Справа № 128/273/24
УХВАЛА

Іменем України

04 березня 2026 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

судді Бондаренко О.І.

за участю секретаря Нагірняк Т.А.

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця в залі суду скаргу Бондар Анни В`ячеславівни, діючої в інтересах відповідача ОСОБА_1 по скарзі на дії державного виконавця по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

УСТАНОВИВ:

Скаржниця звернулася до суду з вищевказаною скаргою, мотивуючи її тим, що Вінницьким районним судом Вінницької області було видано виконавчий лист на виконання рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 26.09.2024 р. по справі № 128/273/24 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від заробітку Боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.01.2024 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Виконавчий лист виданий судом від 23.06.2025 р. по справі № 128/273/24 був поданий стягувачем на виконання до Вінницького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та головним державним виконавцем Ларисою Дмитрівною Клименко було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 Ідентифікатор доступу до виконавчого провадження : НОМЕР_2).

В межах зазначеного виконавчого провадження головним державним виконавцем Клименко Л.Д. було накладено арешт на всі банківські рахунки Боржника та внесено запис до реєстру боржників щодо Боржника (Скаржника).

Згідно скарги заявник стверджує, що всього стягувачу протягом періоду 2024-2025 р.р. було переховано: 32 598,86 грн. (Paysend) + 150 857.70 грн (Таскомбанк) =183 456,56 грн. Оплата за школу доньки 34 805,00 грн. + 19 600,00 грн=54 405, 00 грн. Всього Боржником було сплачено витрат на дитину: 183 456,56 грн+54 405, 00 грн=237 861,56 грн

Скаржник зазначає, що у боржника відсутні будь-які інші зобов`язання перед стягувачем, тому всі вище зазначені платежі були здійсненні як сплата аліментів на дитину.

Крім цього боржник переховувала оплату за оренду квартири, де проживав стягувач та дитина, перераховувала кошти свекрусі - матері стягувача. Боржник не надає квитанції про ці витрати, бо після аналізу нормативно-правових актів та судової практики зробила висновок про неможливість зарахування таких платежів як аліменти на дитину. Із заявою про проведення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів від 10.10.2025 р. боржник звернулась до Вінницького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 22 грудня 2025 року у відповідь на адвокатський запит адвоката Бондар А.В., який подавали в інтересах боржника, отримала відмову № 53824 від 22.12. 2025 р. щодо здійснення перерахунку аліментів. Отже, боржник дізнався про те, що його права порушені 22 грудня 2025 р.

Бездіяльністю старшого державного виконавця було порушено право Боржника на вільне розпорядження своїми коштами, адже банківські рахунки заарештовано, свободу пересування, адже відносно Боржника винесено рішення щодо заборони перетину кордону.

12.01.2026 головним державним виконавцем Клименко Л.Д. було подано відзив на скаргу, згідно якого зазначено наступне.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

04.07.2025 державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_1, та копії постанов про відкриття виконавчого провадження надіслано сторонам. 04.07.2025 державним виконавцем винесено постанову про розмір витрат виконавчого провадження АСВП № НОМЕР_1. 04.07.2025 з метою отримання інформації щодо майнового стану боржника автоматизованій системі виконавчих проваджень сформовано електронні запит на предмет виявлення рахунків, виявлення нерухомого та рухомого майна, також інформацію про доходи боржника. Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів за період 25.01.2024 по 31.07.2025 борг складає 83494,60 грн. 04.08.2025 з метою забезпечення повного виконання рішення суду державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника та за електронним цифровим підписом направлено їх до виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України « Про виконавче провадження» строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Відповідно до ч.3 ст. 71 Закону України « Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до п.4 ст.71 Закону України « Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Згідно відповіді з ПФУ від 04.07.2025 боржник отримує дохід у ПАТ Страховою групою «ТАС». Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів за період 25.01.2024 по 31.07.2025 борг складає 83494,60 грн., державним виконавцем розрахунок заборгованості проводився згідно відомостей державної податкової служби України, в подальшому після надання довідки по доходи, (звітів) ПАТ Страховою групою «ТАС», про нарахування заробітної плати боржнику буде здійснено перерахунок заборгованості по сплаті аліментів. 04.08.2025 керуючись статтями 10, 68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та копію постанови направлено для подальшого виконання у частині стягнення аліментів та заборгованості до ПАТ Страховою групою «ТАС».

Відповідно ч.6 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.

08.09.2025 до відділу надійшли кошти в сумі 12000,07 грн, з них: 11689,07грн., перераховано на рахунок стягувача, та 311 грн., на витрати виконавчого провадження. 15.09.2025 з ПАТ Страховою групою «ТАС» надійшов звіт, згідно якого було здійснено перерахунок заборгованості зі сплати аліментів. Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів за період 25.01.2024 по 31.08.2025 борг складає 77494,57 грн. 13.10.2025 до відділу надійшов лист з ПАТ Страхової групи «ТАС» про повернення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в зв`язку з звільненням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів за період 25.01.2024 по 30.09.2025 борг складає 81070,57грн., Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів за період 25.01.2024 по 31.10.2025 борг складає 84646,57грн.,

Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів здійснювався головним державним виконавцем відповідно до вимог ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 195 Сімейного кодексу України, на підставі: відомостей Державної податкової служби України; звіту роботодавця боржника; фактично отриманих доходів боржника.

13.10.2025 до відділу надійшла заява від боржника ОСОБА_1 про проведення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів та врахування суми яка складає 575697,63 грн., за період з травня 2024 по вересень 2025, до заяви додано таблицю платежів, копії квитанцій (без призначення платежу « Аліменти»), перекази через Pay Send, договір зі школою, добровільні платежі на користь стягувача та його матері.

Під час проведення перерахунку заборгованості по сплаті аліментів державним виконавцем не враховано платежі, здійснені божником на користь стягувача, з огляду на відсутність у зазначених переказах (квитанціях) призначення платежу із зазначенням «аліменти», що не дає можливості ідентифікувати грошові кошти як такі, що спрямовані на сплату аліментів.

20.11.2025 державним виконавцем надіслано вимогу до ПАТ Страхової групи «ТАС», щодо надання до відділу довідки про розмір заробітної плати ОСОБА_1 , за період 01.01.2024 по серпень 2025.

21.11.2025 Вих. № 49948/22.1-34/07 державним виконавцем надіслано Відповідь на заяву боржника ОСОБА_1 , на електрону адресу e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_3 , та поштову адресу АДРЕСА_1 , яка вказана боржником у заяві. 28.11.2025 до відділу повернувся конверт з відміткою « адресат відсутній» за адресою АДРЕСА_1 . Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів за період 25.01.2024 по 30.11.2025 борг складає 88222,57 грн. 15.12.2015 внесено відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників. 16.12.2025 в усній розмові з представником боржника, адвокатом Анною Бондар було повідомлено, що боржник не отримала відповідь на заяву, так як проживає за кордоном. 18.12.2025 до відділу надійшов адвокатський запит, щодо надання відповіді на заяву від 13.10.2025. 22.12.2025 державним виконавцем надано відповідь на запит.

Державний виконавець зазначає, що боржник не довів факту виконання аліментного зобов`язання. Відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду, грошові кошти можуть бути зараховані як аліменти виключно за умови чіткого визначення їх цільового призначення.

У зв`язку із зазначеним державний виконавець в задоволені скарги про визнання неправомірними дії головного державного виконавця Вінницького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Клименко Лариси Дмитрівни, щодо не включення до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів за період 25.01.2024-30.11.2025 сплату аліментів у загальній сумі 237861,56 грн., здійснену Ковальчук К.П., на користь ОСОБА_2 , у період з 01.01.2024 по 30.11.2025 просить відмовити у повному обсязі та визнати дії головного державного виконавця Клименко Л.Д. законними та обґрунтованими.

В судове засідання учасники не з`явилися.

До судового засідання представник скаржника ОСОБА_1 адвокат Бондар А.В. надала суду заяву, за якою вимоги скарги підтримує та просить їх задоволити. Судове засідання просить провести у її відсутність.

Державний виконавець Клименко Л.Д. надала суду заяву про розгляд скарги у її відсутність, підтримує раніше поданий відзив.

Решта учасників судового провадження про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися судом належним чином у встановленому законом порядку.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести дане судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Крім того, інформація щодо всіх судових справ є у вільному доступі на офіційному вебпорталі «Судова влада України» за вебадресою: http://vnr.vn.court.gov.ua

Вивчивши матеріали скарги, оглянувши матеріали цивільної справи № 128/273/24, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Так, судовий контроль за виконанням судових рішень регулюється розділом VII ЦПК України 2017 року.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що "право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця"

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) зазначено, що "завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим".

Згідно частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Частиною першою статті 448 ЦПК України передбачено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Велика Палати Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 201/10329/16-ц (провадження № 14-496цс19) сформулювала правовий висновок, згідно з яким, оскільки скаржник звернувся до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів у порядку контролю за виконанням судового рішення, така скарга має розглядатися за правилами цивільного судочинства. У цій справі спір вирішувався саме шляхом подачі скарги на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів, з чим погодилася Велика Палата Верховного Суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду також розглядав це питання і виснував, що спір про визнання незаконними розрахунків державного виконавця щодо заборгованості зі сплати аліментів може розглядатись у порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця (постанови від 01 квітня 2020 року у справі № 401/3734/16-ц; від 22 квітня 2020 року у справі № 523/7815/18; від 15 липня 2020 року у справі № 645/5637/15-ц; від 12 листопада 2018 року у справі № 465/926/06; від 05 серпня 2020 року у справі № 464/6206/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 569/1662/18; від 09 грудня 2020 року у справі № 727/12304/19; від 01 жовтня 2020 року у справі № 344/17895/19; від 17 березня 2021 року у справі № 2-3619-2007).

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (постанова Верховного Суду від 07 жовтня 2022 року у справі № 401/4103/14-ц (№ в ЄДРСР 106660094)).

Отже, боржник вправі звернутися до суду зі скаргою щодо розміру, способу виконання рішення суду зі сплати аліментів у порядку виконання судового рішення (там же).

У вказаній категорії справ стягувач (боржник) вправі обирати спосіб судового захисту: або оскаржувати дії державного виконавця, або пред`явити позов на загальних підставах (постанова від 16 лютого 2022 року у справі № 308/263/20).

Отже, питання з приводу правомірності визначення державним виконавцем розміру аліментів підлягає розгляду в порядку судового контролю за виконання судових рішень, шляхом подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця.

Відповідно до пункту 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/2 від 02 квітня 2012 року, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України.

Встановлені належним чином судом обставини цієї справи вказують на наявність спору щодо розміру заборгованості за аліментами, що відповідно до вимог частини третьої статті 195 СК України покладає обов`язок на суд перевірити належним чином усі докази та здійснити правильний розрахунок цієї заборгованості.

Згідно з частиною другою статті 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Це положення прямо вказує на те, що для зазначеної категорії платників аліментів розмір заборгованості розраховується виключно на основі середньої заробітної плати.

У цій категорії справ Верховним Судом сформована стала судова практика щодо застосування частини другої статті 195 СК України, що підтверджується постановами від 05 серпня 2020 року у справі № 464/6206/18 (провадження № 61-18142св19), від 05 серпня 2021 року у справі № 757/35562/18-ц (провадження № 61-19631св20), від 03 листопада 2021 року № 521/260/20 (провадження № 61-6091св21), постанова від 17 травня 2023 року у справі № 199/2951/21 (провадження № 61-1769св23), від 03 березня 2021 у справі № 463/2566/19; постанова від 18 січня 2024 року у справі № 404/2935/19 (провадження № 61-14715св23).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини (далі - Суд), яку він викладає у своїх рішеннях.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (від 02.06.2016 № 1404-VIII із змінами і доповненнями), виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 642/6906/16-ц зазначено, що боржник стверджував, що грошові кошти сплачував як добровільну виплату аліментів. Будь-яких доказів на підтвердження наявності інших зобов'язань боржника перед стягувачем до суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження відмови стягувача від отримання банківських переказів від боржника. Суд врахував, що при грошових переказах через термінал самообслуговування банку у платника не було технічної можливості самостійно зазначати призначення платежу, всі платежі позначалися як «поповнення банківської картки в терміналі самообслуговування».

У постанові від 26.05.2021 у справі № 569/11466/20 Верховний Суд зробив висновки, що виконавець повинен враховувати кошти, сплачені боржником на користь стягувача, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій.

Крім цього, усталена практика Верховного Суду зробила висновок та звертає увагу судів на те, що в подібних правовідносинах слід встановлювати чи між стягувачем і боржником немає інших грошових зобов`язань, окрім аліментних.

Матеріалами скарги підтверджено про здійснення переказів в сумі 237 861,56 грн на утримання дитини ОСОБА_3 .

Суд зазначає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини, і не підлягають поверненню як безпідставно набуті. Водночас суд зауважує, що у порядку судового контролю за виконанням судового рішення не розглядає це питання. Предмет розгляду за цій скаргою є виключно правильність здійсненого розрахунку, що передбачено частиною восьмою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Стягувач ОСОБА_2 не заперечував отримання від боржника тих грошових переказів, де він був зазначений отримувачем, а матеріали справи не містять відомостей щодо відмови стягувача від отримання грошових переказів, здійснених боржником. Наведене свідчить про часткове добровільне виконання боржником свого обов`язку зі сплати аліментів.

Враховуючи, що боржник надав копії квитанцій про здійснення платежів на користь стягувача, у державного виконавця не було підстав не враховувати надані боржником квитанції під час визначення заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно з ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Зважаючи на встановлені порушення під час здійснення державним виконавцем виконавчого провадження, дану скаргу слід задовольнити та зобов`язати державного виконавця здійснити дії відповідно до вимог законодавства.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши вимоги скарги та надані суду матеріали, суд вважає, що вимоги скарги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10,18,39,40,41,48,74 ЗУ «Про виконавче провадження», «Інструкцією з організації примусового виконання рішень», ст.ст. 127, 268, 448, 451ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу - задоволити.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Клименко Лариси Дмитрівни, щодо невключення до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів за період 25.01.2024-30.11.2025 рр. сплату аліментів у загальній сумі 237 861 грн 56 коп, здійснену ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у період з 01.01.2024 року по 30.11.2025 року.

Визнати сплату аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 237 861 грн 56 коп, здійснену у період з 01.01.2024 року по 30.11.2025 року.

Зобов`язати Вінницький відділ державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) врахувати у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_3 сплату аліментів ОСОБА_1 у розмірі 237 861 грн 56 коп, здійснену у період з 01.01.2024 року по 30.11.2025 року.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду на протязі 15 днів з моменту її винесення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5, п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Оксана БОНДАРЕНКО