Справа № 331/6198/25
Провадження № 2/331/844/2026
13 березня 2026 року м. Запоріжжя
Олександрівський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючогосудді Антоненко М.В.
за участю секретаря Мироненко О.В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «Полімер» про про стягнення заборгованості зі сплати заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «Полімер» про стягнення заборгованості зі сплати заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Просить суд, стягнути з Приватного підприємства виробничо комерційна фірма «Полімер» (на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати заробітної плати в розмірі 145 122 (сто сорок п`ять тисяч сто двадцять дві) гривні 70 копійок. 2. Стягнути з Приватного підприємства виробничо комерційна фірма «Полімер» на користь ОСОБА_1 суму вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку в розмірі 106 477 (сто шість тисяч чотириста сімдесят сім) гривень 41 копійку; Стягнути з Приватного підприємства виробничо комерційна фірма «Полімер» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні починаючи з 01.08.2025 по день проведення такого розрахунку чи постановлення рішення судом у даній справі.
Відповідно до вимог ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Частиною першою статті 47 КЗпП України визначено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Разом з тим, з розрахункових листків ПП ВКФ «Полімер» за період, починаючи з вересня 2024 року по липень 2025 року включно, вбачається, що відповідачем не виплачено в повному розмірі позивачу заробітну плату. В такому випадку позивач має обґрунтовані підстави на звернення з даним позовом до суду з метою стягнення невиплаченої заробітної плати належної до виплати у сумі 145 122,70 грн.
Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю , колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.
Відповідно до статті 97 Кодексу законів про працю України, оплата праці працівників є першочерговим зобов`язанням роботодавця. Всі інші платежі здійснюються лише після того, як виплачена заробітна плата. Заробітна плата повинна виплачуватися у строки, визначені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць з проміжком не більше 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який нараховується виплата. Якщо день виплати припадає на вихідний, святковий або неробочий день, зарплата повинна бути виплачена напередодні. Затримка у виплаті заробітної плати є суттєвим порушенням роботодавцем законодавства про працю.
Виплата вихідної допомоги має обчислюватись згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 1995 року № 100 . Згідно з абзацом 1 п. 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.
За таких розрахунків, вихідна допомога яка має бути виплачена позивачці при звільненні на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України становить 106 477 грн. 41 коп. ( 35 492,47 *3 = 106477,41 грн.).
Статтею 117 КЗпП України встановлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Відповідачем порушені строки виплати заробітної плати позивачу, повний розрахунок не проведений і на даний момент вина відповідача не виключається при фінансових труднощах підприємства чи відсутності коштів на розрахунковому рахунку, а відтак існують підстави для стягнення з відповідача на користь позивача відповідно до статті 117 КЗпП України середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні.
Ухвалою судді Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2025 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Стариченко М.П. позов підтримав, наполягав на задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Відповідно до ч. 1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України за відсутності відповідачки.
Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Частиною першою статті 47 КЗпП України визначено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Разом з тим, з розрахункових листків ПП ВКФ «Полімер» за період, починаючи з вересня 2024 року по липень 2025 року включно, вбачається, що відповідачем не виплачено в повному розмірі позивачу заробітну плату. В такому випадку позивач має обґрунтовані підстави на звернення з даним позовом до суду з метою стягнення невиплаченої заробітної плати належної до виплати у сумі 145 122,70 грн.,в т.ч. по місяцях:
- за листопад 2024 року 30 000, 74 грн.;
- за травень 2025 року 6695,51 грн.;
- за липень 2025 року 4882, 59 грн.
Судом встановлено, що звільнитись позивачка виявила в липні місяці. Разом з тим, у червні, травні та квітні 2025 року ОСОБА_1 вимушено перебувала з вини відповідача у відпустці без збереження заробітної плати. У такому випадку для розрахунку середньоденної заробітної плати слід включати останні відпрацьовані ОСОБА_1 місяці, а саме - лютий та березень 2025 року.
За таких обставин, з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», та оскільки позивач виявила бажання звільнитись у липні 2025 року, а в червні, травні та квітні 2025 року вимушено перебувала з вини відповідача у відпустці без збереження заробітної плати, для розрахунку вихідної допомоги слід брати:
- середньомісячні робочі дні: (21+20)/2 = 20,5 днів;
- середній заробіток за місяць: 1731,34 *20,5 = 35 492,47 грн.;
За таких розрахунків, вихідна допомога яка має бути виплачена позивачці при звільненні на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України становить 106 477 грн. 41 коп. ( 35 492,47 *3 = 106477,41 грн.)
Статтею 117 КЗпП України встановлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Судом встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами,що ПП ВКФ «Полімер» порушені строки виплати заробітної плати позивачці, повний розрахунок не проведений і на даний момент вина відповідача не виключається при фінансових труднощах підприємства чи відсутності коштів на розрахунковому рахунку, а відтак існують підстави для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 відповідно до статті 117 КЗпП України середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, виходячи з наступного розрахунку (станом на 13.03.2026).
Як вже було розраховано та зазначено вище, середньоденна заробітна плата позивачки складає 1731,34 грн. За період з 01.08.2025 по 13.03.2026 минув 161 робочий день.
Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2025 по 13.03.2026 за 161 робочий день становить 278 745 (двісті сімдесят вісім сімсот сорок п`ять) грн. (1731,34 грн. х 161 день).
Керуючись ст. ст. 2, 259, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до Приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «Полімер» про стягнення заборгованості зі сплати заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В. Антоненко