У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2026 Справа №607/4721/26 Провадження №2-з/607/21/2026

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретаря с/з Кочмар С.М., розглянувши заяву адвоката Борзовець Олександра Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про забезпечення позову у цивільні справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Костецький Юрій Григорович про стягнення боргу за договором позики, -

У С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , через свого представника - адвоката Борзовець Олександра Володимировича звернулися в суд із позовом до ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Костецький Юрій Григорович, в якому просять суд стягнути із відповідача на їхню користь суму боргу за договором позики грошових від 05.08.2020, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Костецьким Юрієм Георгійовичем в розмірі еквівалентному 14800 (чотирнадцять тисяч вісімсот) доларів США за курсом НБУ на день виконання рішення суду, 76154 грн. - 3% річних, 327214,36 грн. - інфляційних втрат.

Разом із позовною заявою представник позивачів подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки, які належать на праві приватної власності ОСОБА_7 , а саме: земельну ділянку площею 0,14 га, з кадастровим номером :01:001:1954, що розташована на території Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області та земельну ділянку площею 1,76 га, з кадастровим номером :01:001:0070, що розташована на території Чайчинецької сільської ради Лановецького району Тернопільської області. Також, заборонити ОСОБА_7 та/або будь-яким іншим особам здійснювати забудову (на будь-якій стадії будівництва) земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:001:5846, :02:001:5843, :02:001:5844, :02:001:5819, :02:001:5822, :02:001:4652, :02:001:4129, :02:001:4153, :02:001:2810, які розташовані на території с.Байківці, Тернопільського району Тернопільської області, будь-якими об`єктами будівництва (будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини) та заборонити державним реєстраторам та іншим суб`єктам у сфері державної реєстрації здійснювати реєстраційні дії, щодо внесення записів про реєстрацію речових прав на об`єкти нерухомого майна, розташованих на вказаних земельних ділянках.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову позивач обґрунтовує тим, що предметом спору є стягнення із відповідача ОСОБА_7 заборгованості у розмірі еквівалентному 14800 (чотирнадцять тисяч вісімсот) доларів США за курсом НБУ на день виконання рішення суду, 76154 грн. - 3% річних, 327214,36 грн. - інфляційних втрат, а тому, у зв`язку із ухиленням відповідача від виконання своїх зобов`язань за договором позики, заявники вважають, що існують ризики відчуження відповідачем належних йому земельних ділянок, що унеможливить виконання рішення суду у разі його задоволення. А заборона здійснювати будівництво нівелює можливість відповідача перераховувати наявні у нього грошові кошти та уникнути виконання свого обов`язку.

Можливість накладення арешту на майно є додатковою гарантією для позивачів того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане. Заборона здійснювати будівництво буде додатково мотивувати відповідача не ухилятися від участі в судових засіданнях, брати участь у справі з метою скорішого винесення судового рішення та скасування накладених заходів забезпечення позову.

Суд, розглянувши заяву та долучені документи, приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вимогами п. 3-4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Як вбачається із відповіді №2421306 від 05.03.2026 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (сформованої судом за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд»), ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1 ) належать на праві власності земельна ділянка площею 0,14 га, з кадастровим номером :01:001:1954, з цільовим призначенням для сільськогосподарського використання, згідно даних публічної кадастрової карти України, що розташована на території Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області та земельна ділянка площею 1,76 га, з кадастровим номером :01:001:0070, з цільовим призначенням для для сільськогосподарського використання, що розташована на території Чайчинецької сільської ради Лановецького району Тернопільської області.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Пункт 6 передбачає, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 зазначено: «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2022 року у справі №726/822/21.

Верховним Судом в постановах від 08 травня 2019 року у справі №487/7097/18 та від 25 вересня 2019 року у справі №320/3560/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 сформульована правова позиція відповідно до якої обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову; заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі №212/7106/21 вказано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Отже, мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, спрямовані на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, між позивачами та відповідачем виник спір з приводу заборгованості за договором позики в сумі еквівалентній 14800 доларів США.

Слід зазначити, в заяві про забезпечення позову заявники посилається на те, що вжиття наведених заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивачів на час вирішення спору в суді та у разі задоволення позову забезпечить можливість виконання рішення суду, тоді як не вжиття зазначених заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Представник позивачів, як на необхідність забезпечення позову посилається на те, що накладення арешту на майно є додатковою гарантією для позивачів того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане, а заборона здійснювати будівництво буде додатково мотивувати відповідача не ухилятися від участі в судових засіданнях, брати участь у справі з метою скорішого винесення судового рішення та скасування накладених заходів забезпечення позову.

Обов`язок доведення обставин, які б указували на необхідність вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача для забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, покладено на позивача відповідно до положень статті 81 ЦПК України, а оцінка доказів, наданих позивачем, є компетенцією суду.

Водночас, дослідивши надані суду матеріали справи, суд вважає, що є достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

Разом із цим, суд звертає увагу на наступне.

Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб`єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб`єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції).

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Диспозиція ст. 149 - 153 ЦПК України, яка дозволяє суду забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, носить оціночний характер судом ризиків заподіяння шкоди інтересам позивача.

З приписів норм цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що процесуальне законодавство обумовлює допустимість застосування заходів із забезпечення позову наявністю обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як засіб запобігання можливим порушенням майнових чи охоронюваних законом інтересів особи.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Враховуючи предмет даного позову, наведені позивачем докази та обґрунтування заявлених вимог у клопотанні щодо забезпечення позову, оцінюючи наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, беручи до уваги, що накладення арешту на майно відповідача є заходом, який призводить до суворих обмежень для власника майна у користуванні його майном та вказані дії можуть призвести до порушень конституційних прав відповідача по справі на володіння та користування належним йому майном, виходячи із засад розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, суд вважає, що заяву про вжиття заходів забезпечення позову слід задовольнити частково шляхом заборони ОСОБА_7 вживати дії щодо відчуження належних йому земельної ділянки площею 0,14 га, з кадастровим номером :01:001:1954, що розташована на території Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області та земельної ділянки площею 1,76 га, з кадастровим номером :01:001:0070, що розташована на території Чайчинецької сільської ради Лановецького району Тернопільської області.

При цьому, суд враховує те, що саме такий вид забезпечення позову, як заборона вчиняти будь які дії щодо відчуження майна, буде достатнім і співмірним із заявленими позивачем вимогами, та в той же час не буде порушувати прав відповідача.

Накладення арешту на вказані земельні ділянки суд вважає надмірним обтяженням, оскільки їхнім цільовим призначенням є сільськогосподарське використання, що може завдати збитків власнику земельних ділянок, через заборону їхнього використання.

Щодо вимоги представника позивачів забезпечити позов, шляхом заборонити ОСОБА_7 та/або будь-яким іншим особам здійснювати забудову (на будь-якій стадії будівництва) земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:001:5846, :02:001:5843, :02:001:5844, :02:001:5819, :02:001:5822, :02:001:4652, :02:001:4129, :02:001:4153, :02:001:2810, які розташовані на території с.Байківці, Тернопільського району Тернопільської області, будь-якими об`єктами будівництва (будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини) та заборонити державним реєстраторам та іншим суб`єктам у сфері державної реєстрації здійснювати реєстраційні дії, щодо внесення записів про реєстрацію речових прав на об`єкти нерухомого майна, розташованих на вказаних земельних ділянках, Суд зазначає наступне.

Як вбачається із долучено представником позивачів до матеріалів справи Інформації сформованої за допомогою додатку «Реєстр нерухомості», власниками земельних ділянок кадастровий номер :02:001:5846, :02:001:5843, :02:001:5844 являється ОСОБА_9 та земельних ділянок кадастровий номер :02:001:5819, :02:001:5822, :02:001:4652, :02:001:4129, :02:001:4153, :02:001:2810 - ОСОБА_10 . Натомість ОСОБА_7 лише наділений правом користування земельними ділянками на підставі договорів про право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій).

Права суперфіція - це законне право користуватися чужою земельною ділянкою виключно для забудови (зведення житлових, промислових чи інших споруд). Особливість суперфіцію полягає в тому, що таке право може відчужуватися землекористувачем або передаватися у порядку спадкування на підставі договору або заповіту, а також дає право землевласнику на прибуток від промислових об`єктів, збудованих на наданій земельній ділянці на умовах суперфіцію. Право користуватися чужою земельної ділянкою може бути встановлено на визначений або на невизначений строк.

Відповідно до Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право надати її в користування іншої особи для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель( суперфіцій). Суперфіцію як такого в цій нормі нема, проте конкретизуються положення ЦК про право власника на розпорядження власним майном, шляхом передачі іншій особі під забудову. Але право власника надавати своє майно в користування для забудови ще не є суперфіцієм, а лише передумовою його виникнення.

Право власності в Україні є непорушним: ніхто не може бути протиправно позбавлений свого майна чи обмежений у його використанні. Це фундаментальний принцип, закріплений у Конституції (ст. 41) та Цивільному кодексі (ст. 321), що гарантує захист майнових прав, але допускає примусове відчуження лише як виняток з причин суспільної необхідності та з попереднім повним відшкодуванням.

Тож, суд не вправі обмежити право власності власників земельних ділянок :02:001:5846, :02:001:5843, :02:001:5844 - ОСОБА_9 та :02:001:5819, :02:001:5822, :02:001:4652, :02:001:4129, :02:001:4153, :02:001:2810 - ОСОБА_10 , в межах розгляду даної заяви про забезпечення позову, шляхом заборони заборонити ОСОБА_7 та/або будь-яким іншим особам здійснювати забудову (на будь-якій стадії будівництва) вказаних земельних ділянок, які розташовані на території с.Байківці, Тернопільського району Тернопільської області, будь-якими об`єктами будівництва (будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини) та заборонити державним реєстраторам та іншим суб`єктам у сфері державної реєстрації здійснювати реєстраційні дії, щодо внесення записів про реєстрацію речових прав на об`єкти нерухомого майна, розташованих на вказаних земельних ділянках.

Крім цього, при вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову у виді заборони ОСОБА_7 здійснювати забудову (на будь-якій стадії будівництва) вказаних позивачами земельних ділянок, які розташовані на території с.Байківці, Тернопільського району Тернопільської області, будь-якими об`єктами будівництва (будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини), суд вважає, що вжиття таких заходів забезпечення позову є неправомірним, оскільки суд не вправ забороняти відповідачу займатися діяльністю яка не заборонена законом з урахуванням того факту, що така діяльність не пов`язана з предметом спору.

Таким чином, в задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині, слід відмовити.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.149-154, 259, 260, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Заяву адвоката Борзовець Олександра Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про вжиття заходів забезпечення позову - задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом:

1. Заборони ОСОБА_7 вживати дії щодо відчуження земельної ділянки площею 0,14 га, з кадастровим номером :01:001:1954, що розташована на території Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_7 .

2. Заборони ОСОБА_7 вживати дії щодо відчуження земельної ділянки площею 1,76 га, з кадастровим номером :01:001:0070, що розташована на території Чайчинецької сільської ради Лановецького району Тернопільської області, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_7 .

У задоволенні решти заявлених вимог - відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи для відома.

Копію ухвали направити до Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Острозького, 14, м.Тернопіль, 46002, ), Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради (бульвар Тараса Шевченка, 3, 1 поверх, м. Тернопіль, 46001, ) для негайного виконання.

Ухвала є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала про забезпечення позову набирає чинності з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк пред`явлення ухвали до виконання - 3 (три) роки з дня її постановлення, тобто з 05.03.2026.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_8 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Позивач: ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Позивач: ОСОБА_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Позивач: ОСОБА_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Позивач: ОСОБА_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Позивач: ОСОБА_6 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Відповідач: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Третя особа: приватний нотаріус Костецький Юрій Григорович, вул.Крушельницької 35/67, м.Тернопіль.

Головуючий суддя В. Л. Дзюбич