Справа №487/7192/20
Провадження №6/487/42/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2026 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Кузьменко В.В., за участю секретаря судового засідання Спицької Н.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" про видачу дубліката виконавчого листа,

ВСТАНОВИВ:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" звернувся до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа по справі №487/7192/20 виданого Заводським районним судом м. Миколаєва.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" у заяві просив розглянути справу без його участі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 3 ст. 442 ЦПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Дослідивши докази, що містяться в матеріалах цивільної справи №487/7192/20 та подану заяву, суд прийшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 05.11.2021 року Заводський районний суд м. Миколаєва ухвалив рішення у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором б/н від 18.11.2014 року у розмірі 14.10.2020 р. становить 28303,34 грн., яка складається з наступного: 19732,54 - заборгованість за тілом кредиту; 19732,54 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 8570,80 - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 та судовий збір у розмірі 1921 грн.

У справі видано відповідні виконавчий лист.

16.10.2024 року Заводський районний суд м. Миколаєва постановив ухвалу про заміну стягувача АТ КБ «Приватбанк» у справі № 487/7192/20 на правонаступника ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» у виконавчому провадженні.

В межах виконавчого провадження №.12.2024 року винесено постанову про повернення виконавчого документу № 487/7192/20 стягувачу та оригінали виконавчих листів направлені на адресу АТ КБ «Приватбанк».

05.06.2025 Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надав відповідь, в якій повідомив, що оригінал виконавчого листа по справі № 487/7192/20, виданий Заводським районним судом м. Миколаєва та оригінали постанови про повернення виконавчого документу стягувачу №71878696 отримано представником попереднього стягувача.

АТ КБ «Приватбанк» надав відповідь, в якій повідомив, що оригінал виконавчого листа по справі № 487/7192/20, виданий Заводським районним судом м. Миколаєва та оригінал постанови про повернення виконавчого документу стягувачу № 71878696 знищено.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.08.2023 року по справі № 1412/5672/12 замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ".

Відповідно до статті 129-1Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України зазначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В частині 1 статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частини 1 статті 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно частини 3 статті 431 ЦПК України, виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, ухвала суду є виконавчими документами.

У відповідності до пункту 17.4 Перехідних Положень (розділ XIII) ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

ЦПК України не надає права відмовити в задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує стягувача наводити причини втрати виконавчого документу. За встановлення факту невиконання судового рішення видача дублікату виконавчого документа не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат виконавчого листа має повністю відтворювати втрачений виконавчий лист, у тому числі містити й дату його видачі. Натомість відсутність виконавчого документа у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верхового Суду від 16.08.2018 року у справі № 6/275-08.

Пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, по. 15729/07, від 05.07.2012 року).

Відповідно до рішення Європейського суду у справі «Агрокомплекс проти України» (заява № 23465/03) від 06.10.2011 року, існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (серед інших рішень, рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в ній).

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа «Іванов проти України», заява № 40450/04, рішення від 15.10.2009 року).

Також у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 року у справі «Продан проти Молдови» суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Тобто судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення не призводить до відновлення порушеного права. Відсутність у сторони можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, є втручанням у право сторони на мирне володіння майном, що є порушенням першого пункту статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Враховуючи те, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, реальне виконання рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковою складовою реалізації особою права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, що підтверджується і висловленою Європейським судом з прав людини правовою позицією у «пілотному» рішенні «Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) від 15.10.2009 року (заява № 40450/04) і в багатьох інших справах як щодо України, так і щодо інших країн, суд вважає, що судове рішення про відмову у видачі дубліката виконавчого листа, прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи, перешкоджає подальшому руху справи щодо виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити та видати дублікат виконавчого листа, оскільки останній дійсно втрачено, а рішення суду фактично не виконано.

Керуючисьст.ст. 89, 260, 261, 433, ЦПК України

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" про видачу дубліката виконавчого листа - задовольнити.

Видати дублікат виконавчого листа по цивільній справі № 487/7192/20 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за Кредитним договором №SAMDNWFC3.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: В.В.Кузьменко