Справа № 515/1658/25
Провадження № 2/515/174/26
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Луцюка В.О.,

секретар судового засідання Комерзан Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Дашинич Ольга Богданівна, до Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на присадибну земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В :

21 жовтня 2025 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Дашинич О.А. звернувся до суду з позовом до Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на присадибну земельну ділянку, який обґрунтував таким.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_2 .

На підставі заповіту, посвідченого Трапівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області від 08 вересня 2009 року, зареєстрованого у реєстрі за № 9, позивач успадкував житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та отримав Свідоцтво про право на спадщину 21 жовтня 2010 року, який був зареєстрований у реєстрі за № 277.

Вказаний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером: :01:001:0080, цільове призначення: 02.01. Для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), власником якої є ОСОБА_2 .

У вересні 2025 року позивач звернувся до Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав на земельну ділянку за законом Однак, йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії за непідтвердження факту родинних відносин між ним та батьком, оскільки у свідоцтві про його народження № НОМЕР_1 , виданому 09 жовтня 1948 року, частково відсутнє ім`я батька (у записі згадано лише ім`я ОСОБА_3 ).

У позивача відсутні документи про те, що померлий ОСОБА_2 є його батьком.

Зважаючи на те, що позивач набув право власності на будинок, до нього перейшло право власності на земельну ділянку, на якій він розміщений, а отримати правовстановлюючий документ на землю у позасудовому порядку не представляється можливим, просить визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку в порядку ст. 120 ЗК України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 жовтня 2025 року справу передано у провадження судді Луцюка В.О.

Відповідно до ухвали судді від 28 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі та розпочато підготовче провадження; відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву; позивачу відстрочено сплату судового збору до розгляду справи по суті.

Згідно з ухвалою суду від 14 січня 2026 року, закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її та позивача відсутність, позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення.

Представник відповідача також подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає.

Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність її учасників.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 21 жовтня 2010 року державним нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори Одеської області Єпішкіною С.В. та зареєстрованого у реєстрі за №2771, після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Право власності на будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами зареєстровано за позивачем 30 серпня 2024 року державним реєстратором Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Крутовою О.А., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040, номер відомостей про речове право: 56524623 (а.с. 10).

Як вбачається з копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯК № 491997, виданого Трапівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області 29 грудня 2012 року на підставі рішення Трапівської сільської ради від 23 жовтня 2009 року, зареєстрованого за № 209, та рішення Трапівської сільської ради від 02 грудня 1996 року, зареєстрованого за № 25, та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 02121, ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7) .

На вказану земельну ділянку виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) між земельної ділянки в натурі (на місцевості) 30 грудня 2009 року ДП «Одеський науково-дослідний інститут землеустрою» та присвоєно кадастровий номер: :01:001:0080, на підтвердження чого позивачем надано копію Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-025, двтою. Формування: 13 жовтня 2025 року (а.с. 12-17).

Вартість вказаної земельної ділянки станом на 06 жовтня 2025 року, згідно із Витягом № НВ-025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, становить 538 869,10 грн (а.с. 8).

Згідно з постановою завідувача Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори О. Саданова позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії за непідтвердження факту родинних відносин між ним та батьком, оскільки у свідоцтві про його народження № НОМЕР_1 , виданому 09 жовтня 1948 року, частково відсутнє ім`я батька (у записі згадано лише ім`я ОСОБА_3 ) а.с. 5, що вбачається із копії такого свідоцтва (а.с.3).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.78 ЗК України, 2001 року, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у ч.1 ст.79 ЗК України, як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно з ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ч. 1 ст.120 ЗК України, у редакції на час набуття права власності, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) звернула увагу на принципі єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, оскільки забезпечує цивільний оборот вказаних об`єктів з урахуванням природи речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст. 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Судом встановлено, що житловий будинок, який перейшов у власність до позивача на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 21 жовтня 2010 року державним нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори Одеської області Єпішкіною С.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 2771, розташованій на земельній ділянці з кадастровим номером: :01:001:0080.

Земельна ділянка під вказаним будинком раніше набула ознак об`єкта права власності, однак рахується за померлим ОСОБА_2 на підставі Державного акта, у зв`язку з чим позивач не може отримати правовстановлюючий документ на землю у позасудовому порядку та зареєструвати право власності.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК).

Відтак, до позивача перейшла земельна ділянка, яка належала померлому ОСОБА_2 в силу закону і на якій розміщено належне йому домоволодіння. При цьому, те, що позивач не посвідчив перехід права на землю жодним чином не вплинуло на наявність в нього права власності на цей об`єкт, оскільки таке посвідчення є лише підтвердженням з боку держави права. Цільове призначення земельної ділянки не змінювалося.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що отримавши право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, позивач набув і право власності на земельну ділянку для обслуговування вказаного житлового будинку, який належить позивачу на праві власності, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 4, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на присадибну земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем с. Кимир Перемишлянського району Львівської області, РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,25 га, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :04:001:0080, що належала ОСОБА_2 , згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії ЯК № 491997, виданого на підставі рішення Трапівської сільської ради від 23 жовтня 2009 року, зареєстрованого за №209, та рішення Трапівської сільської ради від 02 грудня 1996 року, зареєстрованого за №25, та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 02121.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду, який відраховується з дати складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 03.03.2026 р.

Суддя В.О. Луцюк