КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1803/2026
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Желепи О.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оболоньторгстандарт», підписаною адвокатом Ковдій Мариною Сергіївною,

та апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентакс»

на рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Будзан Л.Д., повне судове рішення складено 24 червня 2025 року,

та на додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 липня 2025 року, дата складення повного судового рішення не зазначена,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оболоньторгстандарт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентакс» про визнання недійсним акту приймання-передачі нерухомого майна та скасування рішень про державну реєстрацію прав, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання недійсним акту приймання-передачі нерухомого майна та скасування рішень про державну реєстрацію прав.

Вимоги позову мотивує тим, що 15 листопада 2016 року між ТОВ «Оболоньторгстандарт» та ОСОБА_1 укладено договір №15/11/16, за яким ОСОБА_1 зобов`язувався врегулювати спір із ПАТ «Укрсоцбанк» та сприяти укладенню договору купівлі-продажу Споруд, а ТОВ «Оболоньторгстандарт» збудувати житловий комплекс на земельній ділянці по АДРЕСА_1 (не менше 70 000 кв.м) та передати ОСОБА_1 3,5% площі майбутнього об`єкта.

Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором виконав, що підтверджується фактом набуття ТОВ «Оболоньторгстандарт» права власності на Споруди за договором купівлі-продажу від 15 листопада 2016 року.

27 червня 2024 року ТОВ «Оболоньторгстандарт» створило ТОВ «Рентакс», а 09 серпня 2024 року передало у його статутний капітал усі споруди, після чого відчужило частку в статутному капіталі ТОВ «Рентакс» на користь третіх осіб та вибуло зі складу його учасників. Статутний капітал ТОВ «Рентакс» на 100% сформовано з вартості Споруд.

Зазначає, що наразі ТОВ «Оболоньторгстандарт» не володіє майном, достатнім для виконання зобов`язання перед ОСОБА_1 за договором №15/11/16 в частині передачі ОСОБА_1 3,5% площі об`єкта.

Зазначає, що мінімальна площа зобов`язання становить 2 450 кв.м. Ринкова вартість 1 кв.м у мікрорайоні Поділ Подільського району м. Києва станом на жовтень 2024 року становить не менше 2 000 доларів США за 1 кв.м. Отже, мінімальна вартість зобов`язання відповідача перед позивачем складає близько 4 900 000 доларів США.

Вказує, що у цій справі передача Споруд до ТОВ «Рентакс» та подальше вибуття зі складу учасників позбавили ОСОБА_1 реальної можливості отримати передбачену договором житлову площу або грошову компенсацію, що свідчить про зловживання правом з боку ТОВ «Оболоньторгстандарт».

На переконання позивача акт приймання-передачі Споруд до статутного капіталу ТОВ «Рентакс» та подальше відчуження часток є фраудаторним правочином, вчиненим з метою ухилення від виконання зобов`язання перед ОСОБА_1 , що порушує принцип добросовісності та підлягає визнанню недійсним у судовому порядку.

Мотивуючи наведеним, просить:

O визнати недійсним акт приймання-передачі нерухомого майна №№ 1901, 1902 від 08 серпня 2024 року в частині передачі від ТОВ «Оболоньторгстандарт» у статутний капітал ТОВ «Рентакс» наступних об`єктів:

o лабораторно-побутового комплексу (літ А) - площею 1 163,90 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

o автобусно-кузовного корпусу (літ. A1), - площею 9 475,40 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

o їдальні (літ. Б) - площею 1 290,30 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

o контрольно-пропускного пункту (літ. В) - площею 102,80 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

o блоку виробничих приміщень (літ. Е), - площею 231,30 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

o газогенераторної (літ. Ж), - площею 81,70 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

o агрегатного корпусу (літ. 3), - площею 2 491,60 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

o складу запчастин (літ. К), - площею 494,10 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

o складського корпусу, інструментального цеху з мийкою (літ. Л), - площею 1669,70 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

o корпусу ЦВЗД, цеху відновлення деталей, трансформаторну підстанцію (літ. М), - площею 4 374,90 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

o будівлю котельні (літ. Д), - площею 556,80 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

O скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича про державну реєстрацію прав, якими проведено державну реєстрацію права власності ТОВ «Рентакс», а саме:

o рішення від 09 серпня 2024 року за індексним номером 74503241 про державну реєстрацію прав на лабораторно-побутовий комплекс (літ А) - площею 1 163,90 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

o рішення від 09 серпня 2024 року за індексним номером 74503215 про державну реєстрацію прав на автобусно-кузовний корпус (літ. A1), - площею 9 475,40 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

o рішення від 09 серпня 2024 року за індексним номером 74503221 про державну реєстрацію прав на їдальню (літ. Б) - площею 1 290,30 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

o рішення від 09 серпня 2024 року за індексним номером 74503224 про державну реєстрацію прав на контрольно-пропускний пункт (літ. В) - площею 102,80 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

o рішення від 09 серпня 2024 року за індексним номером 74503228 про державну реєстрацію прав на блок виробничих приміщень (літ. Е), - площею 231,30 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

o рішення від 09 серпня 2024 року за індексним номером 74503231 про державну реєстрацію прав на газогенераторну (літ. Ж), - площею 81,70 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

o рішення від 09 серпня 2024 року за індексним номером 74503232 про державну реєстрацію прав на агрегатний корпус (літ. 3), - площею 2 491,60 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

o рішення від 09 серпня 2024 року за індексним номером 74503234 про державну реєстрацію прав на склад запчастин (літ. К), - площею 494,10 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

o рішення від 09 серпня 2024 року за індексним номером 74503236 про державну реєстрацію прав на складський корпус, інструментальний цех з мийкою (літ. Л), - площею 1669,70 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

o рішення від 09 серпня 2024 року за індексним номером 74503237 про державну реєстрацію прав на корпус ЦВЗД, цех відновлення деталей, трансформаторну підстанцію (літ. М), - площею 4 374,90 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

o рішення від 09 серпня 2024 року за індексним номером 74503239 про державну реєстрацію прав на будівлю котельні (літ. Д), - площею 556,80 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року позов задоволено.

Визнано недійсним акт приймання-передачі нерухомого майна №№ 1901, 1902 від 08 серпня 2024 року в частині передачі від ТОВ «Оболоньторгстандарт» у статутний капітал ТОВ «Рентакс» наступних об`єктів: лабораторно-побутового комплексу (літ А) - площею 1 163,90 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000); автобусно-кузовного корпусу (літ. A1), - площею 9 475,40 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000); їдальні (літ. Б) - площею 1 290,30 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000); контрольно-пропускного пункту (літ. В) - площею 102,80 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000); блоку виробничих приміщень (літ. Е), - площею 231,30 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000); газогенераторної (літ. Ж), - площею 81,70 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000); агрегатного корпусу (літ. 3), - площею 2 491,60 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000); складу запчастин (літ. К), - площею 494,10 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000); складського корпусу, інструментального цеху з мийкою (літ. Л), - площею 1669,70 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000); корпусу ЦВЗД, цеху відновлення деталей, трансформаторну підстанцію (літ. М), - площею 4 374,90 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000); будівлю котельні (літ. Д), - площею 556,80 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича про державну реєстрацію прав від 09.08.2024 за індексним номером 74503241, яким проведено державну реєстрацію права власності ТОВ «Рентакс» на лабораторно-побутовий комплекс (літ А) - площею 1 163,90 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

Скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича про державну реєстрацію прав від 09.08.2024 за індексним номером 74503215, яким проведено державну реєстрацію права власності ТОВ «Рентакс» на автобусно-кузовний корпус (літ. A1), - площею 9 475,40 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича про державну реєстрацію прав від 09.08.2024 за індексним номером 74503221, яким проведено державну реєстрацію права власності ТОВ «Рентакс» на їдальню (літ. Б) - площею 1 290,30 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича про державну реєстрацію прав від 09.08.2024 за індексним номером 74503224, яким проведено державну реєстрацію права власності ТОВ «Рентакс» на контрольно-пропускний пункт (літ. В) - площею 102,80 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича про державну реєстрацію прав від 09.08.2024 за індексним номером 74503228, яким проведено державну реєстрацію права власності ТОВ «Рентакс» на блок виробничих приміщень (літ. Е), - площею 231,30 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича про державну реєстрацію прав від 09.08.2024 за індексним номером 74503231, яким проведено державну реєстрацію права власності ТОВ «Рентакс» на газогенераторну (літ. Ж), - площею 81,70 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича про державну реєстрацію прав від 09.08.2024 за індексним номером 74503232, яким проведено державну реєстрацію права власності ТОВ «Рентакс» на агрегатний корпус (літ. 3), - площею 2 491,60 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича про державну реєстрацію прав від 09.08.2024 за індексним номером 74503234, яким проведено державну реєстрацію права власності ТОВ «Рентакс» на склад запчастин (літ. К), - площею 494,10 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича про державну реєстрацію прав від 09.08.2024 за індексним номером 74503236, яким проведено державну реєстрацію права власності ТОВ «Рентакс» на складський корпус, інструментальний цех з мийкою (літ. Л), - площею 1669,70 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича про державну реєстрацію прав від 09.08.2024 за індексним номером 74503237, яким проведено державну реєстрацію права власності ТОВ «Рентакс» на корпус ЦВЗД, цех відновлення деталей, трансформаторну підстанцію (літ. М), - площею 4 374,90 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича про державну реєстрацію прав від 09.08.2024 за індексним номером 74503239, яким проведено державну реєстрацію права власності ТОВ «Рентакс» на будівлю котельні (літ. Д), - площею 556,80 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Стягнуто в рівних частинах із ТОВ «Оболоньторгстандарт», та ТОВ «Рентакс» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 14 534,40 грн, тобто по 7 267,20 грн з кожного.

Додатковим рішенням Подільського районного суду міста Києва від 11 липня 2025 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Амельохіна А.А. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі №758/15266/24 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Оболоньторгстандарт», ТОВ «Рентакс» про визнання недійсним акту приймання-передачі нерухомого майна та скасування рішень про державну реєстрацію прав задоволено.

Стягнуто солідарно з ТОВ «Оболоньторгстандарт», ТОВ «Рентакс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 159 400 грн.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції вказав, що ТОВ «Оболоньторгстандарт» умисно відчужило належне йому нерухоме майно на користь пов`язаної особи - ТОВ «Рентакс» -після настання строку виконання своїх зобов`язань за договором № 15/11/16 від 15 листопада 2016 року, укладеним із позивачем. Суд зазначив, що відповідач був обізнаний про наявність зобов`язань із безоплатної передачі частини площ об`єкта, однак договір не виконав, не вжив жодних дій для його виконання чи продовження строків, а натомість передав майно до статутного капіталу створеного ним товариства. Суд дійшов висновку, що такі дії свідчать про недобросовісність відповідача та зловживання правом, адже відчуження майна було спрямоване на уникнення виконання договірних обов`язків перед позивачем. Крім того, після відчуження у відповідача не залишилося достатніх активів, з яких можна було б задовольнити вимоги позивача, а доказів протилежного товариство не надало. Враховуючи пов`язаність ТОВ «Оболоньторгстандарт» і ТОВ «Рентакс» та наявність умислу в діях відповідача, суд визнав позовні вимоги обґрунтованими, оскільки правочин відчуження майна здійснено на шкоду правам кредитора та у порушення принципів добросовісності, визначених цивільним законодавством.

Стягнувши з відповідачів на користь позивача судові витрати, суд вказав, що такі є доведеними належними доказами, а відповідачі (представники відповідачів), які були обізнані про порушенням представником позивача питання про стягнення з них витрат на правничу допомогу, не заявили про не співмірність розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому відсутні підстави з власної ініціативи вирішувати питання про зменшення розміру заявлених судових витрат, які підтверджені належними доказами, які наявні у матеріалах справи.

Суд врахував складність справи, обсяг фактично виконаних адвокатами робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, а також критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, відсутність заперечень відповідачів (представників відповідачів), та зробив висновок про стягнення з відповідачів на користь позивача 159 400,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Не погодившись з ухваленими судовими рішеннями, ТОВ "Оболоньторгстандарт" подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповне з`ясування обставин у справі, недоведеність обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що у 2008 році між ПАТ «Укрсоцбанк» і ТОВ «Константа-Інвест» укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №06-10/143. Через невиконання зобов`язань банк у 2016 році звернувся до Господарського суду м. Києва (справа №910/8139/16) про звернення стягнення на предмет іпотеки (споруди на АДРЕСА_1). Рішенням Господарського суду м. Києва від 16.06.2016, залишеним без змін постановою апеляційного суду від 16.08.2016, позов задоволено, звернуто стягнення на зазначені споруди.

15 листопада 2016 року між ПАТ «Укрсоцбанк» і ТОВ «Оболоньторгстандарт» укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, предметом якого є комплекс споруд, що становили предмет іпотеки, право власності на які банк набув за рішенням суду. Того ж дня між ТОВ «Оболоньторгстандарт» і ОСОБА_1 укладено договір №15/11/16, за яким останній зобов`язався сприяти врегулюванню спору між банком та ТОВ «Константа-Інвест» і зобов`язався не ініціювати жодних спорів чи позовів щодо зазначених споруд або земельної ділянки.

09 грудня 2024 року Подільський районний суд міста Києва відкрив провадження у справі №758/15266/24 за позовом ОСОБА_1 про визнання недійсним акту приймання-передачі та скасування реєстраційних дій. Такими діями ОСОБА_1 порушив пункт 1.2.3 договору №15/11/16. Суд першої інстанції не врахував цієї обставини та не дослідив дійсність і чинність вказаного договору, яким позивач узяв на себе зобов`язання не звертатися з позовами щодо цього майна.

Вказує, що приєднані письмові докази до відзиву у справі №758/15266/24 повно, достовірно та об`єктивно надають можливість дійти до висновку, що ТОВ "Оболоньторгстандарт" при всьому своєму волевиявленні та бажанні здійснювати будівництво Об`єкта за Договором № 15/11/16 до моменту перенесення вказаного майданчика позбавлене можливості здійснювати навіть підготовчі будівельні роботи, оскільки такі правочини суперечать діючому Генеральному плану міста Києва.

Зазначає, що пунктом 1.7. Договору № 15/11/2016 встановлено, що належні Стороні 2 площі Об`єкта Стороною 1 передаються Стороні 2 з метою реєстрації за Стороною 2 права власності на відповідну частину Об`єкту після введення Об`єкта в експлуатацію. З урахуванням зазначеного, у ОСОБА_1 не виникло право звернення на Об`єкт будівництва, що свідчить про передчасність пред`явлення позовної заяви у справі № 758/15266/24. Судом першої інстанції проігноровано зазначені факти та не надано їм оцінку при ухваленні Оскаржуваного рішення.

Вказує, що з урахуванням предмету Договору № 15/11/16 для ТОВ «Оболоньторгстандарт» відсутня заборона передавати своє майно (активи) іншому суб`єкту господарювання, оскільки відповідач не передав жодних прав за Договором № 15/11/16 третій особі без згоди позивача, а ТОВ «Оболоньторгстандарт» здійснювало свою господарську діяльність шляхом передачі в статутний капітал ТОВ «Рентакс» власного майна (Споруд), що не входить в предмет Договору № 15/11/16.

Вказує, що суд першої інстанції неправильно зазначив щодо належної платоспроможності ТОВ «Оболоньторгстандарт» (збитковості) за договірними зобов`язаннями у даній справі.

Таким чином, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та дійшов висновків, які не відповідають встановленим фактам.

Щодо вимог апеляційної скарги на додаткове рішення вказує, що суд першої інстанції не забезпечив дотримання принципу змагальності, права сторони на участь у судовому засіданні, а також не дотримався вимог частини 2 статті 246 ЦПК України щодо обов`язковості призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати. Фактична відсутність такого засідання позбавила відповідачів можливості надати свої заперечення, спростувати розмір витрат і заявити про їх неспівмірність, що прямо суперечить гарантіям статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Більше того, суд безпідставно визнав доведеними витрати на правничу допомогу в сумі 159 400 грн, не перевіривши їх обґрунтованість, необхідність і пропорційність до предмета спору, як цього вимагає стаття 141 ЦПК України та усталена практика Верховного Суду й ЄСПЛ. Заявлені суми гонорарів (8200 грн і 6000 грн за годину) явно перевищують розумні межі та не підтверджені реальним обсягом роботи адвокатів, тим більше, що в матеріалах справи містяться послуги, які не є правничою допомогою по суті (ознайомлення з матеріалами, фіксовані гонорари тощо). Такі розцінки є необґрунтованими та свідчать про завищення розміру компенсації.

Крім того, суд не врахував обставини, які свідчать про можливе зловживання процесуальними правами з боку позивача та його представників - подання кількох ідентичних заяв про забезпечення позову до різних суддів, що є недобросовісною поведінкою, прямо підпадає під дію частини 9 статті 141 ЦПК України та надає суду право покласти судові витрати на таку сторону незалежно від результатів розгляду справи.

Мотивуючи наведеним, просить рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року та додаткове рішення від 11 липня 2025 року у справі №758/15266/24 скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову та стягненні судових витрат позивача відмовити.

Не погодившись з ухваленими судовими рішеннями, ТОВ "Рентакс" подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи.

Зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував правову природу договору №15/11/16, чи виконували сторони свої зобов`язання і які витрати понесли, чи існує у відповідача заборгованість перед позивачем, чи порушені права ОСОБА_1 та який спосіб захисту є належним.

Вказує, що позовна вимога має бути обґрунтована фактом порушення права або інтересу.

Суд не встановив, яке саме право ОСОБА_1 порушене актом відчуження майна між ТОВ «Оболоньторгстандарт» і ТОВ «Рентакс». Договір №15/11/16 не містив обмежень щодо розпорядження майном. Пункт 1.4 договору прямо надавав забудовнику право вільно здійснювати забудову та фінансування на власний розсуд.

Вказує, що договір не містив визначеного строку передачі об`єкта чи виникнення обов`язку сплати компенсації. Пункт 2.4 передбачає право сторони-2 вимагати компенсацію лише у випадку неможливості будівництва через винні дії або бездіяльність сторони-1. Таких дій не встановлено.

Звертає увагу, що майно, яке мало передаватися позивачу, на момент укладення договору не існувало. Жодних доказів понесення витрат чи звернення ОСОБА_1 до відповідача з вимогами до моменту подання позову немає. Крім того, 14 квітня 2025 року ОСОБА_1 подав інший позов до Подільського районного суду м. Києва про стягнення 205 506 000 грн за цим же договором (справа №758/4586/25). Отже, навіть станом на час розгляду цієї справи питання наявності боргу є невирішеним і спірним.

Зазначає, що аналіз умов пунктів 2.4 - 2.7 договору свідчить, що сторони домовилися спершу проводити переговори у разі неможливості будівництва, і лише після їх безрезультатності - звертатися до суду. Тобто договір не передбачає прямого зобов`язання із сплати грошових. Жодних доказів проведення переговорів чи пред`явлення вимог позивачем судом не встановлено, отже позов пред`явлено безпідставно.

Вказує на неналежність та недопустимість як доказу доданої до позову Аналітичної довідки щодо вартості нерухомого майна, яка ніким не підписана, не містить дати прізвища автора та інших необхідних реквізитів. Звертає увагу, що порядок визначення вартості нерухомого майна в Україні врегульований положеннями Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Ураховуючи відсутність боргового зобов`язання відповідача перед позивачем, відсутні підстави уважати оспорюваний правочин фраудаторним. Скаржник уважає, що конструкція «боргу» ТОВ "Оболоньторгстандарт" створена позивачем безпосередньо перед зверненням до суду, жодних звернень з яких би ТОВ "Оболоньторгстандарт" міг би зрозуміти такий «борг» протягом восьми років з дати укладення Договору (лист 2016) до дати подачі позову (грудень 2024) немає, при цьому жодних строків виконання Договору не встановлено а отже ТОВ "Оболоньторгстандарт" не могло щось порушити.

Звертає увагу, що ТОВ «Оболоньторгстандарт» як сторона-1 не мала жодних юридичних та фактичних можливостей для виконання зобов`язань за договором, аналогічно можливостей для виконання своїх зобов`язань не мав і ОСОБА_1 , більше того здебільшого такі зобов`язання були вже виконані на дату укладення договору іншими особами.

Вказує, що суд першої інстанції у рішенні констатував, що серед засновників ТОВ «Рентакс» відсутнє ТОВ «Оболоньторгстандарт», а отже визнав відсутність формального зв`язку між ними. Попри це, суд без належного обґрунтування дійшов висновку, що ці особи були «пов`язаними» у розумінні закону, що суперечить встановленим ним же фактам.

Суд не взяв до уваги, що нове керівництво ТОВ «Рентакс» було призначене лише 06 березня 2025 року, після закриття підготовчого провадження, тому товариство об`єктивно не могло надати свої пояснення чи подати докази на спростування доводів позивача. Попри наявність усіх відомостей у відкритому Єдиному державному реєстрі, суд не перевірив їх і прийняв рішення, яке порушує майнові інтереси добросовісних власників часток у ТОВ «Рентакс».

Таке втручання є непропорційним і свавільним, оскільки позбавляє ТОВ «Рентакс» права власності без будь-якої компенсації, без з`ясування фактичної участі у спірному правочині та без наявності легітимної мети.

Стверджує, що заявлені позивачем вимоги не відповідають критерію ефективності способу захисту права. Вказує, що Верховний Суд у постанові від 26 травня 2023 року у справі №905/77/21 зазначив, що вимога про визнання недійсним виконаного правочину може бути ефективним способом захисту лише разом із вимогою про застосування наслідків його недійсності, зокрема, витребування майна або стягнення коштів. Оскільки позивач таких вимог не заявив, його позов не може вважатися ефективним способом захисту. Тобто вимоги позивача про скасування рішення нотаріуса-реєстратора Русанюка З.З. не можуть призвести до реального поновлення порушеного права і, отже, є неналежним способом захисту.

Суд першої інстанції також неправильно застосував норми матеріального права, не врахував положення статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та статті 1 Закону України «Про архітектурну діяльність», які визначають, що право виступати замовником будівництва належить лише власнику земельної ділянки чи уповноваженій ним особі. Станом на 15 листопада 2016 року ТОВ «Оболоньторгстандарт» не мало жодних правових підстав для здійснення забудови чи передачі частини майбутнього об`єкта іншій особі, а тому зобов`язання, взяті за договором №15/11/16, були з самого початку нереальними й не могли породжувати юридичних наслідків.

Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення вказує, що таке ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, без дотримання засад змагальності, пропорційності та справедливого судового розгляду.

Вказує, що суд першої інстанції не призначив судового засідання для вирішення питання про судові витрати, чим порушив імперативні приписи частини 2 статті 246 ЦПК України, яка прямо зобов`язує суд призначати засідання для вирішення цього питання не пізніше двадцяти днів після ухвалення рішення по суті. Відсутність засідання позбавила відповідачів можливості надати заперечення, довести неспівмірність заявлених сум і поставити під сумнів їх фактичність, необхідність та обґрунтованість, як того вимагають частини 5-6 статті 137 ЦПК України.

Суд вийшов за межі заявленої представником позивача адвокатом Амельохіним А.А. заяви. У заяві, отриманій ТОВ "Рентакс" 30 червня 2025 року через підсистему «Електронний суд», не зазначено жодної конкретної суми до стягнення та не міститься прохання про солідарне стягнення коштів. Попри це, суд у додатковому рішенні зазначив, що позивач просив стягнути саме 159 400 грн солідарно, хоча таких даних не було в первинній заяві. Це свідчить, що суд самостійно визначив як розмір, так і характер зобов`язання, що виходить за межі позовних вимог і порушує частину 1 статті 13 ЦПК України, згідно з якою суд розглядає справи в межах заявлених вимог.

Вказує, що рішення про солідарне стягнення витрат не ґрунтується на жодній нормі матеріального права. Відповідно до статті 541 ЦК України солідарна відповідальність може виникати лише у випадках, передбачених договором або законом, зокрема за неподільності предмета зобов`язання. У даному випадку предмет зобов`язання є подільним, а тому підстави для солідарного стягнення відсутні. Більше того, суд у рішенні по суті спору визначив, що судовий збір стягується з відповідачів у рівних частинах, тобто визнав роздільний характер їхніх зобов`язань. Така непослідовність свідчить про довільність судових висновків та порушення принципу правової визначеності.

Суд також не перевірив співмірність заявлених витрат із фактичним обсягом наданих послуг. Витрати на правничу допомогу мають бути не лише документально підтвердженими, але й обґрунтованими та пропорційними до складності справи, ціни позову та значення результату для сторін.

Уважає, що у цій справі заявлені витрати у сумі 159 400 грн є явно завищеними і не відповідають принципу співмірності. Адвокати позивача зазначили оплату 8 200 грн та 6 000 грн за годину відповідно, що є економічно необґрунтованим з урахуванням рівня складності справи, кількості судових засідань і реального обсягу підготовлених процесуальних документів. Додатково вказано сумнівні позиції, такі як «ознайомлення з матеріалами справи» або «фіксований гонорар у разі задоволення позову» у розмірі 41 000 грн, який не пов`язаний із конкретною правовою дією. Крім того, адвокатом заявлено про участь у засіданні 18 лютого 2024 року, якого фактично не було, що свідчить про недостовірність наданих розрахунків.

Вказує на зловживання позивачем процесуальними правами, оскільки останнім двічі подавалась заява про вжиття заходів забезпечення позову ідентичного змісту.

Просить рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 липня 2025 року скасувати, у стягненні судових витрат на користь позивача відмовити.

4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.

24 вересня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Амельохіна А.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на апеляційні скарги.

В обґрунтування відзиву вказує, що під час розгляду справи ТОВ «Рентакс» не подавало заяв по суті та не надало власних доказів, обмежившись клопотанням про підтримку позиції ТОВ «Оболоньторгстандарт» і номінальною присутністю директора. В апеляційній скарзі зазначено, що ОСОБА_2 призначено директором 06 березня 2025 року, процес передачі документів тривав, і тільки 16 червня 2025 року керівник зміг брати участь у засіданні.

Вказує, що згідно пункту 1.1 та 1.2 Договору, ОСОБА_1 зобов`язується сприяти укладенню Угоди та забудові Земельної ділянки, а ТОВ «Оболоньторгстандарт» будує Об`єкт і передає частину площ ОСОБА_1.

Об`єкт - житловий комплекс площею ?70 000 кв. м, Земельна ділянка - частина земної поверхні під Спорудами, а Споруди - комплекс будівель, що належав ПАТ «Укрсоцбанк». Угода - договір купівлі-продажу Споруд між ТОВ «Оболоньторгстандарт» та ПАТ «Укрсоцбанк».

Договір укладено відповідно до статей 626, 627, 629, 638 ЦК України, сторони погодили істотні умови (предмет, місце та строки будівництва). Зобов`язання ТОВ «Оболоньторгстандарт» має виконуватися належним чином і в строк , а з 16 листопада 2019 року зобов`язання за пунктами 1.1 та 1.6 вважається порушеним.

ТОВ «Оболоньторгстандарт» не виконало пункту 1.2.3 Договору. Звертає увагу, що врегулювання спору відбулося завдяки діям ОСОБА_1 , а не ТОВ «Оболоньторгстандарт», що підтверджується ухвалою суду від 16 листопада 2016 року у справі № 910/8139/16.

Вказує, що ТОВ «Рентакс» сумнівається у дійсності договору через нібито відсутність витрат, прав на забудову та можливостей виконання. Проте, за частиною 1 статті 627 ЦК України сторони вільні у визначенні умов договору; договір є взаємовигідним та справедливим. ТОВ «Оболоньторгстандарт» має економічну та юридичну спроможність будувати Об`єкт, набуло право власності на Споруди та мало правові підстави користуватися землею під ними.

Звертає увагу, що пункти 1.6 та 2.4 Договору передбачають, що ОСОБА_1 отримує 3,5% Об`єкта у випадку належного виконання або компенсацію за неможливість будівництва через «винні дії чи бездіяльність» ТОВ «Оболоньторгстандарт».

Бездіяльність ТОВ «Оболоньторгстандарт» є винною, оскільки останнє не вчинило необхідних дій, не повідомляло про перешкоди.

Уважає, що пункт 3.1 Договору про звільнення від відповідальності через незалежні обставини неприйнятний, оскільки всі перешкоди не пов`язані з ОСОБА_1 , а договірні зобов`язання залишалися на стороні ТОВ «Оболоньторгстандарт».

Вказує, що ТОВ «Оболоньторгстандарт» є фактично боржником перед ОСОБА_1 .. Правочин дійсний, поки його недійсність прямо не встановлена законом або судом. Таким чином, договір є дійсним, а спірні доводи ТОВ «Рентакс» не спростовують презумпцію правомірності правочину.

Просить апеляційні скарги залишити без задоволення, оскаржувані рішення залишити без змін.

5. Позиція учасників справи.

22 жовтня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла відповідь адвоката Правдюка О.Ю., який діє в інтересах ТОВ "Рентакс", на відзив адвоката Амельохіна А.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на апеляційні скарги.

Враховуючи, що розділ V ЦПК України не передбачає можливості подання окремої відповіді на відзив під час апеляційного перегляду, колегія суддів кваліфікує зазначений документ як письмові пояснення.

Вказує на безпідставність відповіді на відзив. Зокрема, заперечення щодо нібито неприйнятності апеляційної скарги через відсутність заяв по суті в першій інстанції є необґрунтованим. Процесуальне законодавство не ставить подання апеляції у залежність від наявності таких заяв. Скаржник має право піддавати сумніву обґрунтованість рішення першої інстанції та наводити будь-які доводи на його скасування. Додані до апеляції докази будуть оцінюватися безпосередньо в судовому засіданні.

Вказує, що ТОВ «Рентакс» ставить під сумнів дійсність договору через нібито відсутність витрат ОСОБА_1 , права ТОВ «Оболоньторгстандарт» на забудову та фактичну можливість виконання зобов`язань. Скаржник не оспорює договір як недійсний, але звертає увагу на очевидні ознаки фіктивності. Фіктивний правочин - це такий, який укладено умисно, не для реального виконання, а з іншою метою.

Зазначає, що поданий відзив вибірково коментує положення договору, ігноруючи системне застосування пунктів 2.4, 2.6 та 2.7. Посилання на помилковість пункту 3.1 є необґрунтованим і свідчить про довільне тлумачення договору на користь позивача.

Невірним, на переконання відповідача, є твердження, що «ТОВ «Оболоньторгстандарт» є боржником, оскільки має непогашене зобов`язання» - ТОВ «Оболоньторгстандарт» не є боржником, оскільки: дію Договору припинено; Договір містив зобов`язання щодо передачі нерухомого майна лише після введення в експлуатацію Об`єкта (див пп 1.6. та 1.7.), якщо ж Об`єкт не буде збудовано з прямої вини ТОВ ОТС то Позивач лише міг вимагати передачі компенсації або рівноцінної нерухомості (пп 2.4., 2.7.) чого протягом п`яти років із заявленої дати нібито порушення зобов`язання не здійснив, а фактом подачі цього позову фактично вийшов з договірних домовленостей.

Вказує, що дії ОСОБА_1 полягали лише у сприянні врегулюванню спору щодо майна та утриманні від недружніх дій. Використання договорів для отримання незаконної компенсації суперечить цілям цивільного судочинства та Конституції.

Зазначає про орієнтований розрахунок судових витрат, які ТОВ «Рентакс» поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Такі витрати включають судовий збір у розмірі 21 801,60 грн, витрати на правничу допомогу - орієнтовно 90 000,00 гривень.

Просить апеляційну скаргу задовольнити.

В судовому засіданні представник ТОВ "Рентакс" - адвокат Правдюк В.М. апеляційні скарги підтримав, просив суд рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Представник ТОВ "Оболоньторгстандарт" - адвокат Ковдій М.С. підтримала апеляційні скарги, просила рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Від адвоката Амельохіна А.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , 18 лютого 2026 року надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із поганим самопочуттям адвоката. До клопотання про відкладення розгляду у справі долучив фотознімок термометру.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналіз статті 372 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Отже, з урахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду (див.: постанови Верховного Суду від 15 липня 2024 року у справі № 447/852/23, від 03 квітня 2025 року у справі №359/7536/23, від 19 березня 2025 року у справі № 450/678/21).

З огляду на наведене, відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив відмовити у задоволенні клопотання адвоката Амельохіна А.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки такі повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

6. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились у судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

7. Фактичні обставини справи, установлені судом.

З матеріалів справи убачається, що 15 листопада 2016 року між ПАТ «Укрсоцбанк» (продавець) та ТОВ «Оболоньторгстандарт» (покупець) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого продавець передав у власність покупця (продає), а покупець приймає у власність (купує) належне продавцю на праві приватної власності майно - комплекс будівель та будівля котельні, загальною площею 21 932,50 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , та сплачує за нього відповідну грошову суму.

Згідно пункту 1.3. договору нерухоме майно, що є предметом цього договору, розташоване на земельній ділянці площею 27 343 кв.м, кадастровий номер 800000000:85:289:0005, по АДРЕСА_1 .

Нерухоме майно належить продавцю на праві приватної власності на підставі рішення Господарського суду м. Києва у справі №910/8139/16 від 16 червня 2016 року та постанови Київського апеляційного господарського суду від 16 серпня 2016 року у справі №910/8139/16 (пункт 1.4.) (том 1 а.с. 9-10, 115-118).

15 листопада 2016 року між ПАТ «Укрсоцбанк» (продавець) та ТОВ «Оболоньторгстандарт» (покупець) підписано акт приймання-передачі, відповідно до якого сторони, на виконання пункту 3.2.2 договору від 15 листопада 2016 року, підтвердили, що продавець передав, а покупець прийняв - комплекс будівель та будівлю котельні, загальною площею 21932,50 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається із: лабораторно-побутового комплексу (літ А) - площею 1 163,90 кв, автобусно-кузовного корпусу (літ. A1), - площею 9 475,40 кв.м, їдальні (літ. Б) - площею 1 290,30 кв.м, контрольно-пропускного пункту (літ. В) - площею 102,80 кв.м, блоку виробничих приміщень (літ. Е), - площею 231,30 кв.м, газогенераторної (літ. Ж), - площею 81,70 кв.м, агрегатного корпусу (літ. 3), - площею 2 491,60 кв.м, складу запчастин (літ. К), - площею 494,10 кв.м, складського корпусу, інструментального цеху з мийкою (літ. Л), - площею 1669,70 кв.м, корпусу ЦВЗД, цех відновлення деталей, трансформаторної підстанції (літ. М), - площею 4 374,90 кв., будівлі котельні (літ. Д), - площею 556,80 кв.м (том 1 а.с. 11, 119).

15 листопада 2016 року між ТОВ «Оболоньторгстандарт» (сторона 1) та ОСОБА_1 (сторона 2) укладено договір № 15/11/16, відповідно до умов якого сторона 2 зобов`язалась сприяти укладенню угоди та в подальшому всіляко сприяти стороні 1 у здійсненні забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться під спорудами - комплексом будівель та будівлі котельні, загальною площею 21932,50 кв.м, що належить ПАТ «Укрсоцбанк», а сторона 1 зобов`язалась здійснити будівництво об`єкту - житлового комплексу загальною площею не менше 70000 кв.м на території зазначеної земельної ділянки впродовж 36 місяців з дати укладення угоди, і безоплатно передати на користь сторони 2 частину площ об`єкта.

Відповідно до пунктів 1.4, 1.5 зазначеного договору сторони узгодили, що після укладення угоди сторона 1 здійснює забудову земельної ділянки вільно на власний розсуд, та здійснює фінансування у повному обсязі всього комплексу робіт, пов`язаних із будівництвом та введенням в експлуатацію зазначеного об`єкта.

Відповідно до пункту 1.6 договору у випадку належного виконання стороною 2 зобов`язань за цим договором до моменту введення в експлуатацію об`єкту, сторона 2 безоплатно отримує від сторони 1 у власність 3,5 % житлової (комерційно) площі об`єкта.

Відповідно до пункту 2.3 договору у разі неможливості будівництва об`єкта через винні дії чи бездіяльність сторони 2, сторона 1 має право розірвати цей договір в односторонньому порядку та отримати компенсацію понесених витрат. Для цього пункту під діями чи бездіяльністю сторони 2, сторони розуміють: 2.3.1 не укладення угоди, 2.3.2 не врегулювання спору у справі № 910/8139/16 або ініціювання стороною 2 та/або будь-якою афілійованою чи підконтрольною стороні 2 особою будь-якого нового спору щодо споруд або земельної ділянки.

Відповідно до пункту 2.4 договору у разі неможливості будівництва об`єкта та реалізації даного договору через винні дії чи бездіяльність сторони 1, сторона 2 має право вимагати від сторони 1 виплати грошової компенсації в розмірі ринкової вартості 3,5 % житлової (комерційної) площі об`єкта або передачі у власність сторони 2 іншої аналогічної рівноцінної нерухомості, що належить стороні 1.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 договору сторони домовились, що цей договір набуває чинності (вступає в силу) з моменту підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором, а також зміни та доповнення до цього договору будуть вважатись чинними, якщо вони будуть укладені в письмовій формі, та підписані уповноваженими представниками сторін.

Згідно пункту 4.5 договору жодна із сторін не має права передавати свої права за цим договором третій особі без згоди іншої сторони цього договору, крім випадків обумовлених в договорі (том 1 а.с. 120-122).

Відповідно до даних листа ТОВ «Оболоньторгстандарт» від 10 грудня 2018 року № 1-10/12/18 ОСОБА_1 повідомлено, що він, як сторона 2 за договором, належним чином в повному обсязі та безумовно виконав всі свої договірні зобов`язання за договором № 15/11/16 від 15 листопада 2016 року перед стороною 1, а також у ТОВ «Оболоньторгстандарт», як сторони 1 за договором, відсутні будь-які претензії/зауваження до сторони 2 щодо належним чином, в повному обсязі виконаних стороною 2 перед стороною 1 зобов`язань за договором (том 1 а.с. 12, 123).

16 грудня 2016 року між ТОВ «Оболоньторгстандарт» та ТОВ "Виробничо-технічна агенція" укладено договір підряду №1612/316/К на виконання містобудівної документації від 16 грудня 2016 року, відповідно до якої виконавець бере на себе зобов`язання своїми силами і засобами виконати роботи з розробки концепції житлової багатоквартирної забудови по АДРЕСА_1 з подальшою імплементацією в Детальний план території вздовж вулиці Фрунзе між вул. Нахімова-пров. Шишкінським та АДРЕСА_2 та прилеглої території у Подільському районі м. Києва (том 2 а.с. 33-34).

28 грудня 2018 року ТОВ «Оболоньторгстандарт» та ТОВ "Виробничо-технічна агенція" підписано акт про виконані роботи згідно договору підряду №1612/316/К від 16 грудня 2016 року, відповідно до якого виконавцем виконані роботи згідно Договору підряду №1612/316/К, а саме: роботи з розробки концепції житлової багатоквартирної забудови по АДРЕСА_1 з подальшою імплементацією в Детальний план території вздовж АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 та прилеглої території у Подільському районі м. Києва (том 2 а.с. 35).

Матеріали справи містять копію договору №1412/271/ДПТ від 29 жовтня 2014 року, укладеного між Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (Замовник), ТОВ "Виробничо-технічна агенція" (Виконавець), ТОВ "Будівельна компанія "ГЕОС" (Інвестор 1), ТОВ "Поділ Бізнес-Парк" (Інвестор 2), відповідно до якого замовник доручає, Інвестор 1 та Інвестор 2 оплачують, а виконавець приймає на себе зобов`язання, власники та/або залученими силами та засобами, розробити Детальний план території прилеглої по вул. Фрунзе між вул. Нахімова-пров. Шишкінським та АДРЕСА_2 (том 2 а.с. 36-37 зворот).

08 серпня 2024 року між ТОВ "Оболоньторгстандарт" та ТОВ "Рентакс" відповідно до рішення №1 Єдиного засновника ТОВ "Рентакс" від 27 червня 2024 року підписано акт приймання-передачі нерухомого майна та грошових коштів до статутного капіталу ТОВ "Рентакс", відповідно до якого ТОВ "Оболоньторгстандарт" передало, а ТОВ "Рентакс" прийняло нерухоме майно та грошові кошти до статутного капіталу Товариства на загальну суму 43 180 073,46 гривень (том 2 а.с. 92-94).

15 серпня 2024 року між ТОВ «Оболоньторгстандарт» та ТОВ "Рентакс" укладено договір №15/08, предметом якого є будівництво житлового комплексу на території земельної ділянки на будівельному майданчику в межах земельної ділянки, прийняття його в експлуатацію та в обсязі визначеної цим договором частки замовника, а також делегування замовником забудовнику частини функцій замовника будівництва об`єкта при отриманні містобудівних умов та обмежень, забудові земельної ділянки, здійсненні проектування, отриманні дозвільної документації, здійсненні будівництва та прийнятті в експлуатацію об`єкта будівництва (том 2 а.с. 46-51).

02 жовтня 2024 року від комунальною організацією виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Інститут Генерального плану м. Києва" та ТОВ "Рентакс" укладено договір №15/МО-2024 відповідно до якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання по підготовці анотованого звіту щодо комплексної містобудівної оцінки та прогнозу використання земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 (том 2 а.с. 52-53).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02 квітня 2025 року, у справі №910/11224/24 частково задоволено позов ТОВ «Валмі Інвест» до ТОВ «Оболоньторгстандарт» про стягнення 8 316 118,03 грн. Стягнуто з ТОВ «Оболоньторгстандарт» на користь ТОВ «Валмі Інвест» забезпечувальний платіж в розмірі 8 256 000,00 грн, 3% річних в розмірі 31 436,07 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 124 311,54 грн (том 2 а.с. 150-159).

8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із частинами 1-4 статті 202 Цивільного кодексу України правочин ? це дія особи, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Метою будь-якого правочину є досягнення певних юридичних наслідків, що мають істотне значення для сторін правочину.

Отже, правочин ? це вольові, правомірні дії, безпосередньо спрямовані на досягнення правового результату, а саме на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Предметом спору у справі, що переглядається, є матеріально-правова вимога про визнання недійсним акта прийому-передачі майна до статутного фонду, вчиненого 8 серпня 2024 року, відповідно до якого ТОВ «Оболоньторгстандарт» передало, а ТОВ «РЕНТАКС» прийняло до статутного фонду, зокрема, нежитлові будівлі згідно наведеного переліку.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11.08.2022 у справі № 916/546/21 зазначила, що залежно від встановлених судами обставин конкретної справи, документ, який сторони справи іменують як "акт приймання-передачі", може як підтверджувати певні факти та бути документом первинного бухгалтерського обліку, так і мати ознаки правочину, тобто бути спрямованим на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Встановлення правової природи акта приймання-передачі ? це питання дослідження як змісту такого акта приймання-передачі, так і інших доказів, наявних у матеріалах справи. Таким чином, суд досліджує акт в кожному конкретному випадку та надає йому оцінку в залежності від того, чи підтверджує він волевиявлення сторін, а також чи має він юридичні наслідки, в залежності від чого суд робить висновок щодо того, чи є акт правочином та щодо ефективного способу захисту.

У цій справі установлено, акт прийому-передачі майна до статутного фонду є правочином, який підтверджує волевиявлення сторін, має юридичні наслідки ? набуття та припинення права власності на майно, що визнається та не спростовується сторонами.

Отже, такий двосторонній акт у цих правовідносинах свідчить про погоджену дію шляхом волевиявлення обох сторін цього двостороннього правочину на набуття певних цивільних прав та обов`язків. Оскарження правочину, оформленого актом (у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України) у цьому випадку є способом захисту цивільних прав та обов`язків у розумінні статті 16 Цивільного кодексу України.

У справі, що переглядається апеляційним судом, оспорюється правочин, який укладено між двома юридичними особами щодо передачі нерухомого майна та грошових коштів до статутного капіталу товариства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина 1 статті 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК) право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 20 ГПК визначено справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, а саме, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 1 частини першої цієї статті ).

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини 1 статті 255 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у справі № 591/5242/18 (провадження № 14-168цс20) вказано, що «критеріями розмежування судової юрисдикції, зокрема господарської та цивільної юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ та/або спорів. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 03 листопада 2020 року у справі № 922/88/20 (провадження № 12-59гс20), від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18(провадження № 12-136гс19); від 19 травня 2020 року у справі № 910/23028/17 (провадження № 12-286гс18); від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (провадження № 12-143гс19)».

Оскільки у цій справі оспорюється правочин, який укладено між двома юридичними особами щодо передачі нерухомого майна та грошових коштів до статутного капіталу товариства, такий спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а має розглядатися в господарському судочинстві.

У частинах 1, 2 статті 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 і 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Додаткове рішення є невід`ємною частиною основного рішення, відтак із скасування рішення суду від 24 червня 2025 року, скасовується також додаткове рішення від 11 липня 2025 року.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини 1 статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Відтак, рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року та додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 липня 2025 року підлягають скасуванню, а провадження у справі закриттю. З огляду на наведене, апеляційні скарги задовольняються частково.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 377, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оболоньторгстандарт», підписану адвокатом Ковдій Мариною Сергіївною, задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентакс» задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року та додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 липня 2025 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оболоньторгстандарт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентакс» про визнання недійсним акту приймання-передачі нерухомого майна та скасування рішень про державну реєстрацію прав ? закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи за його позовом віднесено до юрисдикції господарського суду та протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення він може звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 09 березня 2026 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова