Справа № 465/6650/19 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/754/25 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

секретар: Л.М.Чиж

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 27 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності та зустрічну позовну заяву керівника Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області Сергія Янчишина, в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ОСОБА_1 про визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

18.11.2019 ОСОБА_1 звернувся з позовом до Львівської міської ради, в якому просив визнати за ОСОБА_1 в порядку набувальної давності право власності на гаражне приміщення площею 18,3 м2, за адресою АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовував тим, що з січня 1992 року ОСОБА_1 відкрито та безперервно володіє металевим гаражем, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , документи на який передала йому власниця гаража ОСОБА_3 . Тобто, ОСОБА_3 фактично продала йому гаражне приміщення, однак жодних правовстановлюючих документів на таке він не має. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Він більше 27 років відкрито, безперервно та добросовісно користується вищевказаним металевим гаражем, а тому просив позов задоволити.

Заочним рішенням Франківського районного суду м.Львова від 12.04.2021 позов ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності - задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , право власності на гаражне приміщення площею 18,3 м2 за адресою АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.

06.07.2022 ухвалою Франківського районного суду м. Львова, заочне рішення від 12.04.2021 у справі № 465/6650/19 скасовано.

18.10.2022 керівником Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області С.Янчишиним подано зустрічну позовну заяву, яку ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 02.06.2023 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

Обґрунтовуючи зустрічну позовну заяву прокурор вказував на те, що 03.06.1997 П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №561/96 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Будь-які відомості про прийняття спадщини у витягу зі Спадкового реєстру відсутні, а сама спадкова справа 14.05.2001 передана до Львівського державного нотаріального архіву, копію якої отримано. З матеріалів спадкової справи убачається, що 17.09.1996 громадянин ОСОБА_4 звернувся з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 до П`ятої Львівської державної нотаріальної контори. Заяву обґрунтовував тим, що ОСОБА_3 , яка проживала по АДРЕСА_2 , є його сестрою. На день смерті сестри залишилось таке спадкове майно: квартира АДРЕСА_3 ; гараж, який знаходиться у АДРЕСА_4 ; грошові вклади з відповідними процентами, що знаходяться на рахунках Ощадбанку м. Львова. Інших спадкоємців крім нього немає. Прсив видати свідоцтва про право на спадщину на вищевказане майно. 15.05.1997 державним нотаріусом Ляху О.М.твидано свідоцтва про право на спадщину за законом №№1759,1760 на квартиру по АДРЕСА_2 та грошові вклади, які належали ОСОБА_3 . Свідоцтво про право на спадщину за законом на гараж, який знаходиться у АДРЕСА_4 ні ОСОБА_4 , ні будь - якій іншій особі не видавалось. У даному випадку майно померлої ОСОБА_3 - гараж по АДРЕСА_1 за правом спадкоємства підлягало переходу у комунальну власність територіальної громади м. Львова. На день відкриття спадщини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) діяв Цивільний кодекс УСРС. Тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_4 прийняв спадщину у вигляді гаража на АДРЕСА_1 так як, у поданій ним заяві про прийняття спадщини №793 від 17.09.1996 наведено відомості про гараж, який знаходиться у АДРЕСА_4 , назва якої була змінена на ОСОБА_5 ще у 1992 році, що не могло бути невідомим ОСОБА_4 чи державному нотаріусу, а також у заяві відсутнє посилання на конкретний номер будинку на зазначеній вулиці для визначення місцезнаходження гаража. Також, ні на момент подання ОСОБА_4 заяви про прийняття спадщини №793 від 17.09.1996, ні на момент закриття спадкової справи (15.05.1997) спірний гараж не перебував у власності померлої ОСОБА_3 . Як убачається з реєстраційного посвідчення серії НОМЕР_1 , останнє видано 27.05.1997 Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки на підставі розпорядження виконкому Радянської районної ради від 24.02.1986 №42. Таким чином, право власності ОСОБА_3 на спірний гараж виникло 27.05.1997, тобто набагато пізніше за дату прийняття спадщини ОСОБА_4 (17.09.1996) та пізніше за дату закінчення спадкової справи (15.05.1997), а відтак зазначення ним у заяві №793 від 17.09.1996 серед об`єктів спадкування спірного гаража є помилковим (передчасним). Таким чином, після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , спірний гараж на АДРЕСА_1 перейшов у власність Львівської міської ради народних депутатів, правонаступником якого є Львівська міська рада. Намагання позивача за відсутності законних підстав набути право власності на спірний об`єкт свідчить про невизнання ним права власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, як законного власника цього майна. Просить задоволити зустрічну позовну заяву та визнати право власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради на об`єкт нерухомого майна - гаражний бокс площею 18,3 кв.м, розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської міської ради відмовлено.

Зустрічний позов керівника Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області Янчишина Сергія в інтересах держави в особі Львівської міської ради про визнання права власності задоволено.

Визнано право власності територіальної громади міста Львова в особі Львівської міської ради на об`єкт нерухомого майна - гаражний бокс площею 18,3 кв.м, розташований за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обкута нерухомого майна: 060).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Франківської окружної прокуратри м. Львова Львівської області судовий збір у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) гривню 00 копійок.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначив, що правовідносини щодо спадкування виникли після смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , відтак спадщина на майно ОСОБА_3 відкрилася в період дії ЦК УРСР, що свідчить про застосування до зазначених правовідносин положень ЦК УРСР. Відповідно до положень статті 549 Цивільного кодексу РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У наведеній нормі йдеться про те, що особа може прийняти спадщину одним із двох способів: фактично вступити в управління або володіння спадковим майном; подати заяву до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Спадкоємець не зобов`язаний виконувати обидві дії одночасно. Достатньо вчинити одну з них (або фактично вступити у володіння, або подати заяву до нотаріуса), і це буде вважатися прийняттям спадщини. Однак усе це потрібно зробити протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У зв`язку зі смертю ОСОБА_3 та на підставі Розпорядження виконавчого комітету Радянської районної Ради народних депутатів м. Львова від 24.02.1986 № 42, ОСОБА_3 надано дозвіл на експлуатацію металевого гаража на АДРЕСА_5 , що був встановлений чоловіком гр. ОСОБА_6 (помер у 1985) відповідно до рішення райвиконкому №123 від 12.02.1974, і виконком Радянської районної ради народних депутатів дозволив гр. ОСОБА_3 експлуатувати металевий гараж на АДРЕСА_5 . В подальшому, на підставі вищезазначеного Розпорядження на адвокатський запит представника позивача 09.08.2019 за вихідним номером 3741 Обласне комунальне підприємство «Бюро інвентаризації та експертної оцінки» надало відповідь, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи станом на 29.12.2012 гараж за адресою АДРЕСА_1 , на праві власності був заресстрований за ОСОБА_3 . На підставі розпорядження виконкому Радянської районної Ради народних депутатів від 24.02.1986 за № 42. Тому станом на дату смерті ОСОБА_3 (1996 рік) гараж, що розташований за адресою АДРЕСА_4 входив до всього спадкового майна, яке в подальшому перейшло єдиному спадкоємцю ОСОБА_4 . При розгляді справи суд посилається на незазначення спадкоємцем ОСОБА_4 в заяві про прийняття спадщини номера гаража, а відтак суд позбавлений можливості належним чином ідентифікувати спірне майно, а також ототожнити гараж на АДРЕСА_4 зі спірним майном на АДРЕСА_1 . Однак, АДРЕСА_1 до 1992 року мала назву « ІНФОРМАЦІЯ_4 », що підтверджується офіційними даними про перейменування вулиць у Львові. Відповідно, відсутність актуальної назви вулиці на момент прийняття спадщини не може розглядатися як істотна помилка, яка унеможливлює ідентифікацію спадкового майна. Щодо відсутності зазначення спадкоємцем у заяві про прийняття спадщини номера гаража, то це, ймовірно, стало наслідком технічної або канцелярської помилки. Тому вважає, що ця помилка не змінює суті правовідносин та не може бути підставою для відмови у визнанні права власності на спадкове майно, оскільки за зазначеною адресою знаходиться лише одне гаражне приміщення, що належало спадкодавцю. Крім того, суд не враховує, що реєстраційне посвідчення є лише документом облікового характеру, який фіксує наявність майна у власності особи на певну дату, але не є самостійною підставою для набуття права власності. При цьому суд не аналізує, чи могло розпорядження виконкому Радянської районної ради від 24.02.1986 №42 бути достатньою підставою для виникнення права власності у ОСОБА_3 ще за її життя. Тому позиція суду про неприйняття спадщини на гараж, що розташований на АДРЕСА_1 , в той час, як інше майно - квартира було прийняте ним, є вибірковою та необґрунтованою. Суд не надав належної оцінки тому факту, що ОСОБА_4 прийняв спадщину в установленому законом порядку, зокрема спадкове майно у вигляді квартири, що підтверджує його статус спадкоємця. Відтак вважає, що позиція суду щодо неприйняття гаража у спадщину є вибірковою, суперечливою та не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Суд неправильно трактував як обставини проживання ОСОБА_4 разом зі спадкодавцем, так і питання про момент виникнення у нього права на спірний гараж.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким первісний позов задоволити, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник прокуратури Мацюра Я.Р. та представник Львівської міської ради Патрика Н.С. проти скарги заперечили, просили скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Інші учасники справи в судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено актовий запис №5302 та підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР.

Враховуючи, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , то спадщина після її смерті відкрилась у 1996 році, а відтак до спірних відносин підлягають застосуванню норми матеріального закону, чинного на час відкриття спадщини, а саме ЦК УРСР.

Як встановлено судом, після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернувся до П`ятої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 17.09.1996.

15 травня 1997 року державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Нор Н.М., ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, на квартиру АДРЕСА_3 , яка складається з двох кімнат житловою площею 26,7 кв.м, кухні, загальна площа квартири 48,7кв.м, комори в підвалі 1,5 кв.м.

15 травня 1997 року державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Нор Н.М., спадкоємцю ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади з відповідними процентами і всі суми по приватизації, компенсації і індексації, що знаходяться в Ощадбанках м. Львова №8003/36 на рахунках № НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 на рахунку № НОМЕР_6 , належних померлій на підставі ощадних книжок, виданих на її ім`я.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №561/96, заведеної після смерті ОСОБА_3 , державним нотаріусом не видавалось свідоцтво про право на спадщину на гараж по АДРЕСА_4 .

Згідно реєстраційного посвідчення Львівського обласного державного комерційного бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки серії КММ №001071 від 27 травня 1997 року, право власності на гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі розпорядження виконкому Радянської районної ради від 24.02.1986 №42 після її смерті.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що право власності ОСОБА_3 на спірний гараж не виникло при її житті та було зареєстроване за нею після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 , і не на підставі її заяви, відтак таке майно не могло увійти до складу спадкового майна на момент відкриття спадщини та не могло бути успадковане ОСОБА_4 .

Системне тлумачення частини другої статті 549, частини першої статті 555 ЦК УРСР та абзацу 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що в ЦК УРСР законодавець, на відміну від ЦК України та існування конструкції «відумерлої спадщини», передбачав автоматичний перехід спадщини за правом спадкоємства до держави. Будь-яких дій щодо прийняття спадщини держава не здійснювала. Держава при існуванні юридичних фактів, визначених пунктами 1-5 частини першої статті 555 ЦК УРСР, завжди приймала спадщину і не могла від неї відмовитися. Оскільки держава не мала права відмовитися від прийняття спадщини, то у випадку, коли спадкоємці за законом або за заповітом не прийняли спадщину або відмовилися від спадщини, спадщина вважалася прийнятою державою.

Таким чином, оскільки спірний гараж на АДРЕСА_1 не увійшов до спадкової маси, та не міг бути прийнятий у спадщину спадкоємцем ОСОБА_4 , такий автоматично перейшов у власність держави.

Однак, враховуючи, що право власності Львівської міської ради на спірний гараж запереречується позивачем ОСОБА_1 , суд підставно задоволив зустрічний позов прокурора.

Відповідно до положень ст.344 ЦК України, соба, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», враховуючи положення ст.335 і ст.344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуте на майно, яке належить на праві власності іншій особі , а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду ( ст.214 ЦПК України).

Враховуючи, що у даному спорі до держави в особі Львівської міської ради спірне майно - гараж автоматично перейшло у власність за правом спадкоємства за правилами ЦК УРСР, а позивач ОСОБА_1 не надав належних доказів як добросовісного заволодіння цим майном, так і відкритого і безперервного володіння ним, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення його позову про визнання права власності на це майно за набувальною давністю. Крім того, позивач ОСОБА_1 , покликаючись на те, що він заволодів гаражем зі згоди ОСОБА_3 та її спадкоємця ОСОБА_4 , який по даний час не пред`явив до нього вимог про повернення цього майна, не залучив ОСОБА_4 до участі в справі в якості відповідача, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 27 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2026 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра