П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 року

м. Рівне

Справа № 556/2182/25

Провадження № 22-ц/4815/228/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»

відповідач ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 03 жовтня 2025 року у складі судді Котик Л. О., ухвалене в селищі Володимирець Рівненської області,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до Володимирецького районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту. Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 25.08.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» укладено Договір про споживчий кредит №5078630, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит в сумі 10 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом, що передбачені кредитним договором. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надали відповідачці кредит на вказану суму. ОСОБА_1 зі свого боку не виконала умов кредитного договору. 09.02.2022 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» уклали договір про відступлення права вимоги №80-МЛ. Відповідно до умов даного договору відбулось відступлення права вимоги за Договором про споживчий кредит №5078630 від 25.08.2021. Сума заборгованості відповідача становить 24856,58 грн., з них: прострочена заборгованість за тілом кредиту 5605 грн.; прострочена заборгованість за процентами 18251,58 грн.; заборгованість за комісією 1000 грн. Відповідачка заборгованість за кредитним договором в добровільному порядку, первісному кредитору та позивачу не погасила. Просило суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за Договором про споживчий кредит №5078630, у розмірі 24 856.58 грн.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 03 жовтня 2025 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком позичальника повернути кредит у строк та на умовах, передбачених договором, та обґрунтовано тими обставинами справи, які вказують, що такий обов`язок відповідачем як позичальником був виконаний у повному обсязі, а відтак Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» не має права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за вказаним Договором про споживчий кредит №5078630 від 25.08.2021 року.

Вважаючи рішення суду незаконним ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Відмова у задоволенні позовних вимог є неправомірною, оскільки обмежує фактичну можливість стягнення заборгованості за кредитним договором правонаступником кредитора. Вказує, що 25.08.2021р. між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №5078630, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит в сумі 10 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом, що передбачені кредитним договором. Товариство виконало свої зобов`язання у повному обсязі, перерахувавши грошові кошти у розмірі та у строки, визначені умовами договору, що підтверджується платіжним дорученням №33018275 про перерахування коштів позичальнику та відомістю про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №5078630. Відповідач ознайомилася із кредитним договором, підписала його та свідомо прийняла на себе зобов`язання згідно його умов. ОСОБА_1 зі свого боку не виконала умов кредитного договору. У період з 10.09.2021р. по 27.11.2021р. відповідач неодноразово здійснювала оплату за пролонгацію та продовжувала користуватися кредитними коштами на пільгових умовах пролонгації згідно п. 2.3.1.1 кредитного договору. Комісія та нарахування за пролонгацію нараховувались згідно залишку заборгованості за тілом кредиту за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. У період з 28.11.2021р. по 25.01.2022р. після спливу строку кредитування з урахуванням пролонгації згідно умов п. 2.3.1.1 кредитного договору відповідач продовжила користування кредитними коштами. Тому пролонгація здійснювалась на стандартних умовах згідно п. 2.3.1.2 кредитного договору. Відповідач за власною волею виявила бажання щодо продовження строку кредитування та користування кредитними коштами, для цього згідно умов кредитного договору сплачувала комісію за пролонгацію та сплачувала нараховані відсотки протягом періоду пролонгації вже після закінчення строку кредитування, вказаного в договорі. Доказом чого є наявна у матеріалах справи відомість про щоденні нарахування та погашення, що чітко відображає послідовність здійснених платіжних операцій згідно договору. Підписуючи Договір, відповідач погодилася, що вона до його підписання ознайомилася з усіма умовами, на яких ТОВ «Мілоан» здійснює кредитування, а також свідомо обрала умови, викладені у кредитному договорі. Отже, відповідач свідомо та за власним бажанням продовжувала користуватись кредитними коштами та вчинила для цього усі необхідні дії, згідно умов договору. Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №5078630, а також просить стягнути сплачений судовий збір у розмірі 3633,60 грн..

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 25 серпня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» укладено Договір про споживчий кредит №5078630 від 25.08.2021, в електронній формі. За його умовами, кредитодавець зобов`язувався надати позичальнику грошові кошти в сумі 10000 гривень.

Як вбачається з умов пунктів 1.3, 1.4. договору, кредит надається строком на 15 днів з 25.08.2021, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 09.09.2021.

Відповідно до п.1.5.1 кредитного договору комісія за надання кредиту становить 1 000,00 грн., яка нараховується одноразово за ставкою 10 % від суми кредиту.

Згідно п.1.5.2 кредитного договору проценти за користування кредитом становлять 1 875,00 грн., які нараховуються за ставкою 1.25 % від фактичного залишку кредиту за кожний день строку користування кредитом.

Разом з тим, згідно п.п.1.7, тип процентної ставки за цим договором фіксована.

Відповідачка прийняла умови кредитного договору та підписала зазначений кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора (пароля-смс) та отримала кредит в сумі 10 000 грн. на свою банківську платіжну картку, що підтверджується платіжним дорученням №54642729 від 25.08.2021.

Відповідно до п. 6.1, 6.2 вказаного договору він укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщений в Особистому кабінеті позичальника проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією Товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього Кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який генерується та надсилається Товариством електронним повідомленням на мобільний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор для підписання цього Кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту).

Згідно п.6.3 цього Договору, приймаючи пропозицію Товариства про укладення цього кредитного договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами договору в цілому.

Згідно із Додатком №1 кошти в сумі 12 875,00 грн., з яких 10 000 грн тіло кредиту, 1 875,00 грн. проценти за користування кредитом, 1000 грн. комісія, мали бути повернуті 09.09.2021.

Згідно листа №20.1.0.0.0/7-250911/65026-БТ від 16.09.2025, виданого АТ КБ «Приватбанк», на ім`я ОСОБА_2 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 , на яку здійснено переказ коштів в сумі 10 000 грн.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами договору, що підтверджується платіжним дорученням №54642729 від 25.08.2021.

09.02.2022 між ТОВ «Мілоан» та TOB «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 80-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (права Вимоги) у Боржників за Кредитними Договорами, вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржником, включно і до ОСОБА_1 за Договором про споживчий кредит № 50-78630 від 25.08.2021.

Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 у справі № 732/670/19.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18), від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20 (провадження № 61-6379св21).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, у якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договорами, надавши позичальнику кредитні кошти, у порядку передбаченому умовами договорів, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви.

За змістом ст.ст. 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

За приписом статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Звертаючись до суду з цим позовом, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» вказувало, що відповідачка має перед ним заборгованість за Договором про споживчий кредит №5078630 від 25.08.2021 в розмірі 24 856,58 грн., з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту 5 605,00 грн.; прострочена заборгованість за процентами 18 251,58 грн.; заборгованість за комісією 1 000,00 грн..

Стороною відповідача надано Розрахунок заборгованості згідно за Договором про споживчий кредит №5078630 від 25.08.2021, з якого вбачається, що у період з 09.09.2021 по 24.11.2021 ОСОБА_1 сплатила на користь кредитора сумарно 16 414,00 грн. Ця сума значно перевищує суму отриманого кредиту разом із правомірно нарахованими процентами та комісією.

Згідно відомості про щоденні нарахування та погашення за Договором про споживчий кредит №5078630 від 25.08.2021, складеного ТОВ «Мілоан», відповідачкою було сплачено тіло кредиту в розмірі 4 395,00 грн. (09.09.2021 - 500 грн; 16.09.2021 - 475,00 грн., 22.09.2021 - 902,00 грн., 08.10.2021 812,00 грн., 23.10.2021 - 365,00 грн., 30.10.2021 - 347,00 грн.; 06.11.2021 197,00 грн., 09.11.2021 - 320 грн., 16.11.2021 - 304 грн., 24.11.2021 - 173 грн.). Залишилося сплатити 5 605,00 грн.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами.

Як вбачається з умов Договору про споживчий кредит №5078630 від 25.08.2021, відповідачка отримала кредит, зі сплатою процентів, на певний строк. Тобто, право нараховувати проценти за користування позикою припинилося зі спливом строку дії вищезазначених договорів позики, а тому після закінчення строку дії договору (Договору про споживчий кредит №5078630 від 25.08.2021 з 09.09.2021), позикодавці не мали права нараховувати проценти за користування кредитами

Відповідно, таке право відсутнє і у позивача як правонаступника, до якого перейшло право грошової вимоги до відповідача.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України вказує, що щомісячна виплата процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосована лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібні правові висновки викладено також в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4статті 263 ЦПК України).

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ст. 1050 ЦК України.

Оскільки ОСОБА_1 свої зобов`язання відповідно до умов Договору про споживчий кредит №5078630 від 25.08.2021 належним чином не виконувала, не повернула Кредитодавцю отриманої суми у вигляді тіла кредиту в розмірі 10 000 грн., в зв`язку з чим згідно умов договору нараховується за кожний день користування позикою процентна ставка (базова, фіксована), що становить 1,25% упродовж строку дії договору позики. Тобто, сума заборгованості за процентами за користування кредиту, отриманого ОСОБА_1 згідно за Договором про споживчий кредит №5078630 від 25.08.2021 на дату закінчення строку дії договору, сума нарахованих процентів за ставкою 1,25 % на день повинна була скласти 1 875,00 грн. (10 000,00*1,25% * 15 днів).

Разом з тим, згідно відомості про щоденні нарахування та погашення за Договором про споживчий кредит №5078630 від 25.08.2021, складеного ТОВ «Мілоан», відповідачкою було сплачено проценти по кредиту в розмірі 7 624,00 грн. (09.09.2021 575 грн; 16.09.2021 626,00 грн., 22.09.2021 954,00 грн., 08.10.2021 1 155,00 грн., 23.10.2021 813,00 грн., 30.10.2021 772,00 грн.; 06.11.2021 1 110,00 грн.+366.00 грн., 09.11.2021 488,00 грн., 16.11.2021 497,00 грн., 24.11.2021 278,00 грн.), а згідно договору сума нарахованих процентів за ставкою 1,25 % на день повинна скласти 1 875,00 грн. (10 000,00*1,25% * 15 днів).

Наведені розрахунки, на думку апеляційного суду, свідчать про відсутність заборгованості по процентах за вказаним договором.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача комісії за Договором про споживчий кредит №5078630 від 25.08.2021 в розмірі 1 000,00 грн., судом встановлено, що у п.1.5.1. Договору про споживчий кредит №5078630 від 25.08.2021 вказано, що комісія за надання кредиту 1 000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту, одноразово.

Згідно відомості про щоденні нарахування та погашення за Договором про споживчий кредит №5078630 від 25.08.2021, складеного ТОВ «Мілоан», відповідачкою було сплачено комісію по кредиту в розмірі 4 395,00 грн. (09.09.2021 500 грн; 16.09.2021 475,00 грн., 22.09.2021 902,00 грн., 08.10.2021 812,00 грн., 23.10.2021 365,00 грн., 30.10.2021 - 347,00 грн.; 06.11.2021 197,00 грн., 09.11.2021 320,00 грн., 16.11.2021 304,00 грн., 24.11.2021 173,00 грн.). Всього сплачено комісію за пролонгацію договору в розмірі 4395,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Отже, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої тадругої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19.

Також у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 666/4957/15-ц вказано, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054ЦК України єобов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

У Договорі про споживчий кредит №5078630 від 25.08.2021 (кредитодавцем фактично встановлено сплату комісії, не зазначивши за які саме послуги ця комісія сплачується позичальником. Жодних доказів вчинення будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалася комісія, позивачем не надано.

Разом із тим, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід.

Суд зазначає, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на споживчі потреби, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про стягнення комісії, та зарахування незаконно сплаченої комісії та процентів за межами строку дії договору в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №5078630 від 25.08.2021 в рахунок тіла кредиту та процентів у межах дії договору.

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності та взаємозв`язку з нормами законодавства, яке їх регулює, беручи до уваги судову практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, висновки якого є обов`язковими до врахування апеляційними судами, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність порушених прав та інтересів ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», за захистом яких останнє звернулося до суду з цим позовом, та, відповідно, законність і обґрунтованість відмови суду першої інстанції у задоволенні позову.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 03 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2026 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.