Номер провадження: 22-ц/813/1381/26
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Коновалової В.А.,

за участю секретаря Булацевської Я.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Русских Світлана Борисівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Пересипського районного суду міста Одеси від 26 вересня 2025 року, постановлену у складі судді Сувертак І. В., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Русских Світлана Борисівна, про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,-

установив:

Короткий зміст обставин справи

У серпні 2025 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ича до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Русских Світлана Борисівна, про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП - НОМЕР_1 ), який на момент смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з батьком до дня його смерті за вище вказаною адресою проживали його дружина - ОСОБА_4 (по батькові не пам?ятаю) та їх дочка - ОСОБА_2 .

Оригінали свідоцтва про народження й свідоцтва про смерть батька перебувають у ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , які попри неодноразові звернення, відмовляються їх надати позивачу, чим створили перешкоди у реалізації його прав.

Пересипським ВДРАЦС відмовлено позивачу у видачі дубліката свідоцтва про смерть батька.

05 серпня 2025 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Русских С. Б. на ім?я ОСОБА_2 видано свідоцтва про право на спадщину після смерті батька.

Станом на 22 серпня 2025 року заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини приватному нотаріусу Русских С. Б не доставлена, будь-яких повідомлень чи листів-відмов у вчиненні нотаріальних дій я не отримував.

Крім того, 19 серпня 2025 року на електронну адресу приватного нотаріуса Русских С.Б., направлено заяву про прийняття спадщини, підписану кваліфікованим електронним підписом.

Проте інформації про її отримання, реєстрацію або прийняття до розгляду на даний час немає.

Станом на 22 серпня 2025 року позивачем пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини у звя`зку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Короткий зміст судового рішення

Ухвалою Пересипського районного суду міста Одеси від 26 вересня 2025 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Русских Світлана Борисівна, про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини вважається неподаною та повернута позивачу.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2025 року позовна заява була залишена без руху, а позивачу наданий строк для усунення недоліків, який складає п`ять днів з дня отримання ухвали.

Позивачем 09 вересня 2025 року надано клопотання про усунення недоліків позову. Долучено до матеріалів справи квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп., докази направлення позову з додатками стороні відповідача. Частково недоліки позову ОСОБА_1 усунув.

Відповідного клопотання про витребування доказів з визначених позивачем організацій про встановлення адреси проживання відповідача позивачем не надано, що унеможливлює їх витребування судом та відповідно відкриття провадження по зазначеній справі.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про визнання позов неподаним та повернути його позивачу у зв`язку з не усуненням недоліків.

Доводи апеляційної скарги

Не погодившись з ухвалою суду про повернення позовної заяви ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції від 26 вересня 2025 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно вимагає надати докази місця реєстрації чи перебування відповідачки ОСОБА_2 для визначення підсудності справи.

Вказує, що в позовній заяві він зазначив відому йому адресу місця проживання відповідачки, іншої адреси він не знаю.

Якщо б у нього були докази місця проживання (перебування) відповідачки ОСОБА_6 він безумовно долучив би їх до позовної заяви.

Однак, він не володію інформацією про організації які можуть надати відомості щодо адреси місця реєстрації та перебування відповідача.

Зазначає, що він не має доступу до Єдиного державного демографічного реєстру, а також до інших відповідних реєстрів які містять відомості щодо зареєстрованої адреси місця проживання, персональні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків або номер і серію паспорта відповідача ОСОБА_2 .

Вказує, що дійшов необґрунтованого висновку про часткове усунення недоліків позову, адже ним у поданій заяві про усунення недоліків було заявлено клопотання про витребування доказів для встановлення адреси проживання відповідача.

Щодо явки сторін

Сторони належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду в судове засідання не зявились клопотань про відкладення не надходило, що не заважає апеляційному перегляду .

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог заяви, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справу необхідно направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 5 ЦПК України).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з положеннями ст. ст. 185-187 ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.

Статтею 175 ЦПК України встановлено ряд вимог, яким повинна відповідати позовна заява.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Пунктом 2 частини третьої статті 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору (частина шоста статті 175 ЦПК України).

Як визначено частиною першою статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві ( частина третя статті 185 ЦПК України).

Визнаючи позовну заяву неподаною та повертаючи її позивачеві, суд виходив з того, що при зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 не були додержанні вимоги, викладенні у статтях 175 і 177 ЦПК України, й недоліки позовної заяви частково не було усунуто у встановлений судом строк, що є підставою для застосування положень частини третьої статті 185 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком.

Згідно з частиною першою статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною дев`ятою статті 28 ЦПК України визначено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Відповідно до абзацу 2 частини першої та дев`ятої статті 187 ЦПК України, якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (частина десята статті 187 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 569/2295/19 (провадження № 61-14212св19) зазначено, що «повернення позовної заяви позивачеві із вказаних в оскаржуваних судових рішеннях підстав законом не передбачено, оскільки у разі встановлення того, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає її за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, а у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі».

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 501/2443/18 (провадження № 61-12785св19).

Скаржник в апеляційній скарзі наголошує, що в позовній заяві він зазначив відому йому адресу місця проживання відповідачки, іншої адреси він не знає.

Колегія суддів вказує, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції зазначив: «…відповідного клопотання про витребування доказів з визначених позивачем організацій про встановлення адреси проживання відповідача позивачем не надано, що унеможливлює їх витребування судом та відповідно відкриття провадження по зазначеній справі».

Однак вище вказане твердження суду не відповідає дійсності, оскільки у заяві від 09.09.2025 позивач заявив клопотання про витребування згаданих відомостей.

Як свідчать матеріали справи, суд не вживав заходів щодо отримання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування) відповідача й не застосував положення частини десятої статті 187 ЦПК України.

Суд першої інстанції формально підійшов до вирішення питання прийняття позовної заяви, оскільки вимагав для усунення недоліків від позивача інформацію, якою останній не володіє та яку не може встановити самостійно в будь-який інший спосіб.

Тому, висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не виконано вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху та не усунуто недоліків позовної заяви, є передчасними.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду не відповідає вищезазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, оскільки ухвалу постановлено не у відповідності до вимог процесуального права.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а тому вона підлягає задоволенню.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали суду з направленням справи до суду першої інстанції на стадію вирішення питання про відкриття провадження.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч.6 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали суду з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Пересипського районного суду міста Одеси від 26 вересня 2025 року - скасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

В.А. Коновалова