Справа № 629/57/26
Номер провадження 2/629/553/26
11.03.2026 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Каращука Т.О., за участю секретаря судового засідання - Лукаренко А.Р., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Лозова Харківська область цивільну справу №629/57/26 за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
Провадження у справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано учасникам час для подання заяв по суті.
Враховуючи викладене представник відповідачки просить відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.
Позивачем подано відповідь на відзив, в обгрунтування якого вказано, що кредитний договір був укладений шляхом підписання одноразовим ідентифікатором (електронним підписом, що свідчить про вільне волевиявлення відповідача. При підписанні кредитного договору відповідач не висловив зауважень щодо порядку нарахування відсотків та підтвердив ознайомлення з «Правилами надання коштів у позику». Позивач наголошує, що ці правила є публічною офертою і доступні в мережі Інтернет. Крім того, розмір відсотків був визначений за спільною згодою сторін, що відповідає ст. 627 ЦК України про свободу договору. Позивач зазначає, що заборгованість була нарахована первісним кредитором, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» не застосовувало додаткових штрафних санкцій чи неустойки. Позивач стверджує, що законодавство не зобов`язує нового кредитора мати письмове підтвердження отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги та навіть у разі неотримання повідомлення, відповідач не звільняється від обов`язку погашення боргу. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не є підставою для відмови у позові, а лише дає боржнику право виконати зобов`язання первісному кредитору. Позивач посилається на правову позицію Верховного Суду, згідно з якою закінчення строку дії договору не припиняє зобов`язань. Кредитний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, стягнувши заборгованість та судові витрати з відповідача.
Представником відповідачки було подано заперечення на відповідь на відзив у якому вказано, що позивач посилається на практику Касаційного господарського суду, яка не є релевантною, оскільки стосується відносин між юридичними особами. Натомість, дана справа регулюється Законом України «Про споживче кредитування». Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, умови договору про платність інформації про стан заборгованості є нікчемними. Суд має враховувати нікчемність правочину за власною ініціативою, оскільки нікчемний правочин не створює юридичних наслідків. Крім того, представник відповідачки стверджує, що між первісним кредитором та позивачем було укладено договір факторингу. Оскільки в договорі прямо не визначені та не індивідуалізовані «майбутні вимоги» (відсотки, штрафи, пеня, що можуть бути нараховані після відступлення), вважається, що вони не відступалися. Отже, у позивача було відсутнє право нараховувати такі платежі. Відповідач наголошує, що первісний кредитор порушив закон, не надавши можливості обрати страхову компанію. Існує суперечність між банківською випискою та ордерами-розпорядженнями, оскільки частина коштів (3 720 грн) була автоматично списана на страхування, що свідчить про те, що ці кошти не були передані позичальнику, а отже, зобов`язання за ними не виникло. Крім того, відповідач не був належним чином повідомлений про відступлення права вимоги до моменту подання позову. Це позбавило відповідача можливості погасити борг у досудовому порядку через відсутність реквізитів нового кредитора. Згідно з практикою Верховного Суду, якщо новий кредитор не довів факт повідомлення боржника, це може свідчити про прострочення самого кредитора. Враховуючи викладене, представник відповідачки просить відмовити у задоволенні позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» у повному обсязі.
Представник позивача у судове засідання не зявився, у позові просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти постановлення заочного рішення.
Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися, прохали суд проводити розгляд справи за їх відсутності.
З урахуванням положень ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання не здійснювалось.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Згідно копії ордеру-розпорядження №1 від 28.03.2019 року ОСОБА_1 на рахунок в АТ «Ідея Банк» було перераховано кошти в сумі 15 500,00 грн. та 3 720,00 грн. (страховий платіж) (а.с.10).
17.11.2023 року між АТ Ідея Банк та ТОВ ФК ЄАПБ укладено договір факторингу № 17112023 (а.с.21-22), у відповідності до умов якого АТ Ідея Банк передає (відступає) ТОВ ФК ЄАПБ за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ ФК ЄАПБ приймає належні АТ Ідея Банк Права Вимоги до боржників вказаних у Реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників №2 (а.с.24) до вищевказаного договору факторингу, ФК ЄАПБ набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 50 486,70 грн.
Всупереч умовам договору відповідачка не виконала свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ ФК ЄАПБ, ні на рахунки попереднього кредитора.
Враховуючи вище викладене, ТОВ ФК ЄАПБ звернулося до суду з вказаним позовом.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до пункту 1.4 кредитного договору, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості, а саме надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом, тощо; надання інформації по рахункам позичальника з використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банком позичальнику із використанням різних каналів зв`язку, тощо щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором.
У графіку платежів ця графа називається - Плата за обслуговування.
Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
При цьому законодавством визначено декілька наслідків невідповідності правочину
нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом /стаття 215 ЦК України/.
За положеннями частини другої статті 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається.
Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту.
Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року.
За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції /пункти 17, 23 статті 1/.
Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачки суми комісії у розмірі 32 329,40 грн.
З огляду на викладене, суми, які сплачені відповідачкою за умовою кредитного договору згідно із випискою з особового рахунку відповідачки та спрямовані на погашення заборгованості за комісією, підлягають зарахуванню у суму погашення заборгованості за кредитом та відсотками.
Таким чином, сума коштів у розмірі 1 709, 22 грн. яка була списана з відповідачки за погашення плати за обслуговування кредиту (комісії) має бути враховано на заборгованість за основним боргом (тіло кредиту).
Дана заява та публічний договір-оферта складають Договір добровільного страхування життя (а.с.12-13).
Представник відповідача вважає, що страховий платіж який був незаконно списаний при
отриманні кредитних коштів з відповідачки без її згоди у розмірі 3 720,00 грн. є незаконний та повинен бути зарахований на заборгованість за основним боргом (тіло кредиту).
Згідно ЗУ Про захист прав споживачів, банк не має права примушувати клієнта до придбання додаткових послуг, включаючи страхування. Відмова від страховки є законним правом кожного позичальника.
Банк має право встановлювати різні умови кредитування залежно від рівня ризиків. Тому відмова від страховки може вплинути на остаточні умови кредитного договору, але не може стати підставою для повної відмови в наданні кредиту, якщо позичальник відповідає всім іншим вимогам банку.
Обов`язок банку дати клієнту можливість обрати страховика з переліку компаній, з якими співпрацює фінансова установа. Якщо банк стверджує, що є можливість укласти договір страхування лише в одній конкретній компанії, це порушення прав позичальника як споживача фінансових послуг. Страхування не є обов`язковим, якщо позичальник бере споживчий кредит.
Згідно ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 року у справі №524/5152/15-ц викладено висновок про те, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.
Таким чином, якщо сума на страхування була списана без волі відповідачки та можливості розпоряджатися цими грошима, вона не повинна включатися до тіла кредиту, а її стягнення позивачем є безпідставними, оскільки зобов`язання за цією частиною коштів юридично у відповідачки не виникло тому сума коштів у розмірі 3 720,00 грн. повинна бути зарахована на заборгованість за основним боргом (тіло кредиту).
Представником відповідачки здійснено розрахунок і контррозрахунок заборгованості, а саме: 50 486,70 (сума заборгованості)-32 329,40 (комісія)- 1 709,22 (сума списаних коштів за комісію)- 3 720 (списаний страховий платіж)= 12 728,08 грн. з яким суд погоджується.
17.11.2023 року між АТ Ідея Банк та ТОВ ФК ЄАПБ укладено договір факторингу № 17112023 (а.с.21-22), у відповідності до умов якого АТ Ідея Банк передає (відступає) ТОВ ФК ЄАПБ за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ ФК ЄАПБ приймає належні АТ Ідея Банк Права Вимоги до боржників вказаних у Реєстрі боржників, у тому числі і до відповідачки.
Представник відповідачки стверджує, що остання не була належним чином повідомлена про відступлення права вимоги до моменту подання позову. Це позбавило її можливості погасити борг у досудовому порядку через відсутність реквізитів нового кредитора.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором.
За змістом статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Таким чином посилання представника відповідачки, що позивачем не було надано будь-яких доказів на підтвердження повідомлення боржника про відступлення прав вимоги, а тому ТОВ «ФК ЄАПБ» не отримав прав кредитодавця, суд відхиляє, оскільки саме по собі не
повідомлення позичальника про уступку права вимоги не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора (Постанова КЦС ВС від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц).
З аналізу долучених до матеріалів справи доказів підтверджений факт відступлення права грошової вимоги АТ Ідея Банк до ТОВ ФК ЄАПБ за кредитним договором відповідачки.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Приписами ч. 1 ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).
Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
За таких обставин суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, шляхом стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом у розмірі 12 728,08 грн.
Враховуючи те, що позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 763, 39 грн.
Керуючись ст. ст.2,19,76-81,89,141,258,259,263-265,268,273,352 ЦПК України, суд -
Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованість:
- витрати по сплаті судового збору в сумі 763, 39 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Питання розподілу судових витрат вирішити у порядку визначеному ч.8 ст. 141 ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про сторони:

Позивач - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», , юридична адреса: 01032, м.Київ, вул.С.Петлюри, буд.30, адреса для листування: 07400, Київська область, м.Бровари, вул.Лісова, буд.2, поверх 4, IBAN № НОМЕР_1 у АТ «ТАСкомбанк».

Відповідачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Т.О. Каращук