Справа № 163/857/17
Провадження № 4-с/163/1/26
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Павлуся О.С.

з участю секретаря Костюк Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області скаргу АТ КБ «Приват Банк» на постанову заступника начальника відділу Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Оліщука Д.Ю. про закінчення виконавчого провадження,

в с т а н о в и в :

У скарзі представник АТ КБ «Приватбанк» просить визнати протиправною і скасувати постанову державного виконавця Любомльського відділу державної виконавчої служби Ковельського району Волинської області Оліщука Д.Ю. від 04 лютого 2026 року про закінчення виконавчого провадження № 55149794 та направити виконавчий лист № 163/857/17 від 07.08.2017 до Любомльського ВДВС для подальшого стягнення боргу.

Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що 29.05.2017 Любомльським районним судом Волинської області у справі № 163/857/17 ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», заборгованості за кредитним договором №VON0G100001471 у розмірі 12594,26 доларів США, що в перерахунку згідно встановленого курсу НБУ від 13.03.2017 становить 337652,11 грн, та видано відповідний виконавчий лист. За заявою стягувача Любомльським відділом ДВС у Волинській області 14.11.2017 було відкрите виконавче провадження, державними виконавцями здійснювалися заходи по примусовому виконанню рішення суду, було звернуто стягнення на доходи боржника. 04 лютого 2026 року в.о. начальника відділу Любомльського відділу ДВС Оліщуком Д.Ю. встановлено, що виконавчий документ виконано фактично згідно з п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Проте, з виписок по рахункам заборгованості ОСОБА_1 представник АТ КБ «Приватбанк» встановив, що стягнута рішенням суду сума заборгованості в розмірі 12594,26 доларів США не сплачена, чим порушено права АТ КБ «Приватбанк». В рішенні суду зазначено про стягнення заборгованості з боржника у доларах США із зазначенням еквіваленту у гривнях за курсом НБУ на дату розрахунку заборгованості. Однак, у постанові про відкриття виконавчого провадження від 14.11.2017 державний виконавець зазначив суму заборгованості, виходячи з еквіваленту боргу у гривнях, який було зазначено у рішенні суду та виконавчому листі, а саме 337652,11 грн. 15.01.2026 представник АТ КБ «Приватбанк» надіслав на електронну пошту Любомльської виконавчої служби лист з проханням внести зміни у виконавче провадження та повідомив, що сума залишку, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 станом на 08.01.2026 становить 3356,02 доларів США. На цей лист відповіді від Любомльського ДВС не надійшло.

При виконанні рішення суду державний виконавець зобов`язаний був керуватися положеннями ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки між стягувачем і боржником існувало валютне грошове зобов`язання і заборгованість за кредитним договором була стягнута судом в іноземній валюті доларах США. При цьому погашення присудженої суми обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. За викладених обставин вважає, що посадова особа виконавчої служби протиправно та передчасно винесла постанову про закриття виконавчого провадження, оскільки фактичного виконання рішення суду в повному обсязі не відбулося.

Учасники справи в судове засідання не з`явились.

Представник АТ КБ «Приватбанк» надіслала заяву про підтримання заявлених у скарзі вимог та розгляд справи за її відсутності.

Представник Любомльського відділу ДВС та боржник ОСОБА_1 про причини неявки не сповістили, заяв чи клопотань щодо суті скарги та процедури її розгляду не подали.

На виконання ухвали суду від 17.02.2026 Любомльський відділ ДВС надав суду копію матеріалів виконавчого провадження № 55149794.

Згідно із ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За викладених обставин суд розглянув скаргу за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу технічними засобами (ч.2 ст.247 ЦПК України).

З матеріалів цивільної справи №163/857/17 та копії матеріалів виконавчого провадження № 55149794 встановлено наступне.

29 травня 2017 року Любомльським районним судом Волинської області у справі №163/857/17 ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №VON0G100001471 від 13.06.2007 в сумі 12594,26 доларів США, що за курсом 26,81 грн відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.03.2017 становить 337652,11 грн.

07 серпня 2017 року за заявою стягувача судом був виданий виконавчий лист відповідно до змісту вищевикладеної резолютивної частини рішення суду від 29 травня 2017 року.

10 листопада 2017 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» звернувся до Любомльського районного відділу ДВС із заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 337652,11 грн. До заяви додав виконавчий лист.

14 листопада 2017 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №55149794 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 337652,11 грн.

22 березня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, який отримує дохід у ТОВ «Волинь-зерно-продукт».

04 серпня 2023 року в.о. начальника відділу Любомльського відділу ДВС у Ковельському районі Волинської області винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, який отримує дохід у військовій частині НОМЕР_1 .

25 квітня 2025 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Любомльського відділу ДВС із заявою, яка зареєстрована у цьому відділі ДВС 07 травня 2025 року, про стягнення заборгованості у виконавчому провадженні №55149794 у доларах США, як це зазначено у виконавчому документі, здійснивши перерахунок стягнутих коштів у гривні за офіційним курсом НБУ на дату перерахування коштів.

Відповіді на цю заяву матеріали виконавчого провадження №55149794 не містять.

04 лютого 2026 року заступник начальника відділу Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Оліщук Д.Ю. виніс постанову від 04 лютого 2026 року про закінчення виконавчого провадження № 55149794 по стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 337652,11 грн боргу на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним, повним виконанням виконавчого документу.

Відповідно до статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У статті 4471 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням засади обов`язковості виконання рішень (ст.2 Закону України "Про виконавче провадження").

За приписами частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню, зокрема підлягають рішення на підставі виконавчих листів, які видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Початок примусового виконання рішення врегульовано статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до пункту 1 частини першої якої виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції закону на дату подання стягувачем заяви про відкриття виконавчого провадження 10.11.2017, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави зробити висновок про те, що розмір суми, яка підлягає стягненню з божника визначається саме рішенням суду, резолютивна частина якого, що передбачає заходи примусового виконання, відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», є обов`язковою складовою частиною виконавчого документа, який підлягає примусовому виконанню.

Пункт 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у ст.49 Закону «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною 3 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14 висловила висновок щодо особливостей звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті, зокрема вказала, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

У постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №723/304/16-ц вказано, що визначаючи характер грошового зобов`язання, суд визначив стягнення з боржника суми заборгованості саме в національній валюті - гривні. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю виконавця. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу у валюті гривня стягувачу має бути перерахована саме валюта гривня, визначена судовим рішенням.

У даному випадку, ухвалюючи рішення у справі № 163/857/17 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд у рішенні визначив суму заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню саме в іноземній валюті в сумі 12594,26 доларів США із одночасним зазначенням гривневого еквіваленту на дату звернення позивача до суду із даним позовом.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, суд визначив стягнення з боржника кредитної заборгованості саме в іноземній валюті - 12594,26 доларів США, а не в національній валюті - 337652,11 грн.

Натомість, аналіз матеріалів виконавчого провадження №55149794 свідчить, що у примусовому порядку з боржника фактично стягувалась кредитна заборгованість в національній валюті - 337652,11 грн. Зазначена сума боргу фігурує в заяві стягувача про примусове виконання рішення суду, у постановах державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, розпорядження державного виконавця та постанові про закриття виконавчого провадження.

Зазначення у заяві стягувача суми боргу 337652,11 грн не може вказувати на правомірність оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки така заява стягувача не є виконавчим документом, який підлягає виконанню у відповідності до ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», а є лише виявленням доброї волі стягувача на примусове виконання судового рішення.

У відповідності до положень ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» заява стягувача не містить вказівки про часткову сплату боржником боргу.

У постанові про відкриття виконавчого провадження від 14.11.2017 зазначено про стягнення на підставі виданого Любомльським районним судом 07.08.2017 виконавчого листа №163/857/17 з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у сумі 337652,11 грн.

Тобто, зміст постанови державного виконавця не відповідає змісту виданого судом виконавчого листа, зміст якого, у свою чергу, дублюється із резолютивною частиною рішення суду, у якому чітко вказано про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором в сумі 12594,26 доларів США.

При цьому суд звертає увагу, що виконавець не наділений повноваженням при відкритті виконавчого провадження вносити зміни у розмір визначених судом до стягнення грошових коштів, в тому числі, за заявою стягувача про примусове виконання рішення за наявності часткової сплати боржником цієї суми, а може лише зафіксувати таку заяву та врахувати при вирішенні питання щодо фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно із виконавчим документом, при відсутності заперечень з цього приводу з боку боржника.

За матеріалами виконавчого провадження та відповідно до змісту оскаржуваної постанови рішення суду виконано на суму 337652,11 грн, що вочевидь є меншим від присуджених 12594,26 доларів США.

Про необхідність стягнення боргу в іноземній валюті зазначав сам стягувач у адресованій Любомльському відділу ДВС заяві від 25 квітня 2025 року, яка фактично було проігнорована посадовими особами зазначеного відділу ДВС.

У зв`язку з вищевикладеним, висновок заступника начальника відділу Любомльського відділу ДВС про повне виконання судового рішення є передчасним, а його постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» є протиправною.

Згідно з ч.2 ст.450 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, на підставі досліджених матеріалів справи суд дійшов висновку, що дії заступника начальника відділу Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Оліщука Д.Ю. не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а відтак є неправомірними у зв`язку з чим постанова про закінчення виконавчого провадження № 55149794 від 04 лютого 2026 року підлягає до скасування.

Крім цього, представник АТ КБ «Приватбанк» просить направити виконавчий лист № 163/857/17 від 07.08.2017 про стягнення 12594,26 доларів США до Любомльського відділу ДВС для подальшого стягнення боргу.

Матеріалами цивільної справи №163/857/17 та копією матеріалів виконавчого провадження № 55149794 не підтверджено повернення виконавчого листа № 163/857/17 від 07.08.2017 ні Любомльському районному суду, ні стягувачу, тому підстави для задоволення цієї вимоги відсутні.

Отже, скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.260, 450, 451, 452 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Скаргу задовольнити частково.

Визнати протиправною і скасувати постанову заступника начальника відділу Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Оліщука Д.Ю. від 04 лютого 2026 року про закінчення виконавчого провадження № 55149794.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

На ухвалу протягом 15 днів з дня її проголошення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Головуючий: суддя О.С.Павлусь