Справа № 209/1274/26
Провадження № 2-з/209/13/26
У Х В А Л А

про забезпечення позову

13 березня 2026 року м. Кам`янське

Суддя Дніпровського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільні справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

12 березня 2026 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Одночасно позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд накласти арешт із забороною відчуження та розпорядження транспортним засобом марки «АCURA RDX», 2016 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка мешкає: АДРЕСА_1 .

В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачки, ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки у праві спільної сумісної власності подружжя на транспортний засіб - автомобіль марки «АCURA RDX», 2016 року випуску, VIN-код НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_2 у розмірі 396 147,00 грн. із залишенням права власності на зазначений автомобіль за ОСОБА_2 .

Вважає, що є підстави вважати, що існує загроза порушення його права на гарантування реальної можливості захистити своє право власності при вирішенні справи, оскільки шлюб між ними офіційно розірвано 23 січня 2026 року і відповідач може відчужити майно без його відома і згоди. Саме тому, вважає, необхідно вжити заходів щодо забезпечення позову для попередження умисного створення відсутності майна у відповідача, шляхом накладення арешту на спільно нажите майно, що оформлено на відповідача.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 березня 2026 року у даній справі визначено головуючим суддею Лобарчук О.О.

Заява розглядається в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України.

Розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до нижченаведеного.

Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, за змістом наведених вище статей, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Мета забезпечення позову - це хоч і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Верховний Суд у своїх судових рішеннях (від 10 березня 2020 року у справі № 750/12430/19, від 28 травня 2020 року у справі № 211/374/20, від 30 листопада 2020 року у справі № 127/17451/20 та ін.) зазначає, що під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 13 січня 2020 року у справі № 922/2163/17, Верховний Суд зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Зміст і форма заяви про забезпечення позову відповідає вимогам статті 151 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту намарно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 150 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і находяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України).

При цьому, такий вид забезпечення позову як накладення арешту застосовується судом, як правило, у майнових спорах у тих випадках, коли спірне майно може бути відповідачем продане, розтрачене, кошти витрачені, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішення або взагалі зробить його виконання неможливим. Отже, необхідними умовами для вжиття забезпечувальних заходів, зокрема арешту майна, є, насамперед, належність цього майна відповідачеві, розумна співмірність вартості арештованого майна ціні позову, обґрунтування необхідності вжиття заходів для захисту прав позивача та можливість такого заходу забезпечити реальне виконання очікуваного позивачем рішення.

У заяві позивач ОСОБА_1 посилається на те, що він і відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 вересня 2019 року. Рішенням Заводського районного суду міста Кам`янського від 22.01.2026 р. шлюб між нами розірвано.

Від спільного подружнього життя у них із Відповідачкою є двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 11 грудня 2019 року складено актовий запис № 2851 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 02 листопада 2021 року складено актовий запис № 2303 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 .

Під час перебування у шлюбі сторонами було набуте спільне сумісне майно - автомобіль ACURA RDX, 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_7 , VIN НОМЕР_8 , який зареєстрований на ім`я Відповідачки та перебуває у її виключному володінні й користуванні.

Після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами було досягнуто усної домовленості про продаж зазначеного автомобіля та поділ отриманих коштів у рівних частках. З цією метою було розміщено оголошення про його продаж на інтернет-платформах AUTO.RIA. Однак Відповідачка від виконання домовленості відмовилась, при цьому оголошення про продаж автомобіля не видалене.

Наведені обставини свідчать про те, що оскільки між сторонами існує спір щодо рухомого майна, яке зареєстровано за відповідачемОСОБА_2 , а тому остання може безперешкодно відчужити його у власність інших осіб. Після цього, виконання рішення суду у разі задоволення позову стане неможливим. Крім того, позивач ОСОБА_1 буде вимушений додатково оспорювати договори відчуження спірного майна. Це свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову також істотно ускладнить ефективний захист прав позивача.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Разом з тим, як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на спірний транспортний засіб.

Так, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.

Арешт майна це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Заборона на відчуження об`єкта рухомого майна це перешкода у вільному розпорядженні майном.

В той же час, процесуальний порядок арешту майна полягає у виявленні майна, його опису, опечатуванні та передачі його на зберігання.

Позивачем не обґрунтовано наявність підстав для обрання саме арешту, як виду забезпечення позову, враховуючи, що об`єктом рухомого майна є транспортний засіб автомобіль ACURA RDX, 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_7 , VIN НОМЕР_8 , арешт якого унеможливлює користування ним.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обраний позивачем вид забезпечення позову у вигляді арешту є недоцільним та неспівмірним.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що між сторонами дійсно виник спір з приводу вказаного рухомого майна, яке зареєстровано за відповідачемОСОБА_2 , остання може безперешкодно відчужити його у власність інших осіб, а тому існує реальна загроза, невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, а тому, враховуючи розумність і співмірність, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд вважає, що найбільш доцільним буде забезпечення позовних вимог, шляхом заборони відповідачуОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 та її представникам на вчинення будь-яких дій, спрямованих на відчуження, а також на здійснення будь-яких реєстраційних дій відносно транспортного засобу марки ACURA RDX, 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_7 , VIN НОМЕР_8 .

Підстав для застосування зустрічного забезпечення суд не вбачає.

У зв`язку з чим, заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 260-261, 354 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільні справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

ЗаборонитиОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 та її представникам на вчинення будь-яких дій, спрямованих на відчуження, а також на здійснення будь-яких реєстраційних дій відносно транспортного засобу марки ACURA RDX, 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_7 , VIN НОМЕР_8 .

Заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно транспортного засобумарки ACURA RDX, 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_7 , VIN НОМЕР_8 .

В задоволенні іншої частини заяви ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічне забезпечення не застосовується.

Учасник справи може звернутися до суду з мотивованим клопотанням про скасування заходів забезпечення позову у відповідності до ст. 158 ЦПК України.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та виконується негайно з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження, в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Примірник ухвали про забезпечення позову негайного направити заявнику та для виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову, яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Судом роз`яснюється, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 148 ЦПК України, за невиконання ухвали про забезпечення позову у встановлений судом строк, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання протягом трьох років з наступного дня після постановлення ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу складено та підписано 13 березня 2026 року.

Суддя О.О.Лобарчук