Справа № 545/5385/25
Провадження № 2/545/142/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2026 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Любчика О.В., за участю секретаря судового засідання Мамишевої А.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу,

встановив:

у листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив стягнути солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 852400 грн., а також понесені судові витрати за сплачений судовий збір у розмірі 8524 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 14000 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 05.06.2009 між ним та відповідачами було укладено письмову боргову розписку у розмірі 7000 доларів США на першу вимогу від ОСОБА_1 . У подальшому останній укладав з відповідачами письмові боргові розписки: 17.01.2010 у розмірі 5000 доларів США, 22.10.2012 на суму 6000 доларів США, 13.06.2013 в розмірі 50000 грн. та 01.07.2013 на суму 50000 грн. Позивачем на адресу відповідачів направлялась вимога про повернення боргу за вказаними розписками, однак, у встановлений строк, грошові кошти вони не повернули, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Відповідач ОСОБА_3 надіслала до суду письмові пояснення згідно яких зазначила, що не відмовляється від погашення боргу. Певний час ОСОБА_3 та ОСОБА_2 віддавали відсотки, потім ситуація погіршилася, підвищився курс долара і вони не взмозі віддавати борг, але не забували про нього. Працювали, намагалися створити торгову точку, але стрімке падіння гривні не дало можливості покращити справи, до того ж у чоловіка погіршилося здоров`я. Також зазначила, що заборгували податковій інспекції після закриття ФОПів, а віддати борг ОСОБА_1 планували після розрахунків із податковою.

У судове засідання позивач не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися та подали до суду заяви, в яких просили розгляд справи провести без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив дійшов наступного висновку.

05 червня 2009 року ОСОБА_1 передав в борг ОСОБА_3 та ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 7000 доларів США, відповідно до якої боржники зобов`язались повернути грошові кошти на першу вимогу від ОСОБА_1 (а.с.43).

17 січня 2010 року ОСОБА_1 передав в борг ОСОБА_3 та ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 5000 доларів США, відповідно до якої боржники зобов`язались повернути грошові кошти на першу вимогу від ОСОБА_1 (а.с.41).

22 жовтня 2012 року ОСОБА_1 передав в борг ОСОБА_3 та ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 6000 доларів США, відповідно до якої боржники зобов`язались повернути грошові кошти на першу вимогу від ОСОБА_1 (а.с.44).

13 червня 2013 року ОСОБА_1 передав в борг ОСОБА_3 та ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 50000 гривень, відповідно до якої боржники зобов`язались повернути грошові кошти на першу вимогу від ОСОБА_1 (а.с.42).

01 липня 2013 року ОСОБА_1 передав в борг ОСОБА_3 та ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 50000 гривень, відповідно до якої боржники зобов`язались повернути грошові кошти на першу вимогу від ОСОБА_1 (а.с.45).

15.08.2025 на адресу відповідачів було надіслано письмову вимогу про повернення грошових коштів за борговою розпискою (а.с.20-22).

Відповідачі у добровільному порядку суму боргу не повернули.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Зазначений висновок узгоджується із висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року №707/2606/16-ц.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ст. 1046 ЦК України

Частина 2 ст.1047 ЦК України передбачає, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки.

Крім того, за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором ч. 1 ст. 1049 ЦК України.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі №319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі №524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі №604/1038/16.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З досліджених судом оригіналів боргових розписок вбачається, що відповідачі отримали від позивача кошти, які зобов`язалися повернути на першу вимогу позивача.

Власноручне написання і підписання таких документів відповідачами не заперечувалося, як і не заперечувалося отримання грошових коштів.

Із наведених вище боргових розписок, вбачається наявність між сторонами боргових зобов`язань у вигляді договорів позики зі змісту яких встановлені факти передачі відповідних сум позичальникам від позикодавця.

Позичальники ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у добровільному порядку не повернули суму боргу, а тому сума позики підлягає стягненню з останніх в солідарному порядку на користь позивача.

Доказів повернення грошових коштів відповідачами повністю або частково, суду не надано.

Позивач просить стягнути суму боргу враховуючи курс Національного банку України станом на 16.07.2025, що еквівалентно 752400 грн. за борговими розписками від 05.06.2009, 17.01.2010, 22.10.2012 та 100000 грн. за борговими розписками від 13.06.2013, 01.07.2013, що разом становить 852400 грн.

Отже, враховуючи вище викладене, а також те, що борговими розписками від 17 січня 2010 року, 13 червня 2013 року, 05 червня 2009 року, 22 жовтня 2012 року, 01 липня 2013 року доведено укладення договорів позики, а відтак і отримання коштів відповідачами, та виникнення у них обов`язку їх повернення за вимогою позивача, яка ними в свою чергу не виконана та гроші не повернуто, тому, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 солідарно заборгованість у розмірі 852400 грн.

Щодо стягнення судових витрат.

У позові було заявлено до стягнення з позивача судові витрати на правову допомогу, попередній розрахунок яких складає 14000 грн.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, між ОСОБА_1 та Центром правової допомоги (ФОП ОСОБА_4 ) 08.07.2025 був укладений Договір №08072501/д про надання правової допомоги/юридичних послуг (а.с.17,18).

Обсяг виконаних робіт та їх вартість за Договором визначена сторонами в Акті №08072501/д приймання-передачі наданих послуг від 23.07.2025 (а.с.19).

Враховуючи вищевикладене, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що з огляду на те, що справа не є складною, у якій сформована стала судова практика, правова допомога стосується здебільшого складання позовної заяви, представник по справі залучений не був, розумним та справедливим у даному випадку буде стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 7000 грн.

Згідно з положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Оскільки позов задоволено у повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5824 грн. покладаються на відповідачів у солідарному порядку по 4262 грн. з кожного.

Водночас, згідно посвідчення серії НОМЕР_1 , відповідач ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи (а.с.66).

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а відповідач ОСОБА_2 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, тому позивачу належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції у сумі 4262 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 141, 263, 265, 273, 354 ЦПК України,

ухвалив:

позовні вимоги задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання АДРЕСА_2 ) суму боргу в розмірі 852400 грн., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання АДРЕСА_2 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 4262 грн.

Компенсувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання АДРЕСА_2 ) судові витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду в сумі 4262 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09.03.2026.

Суддя О. В. Любчик