Справа № 529/1066/25
Провадження № 2/529/181/26
РІШЕННЯ

іменем України

26 лютого 2026 року Диканський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого - судді Петренко Л.Є.

за участю секретаря Звягольської В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору,

встановив:

Позивач ТОВ ФК «Процент» 14.11.2025 звернувся до суду з позовною заявою, яка сформована в системі «Електронний суд» та просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 21.11.2023 між ТОВ «ФК «Процент»» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2626-1814-1, відповідно до якого відповідачці надано кредит в сумі 2 000 грн., строком 365 днів зі сплатою відсотків у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування. Договір між сторонами укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет http://procent.com/ua та підписано одноразовим ідентифікатором відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Таке підписання є безумовною згодою відповідачки з умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, викладено для загального доступу в мережі Інтернет на сайті https://procent.com.ua/about_us.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав та надав позичальниці грошові кошти шляхом їх перерахування на картку останньої № НОМЕР_1 , яку вона вказала при оформленні кредитного договору. Однак відповідачка ОСОБА_1 зобов`язання за договором належним чином не виконала, суму кредиту не повернула, проценти за користування грошовими коштами не сплатила.

Внаслідок невиконання відповідачкою ОСОБА_1 своїх кредитних зобов`язань в частині повернення коштів та сплати періодичних платежів, виникла заборгованість в сумі 27 550 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2 000 грн. та нарахованими відсотками в сумі 25 550 грн., які позивач і просить стягнути з відповідачки на свою користь разом із понесеними судовими витратами.

25.11.2025 ухвалою судді відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

27.01.2026 задоволено частково клопотання позивача про витребування доказів.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак 23.02.2026 подав до суду клопотання про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, до суду подала клопотання про розгляд справи у її відсутність. Крім того відповідачка ОСОБА_1 вказала про часткове визнання позовних вимог, оскільки відсотки з 24.12.2023 нараховані з порушенням вимог ЗУ «Про споживче кредитування». Також не визнає суму витрат на правничу допомогу, оскільки така є неспівмірною.

26.01.2026 відповідачкою ОСОБА_1 подано до суду клопотання про зменшення суми нарахованих відсотків та про розстрочення виконання рішення.

Вказане клопотання відповідачка ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона уклала вказаний кредитний договір з метою допомоги своєму рідному братові, який потрапив у скрутне матеріальне становище, в яке в подальшому потрапила і вона, як наслідок не мала змоги погашати кредитну заборгованість. Відповідачка ОСОБА_1 зазначає, що вона має на утриманні трьох малолітніх дітей, має статус багатодітної матері. Діти постійно хворіють та потребують лікування. Відповідачка ОСОБА_1 несе витрати на продукти харчування для дітей, а також витрати на дитячий одяг. Додатково зазначає, що сума нарахованих відсотків є непропорційно великою до суми отриманого кредиту.

Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

21.11.2023 та ТОВ «ФК «Процент» укладено кредитний договір № 2626-1814-1 (а.с.15-21).

Відповідно до п. 1.1.- 1.3., 1.8 Договору, сторони узгодили, що на умовах встановленим цим Договором, ТОВ «ФК «Процент» зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у розмірі 2 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені цим Договором. Процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою та становить 3,5% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 1277,5%) користування кредитом. Строк надання кредиту та строк дії Договору становить 365 днів, зі сплатою кредиту в кінці строку користування згідно Додатку № 1 до цього Договору. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки, що є Додатком № 1 до цього Договору. Розмір та строки сплати позичальником платежів за цим Договором погоджений сторонами в Додатку № 1 до цього Договору.

Згідно п. 1.6. Договору, сума загального розміру кредиту та загальних витрат за Кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору зазначена в Додатку № 1, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Пунктом 1.5. Договору визначено, що невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «ФК «Процент», які розміщені на сайті https://procent.com.ua.

Відповідно до п. 1.7 Договору, товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб НОМЕР_1 , що належить позичальникові.

Також сторонами підписано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача, яка є Додатком до кредитного договору № 2626-1814-1 від 21.11.2023, загальна вартість кредиту 27 550 грн. (а.с. 19 зврот-20).

Додатком № 2 до кредитного договору є інформаційне повідомлення (згода на надання інформації), а додатком № 3 контактні номери телефонів, за якими може здійснюватися взаємодія між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Процент».

Всі перелічені додатки є невід`ємними частинами кредитного договору № 2626-1814-1 від 21.11.2023 та були підписані одноразовим ідентифікатором введеним відповідачкою 838053.

Крім того сторонами підписано паспорт споживчого кредиту в якому надана вся інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а.с.22-24).

Позикодавець свої договірні зобов`язання виконав та 21.11.2023 здійснив перерахування кредитних коштів, наданих ОСОБА_1 на її платіжну карту НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 15.02.2026 (а.с. 99-10).

Як вбачається з розрахунку відповідачці ОСОБА_1 нараховувались відсотки за відсотковою ставкою 3,5 % до 20.11.2024 включно, тобто в межах строку кредиту. (а.с. 26-34).

Крім того, згідно даного розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 на погашення кредитної заборгованості та виконання своїх кредитних зобов`язань жодних платежів не вносила, як наслідок утворилась заборгованість в загальному розмірі 27 550 грн., яка складається із суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2 000 грн., суми заборгованості за відсотками 25 550 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, договір між ТОВ «ФК «Процент» та відповідачкою ОСОБА_1 укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі - ч. 2 ст. 639 ЦК України.

Укладаючи кредитний договір, сторони вчинили дії, визначені ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», хронологія (перелік) таких дій із точним часом їх вчинення міститься в матеріалах справи.

Судом встановлено та підтверджено дослідженими доказами, що сторони договірних відносин досягли згоди з усіх істотних умов таких перед їх укладанням (сума кредиту, строк кредиту, процентна ставка по кредиту, розмір процентів за користування кредитом в гривні, загальна вартість кредиту для позичальника з урахуванням процентної ставки та виходячи з обраних споживачем умов кредитування), тому в силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк встановлений договором або Законом (ст. 612 ЦК України).

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Отже суд приходить до висновку, що підписавши договір надання грошових коштів у позику за допомогою електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, відповідачка ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомилась та підтверджує, що повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися правил надання кредиту, що свідчить про волю відповідачки на укладення таких договорів.

Укладення та отримання кредитних коштів відповідачка ОСОБА_1 не заперечувала.

Враховуючи вище викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується твреджень відповідачки ОСОБА_1 про нарахування відсотків з порушенням вимог Закону України «Про споживче кредитування», суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023.

Закон України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що договір сторонами укладено 21.11.2023 тобто до набрання законної сили внесених відповідних змін до Закону України «Про споживче кредитування», при цьому, вказаний кредитний договір не пролонговано, а отже вимоги ч. 5 ст. 8 Закону в новій редакції не підлягають застосуванню до вказаного кредитного договору.

Стосовно заявленого відповідачкою ОСОБА_1 клопотання про зменшення суми нарахованих відсотків за кредитним договором, оскільки вони є непропорційними стосовно суми кредиту, суд зазначає наступне.

Відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір за власним бажанням, добровільно, без будь-якого примусу з боку третіх осіб. Перед укладенням кредитного договору вона отримала від кредитодавця всю інформацію стосовно кредиту, ознайомилась з усіма умовами Договору та правильно зрозуміла суть фінансової послуги. Під час укладання Договору, відповідачка ОСОБА_1 усвідомлювала всі ризики, пов`язані з укладенням даного договору, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договору. Зокрема, останній було відомо про реальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок її зміни та порядок нарахування відсотків.

Суд в даній справі не застосовує положення ч.3 ст. 551 ЦК України, оскільки вказані норми можуть бути застосовані до щодо нарахованих штрафних санкцій за порушення виконання умов договору, зокрема, неустойки (штрафу, пені), відсотків нарахованих в порядку ст. 625 ЦПК України, а не відсотків за користування кредитом або відсотків річних, які передбачені умовами договору.

З огляду на вказані вище обставини, відсутні підстави для сумніву у правильності здійснених позивачем розрахунків. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим та підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Щодо клопотання відповідачки ОСОБА_1 про розстрочення сплати заборгованості на рік, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Підставою для застосування ст. 435 ЦПК України є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Разом з тим, відповідачка ОСОБА_1 має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, має статус багатодітної матері (а.с.86)

Таким чином, враховуючи положення процесуального законодавства, матеріальне становище відповідачки, суд прийшов до висновку про те, що відповідачці ОСОБА_1 необхідно розстрочити виконання цього рішення строком на дванадцять місяців щомісячними платежами у розмірі 2 295 грн. 83 коп.

Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного висновку.

Частиною 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач просить стягнути на його користь з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. та сплачений судовий збір 2 422 грн. 40 коп..

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.

До того ж у додатковій постанові КГС ВС від 30.08.2023 № 911/3586/21 Верховний Суд зазначає, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

На підтвердження факту отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат, представником позивача подано копії: договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, довіреності від 03.06.2024 строком дії до 31.12.2025, Акт приймання-передачі наданих послуг № 73 до договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024, акту приймання-передачі наданих послуг № 73 до договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024, платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 30.09.2025.

Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги рівень складності справи, юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, представник участі в судових засіданнях не приймав, відповідач заявив клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію співрозмірності витрат на правничу допомогу з розміром задоволених позовних вимог, а також враховуючи те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі понесені витрати на професійну правничу допомогу, дійшов до висновку про наявність підстав для зменшення витрат на правничу професійну допомогу, яка заявлена до відшкодування представником позивача до 2 000 грн., які є співмірними з розміром задоволених позовних вимог.

Крім того, з відповідачки ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в сумі 2 422 грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 352 ЦПК України , суд

ухвалив:

Задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» () заборгованість за кредитним договором № 2626-1814-1 від 21.11.2023, яка складається із суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2 000 грн та суми заборгованості за відсотками в розмірі 25 550 грн., а всього 27 550 (двадцять сім тисяч п`ятсот п`ятдесят) грн.

В порядку ч. 1 ст. 267 ЦПК України розстрочити ОСОБА_1 виконання рішення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 2626-1814-1 від 21.11.2023 про надання кредиту строком на 12 (дванадцять) місяців, шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 2 295 (дві тисячі двісті дев`яносто п`ять) грн. 83 коп. не пізніше 30 числа кожного місяця, починаючи з квітня 2026 року на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (), про що повідомляти суд щомісячно.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» () понесені позивачем судові витрати в загальній сумі 4 422 (чотири тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп., які складаються із судового збору в сумі 2 422 грн 40 коп. та витрат на правничу правову допомогу в сумі 2 000 грн.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуюча Л.Є. Петренко