ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/314/26 Справа № 638/2901/25 Суддя у 1-й інстанції - Хаустова Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників, цивільну справу №638/2901/25 за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Таскомбанк» - Іванової Олени Вікторівни на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2025 року, ухвалене у складі судді Хаустової Т.А.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач АТ «Таскомбанк» звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог АТ «Таскомбанк» посилається на те, що 05 лютого 2018 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 було укладено заяву-договір №601/4340764-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки (з можливістю встановлення кредитного ліміту).

Відповідно до заяви-договору №601/4340764-СК та умов надання та обслуговування кредитної лінії позивач надає позичальнику грошові кошти на наступних умовах: встановлена сума кредитного ліміту від 0 до 100 000,00 грн.; тип кредиту кредитна лінія; процентна ставка за користування кредитом 39,6%; строк користування 12 місяців, з автоматичною пролонгацією; цільове призначення кредиту на споживчі потреби.

Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в кредитному договорі, що підтверджується відповідною випискою, отже, кредитодавець свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі.

В подальшому відповідач перестав виконувати умови кредитного договору в повній мірі, а саме, перестав сплачувати заборгованість по кредиту та процентах. Станом на 23 січня 2025 року заборгованість за заявою-договором №601/4340764-СК від 05 лютого 2018 року (кредитна заборгованість) становить 53 949,80 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 35 869,80 грн.; заборгованість за процентами (в т.ч. прострочена) 18 079,83 грн.

У зв`язку з чим просив суд стягнути з відповідача на свою користь кредитну заборгованість за заявою-договором №601/4340764-СК від 05 лютого 2018 року станом на 23 січня 2025 року в сумі 53 949,80 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 35 869,80 грн.; заборгованість за процентами (в т.ч. прострочена) 18 079,83 грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2025 року позовні вимоги АТ «Таскомбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за заявою-договором №601/4340764-СК від 05 лютого 2018 року в розмірі 13 870,51 грн. та судовий збір у сумі 622,80 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, представник АТ «Таскомбанк» - Іванова О.В. подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржене рішення в частині відмовлених позовних вимог ухвалене за неповного з`ясування обставин у справі, з порушенням матеріального та процесуального права, не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до заяви №601/4340764-СК, підписаної відповідачем 05 лютого 2018 року, він беззастережно приєднався до умов публічної оферти та підтвердив ознайомлення з умовами кредитування. Заява-договір містить посилання на умови, розміщені на сайті та зазначає, що процентна ставка становить 39,6%.

Фактичне користування кредитом є підтвердженням прийняття умов. Виписка з особового рахунку свідчить, що відповідач неодноразово користувався кредитним лімітом, частково погашав кредит, а отже приймав встановлені умови, включно з нарахуванням відсотків.

Наявність паспорта споживчого кредиту підтверджує інформацію, що була надана боржнику. У суді першої інстанції був наданий Паспорт споживчого кредиту, в якому чітко зазначено тип, розмір процентної ставки, періодичність нарахування, що узгоджується із ст.9 Закону України «Про споживче кредитування».

Позичальник був ознайомлений та погодився зі змістом кредитного договору, Умовами отримання продукту «Велика п`ятірка», та умов про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, та повністю з ними погодився. Позичальник підтвердив, що він ознайомлений та у письмовій формі у повному обсязі отримав інформацію,орієнтовну загальну вартість кредиту.

Заявлені суми процентів до стягнення ґрунтуються на умовах кредитного договору та підтверджується розрахунком заборгованості, випискою по рахунку.

У зв`язку з чим просив рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2025 року скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог АТ «Таскомбанк» в повному обсязі. В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Відповідач ОСОБА_1 ,скориставшись своїм правом, подав через свого представника відзив, в якому вважає апеляційну скаргу безпідставною та невмотивованою.

Вказує, що посилання позивача на Публічний договір, як складову кредитного договору та підставу для нарахування та стягнення відсотків не мають законних підстав.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Таскомбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений

До позову не долучено доказів щодо розміру встановленого кредитного ліміту по рахунку позивача. Натомість, долучені до позовної заяви виписки про рух грошових коштів на рахунку не містять інформації про дату та розмір встановленого кредитного ліміту та умови його використання

В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови кредитування, відсутність у заяві договору відомостей щодо домовленості сторін про сплату процентів, надана банком Публічна пропозиція та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

У зв`язку з чим просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, 05 лютого 2018 між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір у формі Заяви-договору №601/4340764-СК про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.

Ознайомившись із публічною пропозицією банку на укладення договору про комплексне банківське обслуговування, позичальник просив відкрити поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів. Відповідачу було видано платіжну картку: назва: кредитна картка Велика п`ятірка, тип карти: кредитка, Mastercard World Миттєва, № НОМЕР_1 . Сума бажаного кредитного ліміту становить 30000 грн.

Також, 05 лютого 2018 року відповідача ОСОБА_1 було ознайомлено з Паспортом споживчого кредиту за карткою «Велика П`ятірка», в якому зазначена наступна інформація: тип кредиту: кредитна лінія; сума кредиту від 0 до 100 000 грн. (в залежності від суми, що погоджена у заявці); строк кредитування - 12 місяців з автоматичною пролонгацією; тип процентної ставки фіксована; процентна ставка пільгова процентна ставка 0,00001%, базова процентна ставка 39,6% річних, реальна річна процентна ставка 40,43% річних.

Вказаний паспорт споживчого кредиту містить підпис споживача ОСОБА_1 .

Відповідач підтвердив отримання ним всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором.

Одночасно у паспорті споживчого кредиту наявне застереження, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо.

Відповідач у відзиві не заперечує факту отримання кредиту.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, станом на 23 січня 2025 року у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 53 949 грн. 80 коп., в тому числі: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) у розмірі 35 869 грн. 97 коп., заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочена) у розмірі 18 079 грн. 83 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ «Таскомбанк», суд першої інстанції виходив з того, що обґрунтованою до стягнення є сума заборгованості за заявою-договором №601/4340764-СК від 05 лютого 2018 року в розмірі 13 870,51 грн., заборгованість за відсотками є недоведеною, оскільки ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ «Таскомбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Звернувшись до суду із вказаним позовом АТ «Таскомбанк» посилався на те, що 05 лютого 2018 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 було укладено заяву-договір №601/4340764-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки (з можливістю встановлення кредитного ліміту).

На підтвердження укладення між АТ «Таскомбанк» та відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору, банком було надано суду копію заяви про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №601/4340764-СК та умов надання та обслуговування кредитної лінії.

В заяви про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №601/4340764-СК від 05 лютого 2018 року, яка підписана позичальником, базова процентна ставка за кредитним лімітом не зазначена.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, станом на 23 січня 2025 року у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 53 949 грн. 80 коп., в тому числі: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) у розмірі 35 869 грн. 97 коп., заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочена) у розмірі 18 079 грн. 83 коп.

Банк, пред`являючи до відповідача вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, стягнути тіло кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами, яка утворилась станом на 23 січня 2025 року, посилаючись на підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту.

У постановах Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20, від 13 січня 2025 року у справі №336/6542/21 вказано, що потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Паспорт споживчого кредиту не є невід`ємною складовою частиною спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

При цьому, що паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, містить застереження про те, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим АТ «Таскомбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів».

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ «Таскомбанк» дотрималися вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом є недоведеними фактом досягнення сторонами домовленості про сплату відповідачем у будь-якому розмірі процентів.

При цьому, з виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що загальні витрати відповідача становлять 67 888,01 грн., а загальна сума повернутих відповідачем коштів - 54 017,50 грн.

Таким чином, різниця між витраченими відповідачем коштами в сумі 67 888,01 грн. та повернутими відповідачем коштами в сумі 54 017,50 грн. становить 13 870,51 грн., що є заборгованістю за тілом кредиту.

За таких обставин, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про обґрунтованість позовних вимог АТ «Таскомбанк» в частині заборгованості за тілом кредиту у розмірі 13 870,51 грн., відмовивши у задоволенні іншої частини позовних вимог за недоведеністю.

Посилання в апеляційній скарзі про доведеність позовних вимог у повному обсязі не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги суд відхиляє, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, пов`язані з незгодою з висновками суду першої інстанції і не є підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існуютьу державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстави для скасування рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2025 року відсутні.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Таскомбанк» - Іванової Олени Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2025 року у цивільній справі №638/2901/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 березня 2026 року.

Судді: