Справа № 307/2255/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 лютого 2026 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.

суддів Кожух О.А., Джуга С.Д.

з участю секретаря Ормош О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 січня 2025 року, у справі №307/2255/24 (Головуючий: Стецюк М.Д.), -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування Вільховецької сільської ради Тячівського району Закарпатської області, Орган опіки та піклування Тячівської міської ради Закарпатської області про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над малолітньою дитиною та піклування над неповнолітньою дитиною.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його матір`ю і залишила своїх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на його виховання та утримання. Відповідачка дітьми не займається, зловживає алкогольними напоями.

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України, відомості про батька дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , 15 січня 2009 року записані відповідно до частини першої статті 135 СК України. Позивач є братом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти.

Згідно інформації Вільхівчиківської гімназії Вільховецького ліцею Тячівського району Закарпатської області, ОСОБА_3 , 2009 року народження має проблеми з навчанням, так як батьки у навчанні не допомагали і не з`являлися в школі, не слідкували за зовнішнім виглядом і здоров`ям своєї доньки.

Згідно інформації Вільхівчиківської гімназії Вільховецького ліцею Тячівського району Закарпатської області, ОСОБА_4 , 2014 року народження потребує контролю в навчанні, а мати належного контролю за навчанням сина не здійснювала, не приділяла уваги зовнішньому вигляду хлопчика і не допомагала у навчанні. Відповідно до трудової книжки він працює у ТзОВ « Ужгород П.С.Ю. » на посаді касира торговельного залу, має стабільний дохід, на утриманні інших дітей не має.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та встановити опіку над малолітньою дитиною ОСОБА_4 , призначивши опікуном його - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та встановити піклування над неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 , призначивши її піклувальником його - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішенням Тячівського районного суду від 23 січня 2025 року у позові ОСОБА_5 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права оскільки підстав передбачених чинним законодавством для відмови у позові відсутні, так як ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнала та пояснила, що сама віддала своїх дітей своєму старшому сину ОСОБА_1 три роки тому і не могла за ними належно доглядати. Суд першої інстанції не взяв до уваги висновки Органів опіки та піклування за № 99 від 22.07.2024 року та №05-26/1447 від 05.11.2024 року, у яких зазначено про доцільність дати згоду на позбавлення батьківських прав.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного висновку.

ОСОБА_1 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи судом належним чином повідомлявся, про що свідчить довідка про повернення поштового відправлення у зв`язку з відсутністю за вказаною адресою і його неявка не перешкоджає розгляду справи у відсутності позивача відповідно до ч 2 ст. 372 ЦПК України.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася ОСОБА_3 , батьками якої згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Тячівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління зазначені: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Відомості про батька зазначені в обох випадках відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

0 ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_4 , батьками якого згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого виконкомом Вільховецької сільської ради Тячівського району Закарпатської області Україна зазначені: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Із характеристики складеної старостою с. Вільхівчик М.Ферима від 02 липня 2024 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає в АДРЕСА_1 в одному будинку з своєю мамою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , братом ОСОБА_7 , 1967 року народження, сестрою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , племінницею ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . Будинок дуже маленький, у хаті дуже брудно, брудна постільна білизна холодно, їжі не має, уся сім`я зловживає алкоголь. Діти ОСОБА_2 , а саме: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживають з старшим рідним братом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Тячів. Лариса Фіцай ніде не працює іноді по найму по селу, зловживає алкоголь, дітьми взагалі не цікавиться, дуже агресивна, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікування дітей, не спілкується з дітьми, не створює умов для отримання ними освіти.

Згідно акту обстеження умов проживання від 29 травня 2023 року складеного начальником служби у справах дітей Тячівської міської ради Лакієнко З.В. відомо, що за адресою АДРЕСА_2 , де проживають ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Умови проживання хороші, в квартирі чисто та прибрано, є світло, газ, водопостачання. Для ОСОБА_3 створені всі необхідні умови для виховання, розвитку, навчання та відпочинку. Стосунки в сім`ї доброзичливі, брат з сестрою один одному допомагають, є взаємоповага та взаєморозуміння.

В обох дітей має місце проблема з навчанням, батьки у навчанні не допомагали, належного контролю відповідачка за дітьми не здійснювала.

З довідки ТОВ «Ужгород П.С.Ю.» № 20 від 03 квітня 2024 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 працює у ТОВ «Ужгород П.С.Ю.» з 01 березня 2024 року та займає посаду касир торговельного залу.

З висновку Органу опіки та піклування за №99 від 22.07.2024 року та № 05-26/1447 від 05 листопада 2024 року зазначено, про доцільно дати згоду на позбавлення батьківських прав.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 18 цієї Конвенції визначено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Згідно з положеннями частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції, що що наявні у матеріалах справи висновком не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків і такі не містять відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачкою своїх батьківських обов`язків, та наявності з боку матері загрози для дітей, їхнього здоров`я та психічного розвитку.

При постановленні рішення суд першої інстанції встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, із посиланням на докази, оцінка яких відображена у рішенні суду, суд обґрунтовано вважав, що позивачем не доведено, що поведінка відповідачки є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які сталися навколо неї і відмовив у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374,375,381-384 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду від 23 січня 2026 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2026 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом: Г.Г.СОБОСЛОЙ