, що 11 квітня 2025 року на рахунок відповідачки дійсно було зараховано грошові кошти в розмірі 12000 грн (а.с.55-57).

Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача у відзиві на відсутність доказів укладення договору кредиту та отримання ним кредитних коштів, оскільки така позиція спростовується підписанням цього договору саме відповідачем у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», який вказав електронну адресу, на яку товариством було направлено одноразовий ідентифікатор, за допомогою якого відповідач підписав оспорюваним ним договір кредиту та додатки до нього.

Юридична кваліфікація встановлених обставин

Згідно зі частиною першою статті 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина другої статті 639 Цивільного кодексу України).

Згідно з абзацом другим частини другої статті 639 Цивільного кодексу України, договір укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Цивільного кодексу України).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.

З матеріалів справи вбачається, що даний договір був укладений ОСОБА_1 у електронній формі, на її номер телефону та електронну адресу було відправлено СМС з кодом «52746» який є одноразовим ідентифікатором, введенням якого ОСОБА_1 підписала кредитний договір, прийнявши всі запропоновані умови договору. Зі змісту договору встановлено, що ОСОБА_1 при його оформленні зазначила свої персональні дані, зокрема ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, місце проживання, електронну адресу, номер телефону. Також шляхом введення одноразового ідентифікатора вона підтвердила, що ознайомилась з таблицею обчислення вартості кредиту, тобто, з умовами кредитування (а.с.12 на звороті -20).

За електронного порядку укладення договору, проставлення ОСОБА_1 власноручного письмового підпису під договором і його додатками для підтвердження укладення останнього, закон не вимагає.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20, провадження № 61-6379св21, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

А тому суд, дослідивши зміст кредитного договору, його форму, а також наявність електронного підпису одноразовим ідентифікатором з боку позичальника ОСОБА_1 та представника кредитора, дійшов до висновку, що спірний договір укладений у електронній формі із застосуванням засобів електронної комерції. Такий договір відповідає вимогам Цивільного кодексу України та Закону України «Про електронну комерцію», оскільки відповідач не надала суду доказів, які б спростовували факт укладення договору або свідчили про його недійсність.

Перерахування коштів ОСОБА_1 за укладеним кредитним підтверджується довідкою фінансової установи, що надає позивачу послуги з переказу коштів без відкриття рахунків ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес», згідно з якою 11 квітня 2025 року здійснено переказ грошових коштів в сумі 12000 грн на картку № НОМЕР_2 . Номер платежу 0c707a3a-039a-4461-9921-d6c0b8a5c91a. Отримувач ОСОБА_1 на карту № НОМЕР_2 (а.с. 21). Відтак, доводи відповідача у відзиві, щодо відсутності доказів видачі кредитних коштів є необгрунтованими.

Водночас, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», як фінансова установа, не є банком ОСОБА_1 та не може мати доступу до карткового рахунку відповідача і формувати відповідні виписки по рахунку, що є первинними документами бухгалтерського обліку, оскільки не є його власником та вказана інформація є банківською таємницею, доступ до якої має лише відповідач, як клієнт банку. При цьому, відповідач не надав таку виписку по картковому рахунку, що б дало можливість відхилити ті обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх позовних вимог.

Покликання відповідача правові позиції Верховного Суду, де наголошувалося, що доказом розміру заборгованості за кредитним договором є виписка про рух коштів по рахунку, а не розрахунок заборгованості, - є невірним, оскільки наведені ним висновки Верховного Суду стосуються справ, де кредиторами виступали банки-емітенти, які мають і зобов`язані надати виписку про рух коштів по рахунку, а відтак ці правові позиції не є релевантними до даної справи, оскільки в справі яка розглядається грошові кошти були надані фінансовою установою шляхом перерахунку на банківську картку, емітентом якої є відмінна від кредитора банківська установа.

Суд звертає увагу на те, що в даній справі, якщо відповідач заперечує отримання ним коштів, чи суму заборгованості, то саме він мав би надати докази на спростування тверджень позивача, адже обов`язок доказування передбачає не лише обов`язок позивача довести свої вимоги, але й обов`язок відповідача спростувати такі вимоги (частина перша статті 81 Цивільного процесуального кодексу України), а саме відповідач є (чи не є ) держателем картки, на яку були зараховані кошти.

Однак, на виконання ухвали суду 10 жовтня 2025 року АТ «Акцент Банк» надав витребовувану судом інформацію, згідно з якої встановлено, що карта № НОМЕР_3 емітована на ім`я ОСОБА_1 та надано інформацію про рух коштів, відповідно до якої встановлено, що 11 квітня 2025 року на рахунок відповідачки дійсно було зараховано суму в розмірі 12000 грн (а.с.55-57).

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З огляду на те, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 Цивільного кодексу України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то суд вважає наявними підстави для стягнення з відповідачки суми фактично отриманих ним кредитних коштів.

Також наявні підстави і для стягнення з відповідача процентів за користування кредитом оскільки як зазначено вище, відповідач підписав кредитний договір в якому сторонами узгоджено умови кредитування, тобто відповідач погодився у письмовому вигляді з умовами кредитування, зокрема щодо нарахування відсоткової ставки за користування кредитними коштами . Оскільки відповідачем не спростовано розмір заборгованості за сумою кредиту та відсотками, то така заборгованість підлягає стягненню.

Згідно із пунктом 4 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII, загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, нарахування комісії, не суперечить закону та підлягає стягненню із боржника.

Щодо доводів представника відповідача про те, що позивач не надав електронний примірник договору, а лише паперову копію, суд зазначає таке.

Відповідно до положень статті 100 Цивільного процесуального кодексу України електронний доказ може бути поданий у паперовій копії, якщо його зміст відповідає оригіналу електронного документа. При цьому паперова копія електронного доказу не втрачає доказової сили, якщо її достовірність не оспорена стороною у справі.

Верховний Суд у постанові від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20 зазначив, що подання електронного доказу лише в паперовій копії не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу виключно у тому випадку, якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.

У постановах від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20 (провадження № 61-2904св21) Верховний Суд зазначив, що не є порушенням норм процесуального права нездійснення дослідження оригіналу електронного доказу за наявності в матеріалах справи паперових копій цих доказів та за відсутності обґрунтованих сумнівів у їх відповідності оригіналу.

Матеріали справи не містять жодних даних про те, що відповідач заявляла заперечення щодо достовірності поданого договору або просила суд витребувати його в електронному вигляді. Отже, паперова копія електронного договору, засвідчена у встановленому порядку, є належним і допустимим доказом відповідно до вимог процесуального законодавства.

Таким чином, доводи представника відповідача щодо неналежності доказів у вигляді паперової копії електронного договору є безпідставними.

Крім того, суд не бере до уваги посилання представника відповідача на врахування судом висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 755/1549/22, від 07 листопада 2018 року у справі № 183/3811/16-ц, від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17, від 31 березня 2021 року у справі № 705/2045/16, від 28 грудня 2019 року справі № 922/788/19, від 16 березня 2020 року у справі № 910/1162/19, скільки висновки у зазначених справах та у справі, яка розглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є відмінними, у кожній із справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Твердження сторони відповідача про те, що позивачем не доведено розмір заборгованості, оскільки не надано первинних бухгалтерських документів, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Згідно із абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Схоже визначення первинних документів міститься й у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Мінфіну від 24 травня 1995 року №88.

У пункті 2.1 Положення вказано, що первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, і включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно з пунктом 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З огляду на вказане, матеріали справи містять достатньо доказів, а саме кредитний договір, таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором, розрахунок заборгованості за кредитом, а тому суд дійшов висновку щодо підтвердження заявленого позивачем розміру заборгованості та не спростування його відповідачем.

Крім того, суд зауважує, що відповідач має доступ до свого карткового рахунку, зазначеного в договорі, відтак має можливість надати суду виписку зі свого рахунку на підтвердження як надходження/ненадходження кредитних коштів, так і стану виконання своїх зобов`язань за даним договором, а також внесення коштів на погашення заборгованості, провести власні контррозрахунки.

Судом установлено, що жодних умов, які законом визнаються несправедливими, до тексту договору внесено не було. За таких підстав доводи представника відповідача, наведені у відзиві та запереченнях, не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до частини першої статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновки суду

Давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному представником позивача в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем, при зверненні до суду в електронній формі, сплачено судовий збір із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, тобто з у розмірі 2422,40 грн (а.с.4).

Крім того, представник позивача в позовній заяві просить стягнути з відповідача витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 4500 грн.

Відповідно до частини першої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з пунктами 1, 2 частини другої статті 137 Цивільного процесуального кодекусу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження надання правової допомоги, позивачем до матеріалів справи було долучено: копію договору про надання правової допомоги №20-08/25 від 20 серпня 2025 року (а.с. 22 на звороті-26), витяг з акту №1-МК від 8 вересня 2025 року про надання правничої допомоги на суму 4500 грн (а.с. 28 на звороті), копію акту приймання - передачі справ на надання правової допомоги (а,с. 27-28), копію платіжної інструкції (а.с.28 на звороті), копію ордеру (а.с. 29), копію свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 29 на звороті).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Представник відповідача заявив клопотання про зменшення витрат на правову допомогу зазначаючи, що розмір витрат понесених позивачем є непропорційним до предмету позову, вартість послуг є вочевидь завищеною та не відповідає вимогам розумності та справедливості.

Проаналізувавши надані представником позивача документи, що підтверджують витрати позивача на правничу допомогу у цій справі, виходячи з критерію розумності, пропорційності та співмірності, суд вважає, що розмір вказаних витрат в сумі 4500 грн цілком співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та не вбачає підстав для їх зменшення.

Керуючись статтями 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 89 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі статей 509, 525, 549, 610, 611, 625, 634, 1048, 1049, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України, суд -

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» заборгованість за договором надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 71739188 від 11 квітня 2025 року в розмірі 15600 (п`ятнадцять тисяч шістсот) грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп та витрати на правову допомогу в розмірі 4500 (чотири п`ятсот) грн.

На рішення може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ім`я (найменування) сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», , місцезнаходження: 01010, м. Київ, площа Арсенальна, буд. 15, банківські реквізити: НОМЕР_4 відкритий в АТ «Універсал Банк», код банку - 322001).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована по АДРЕСА_1 .

Суддя Костянтин ШЕПЕЛЬ