ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4529/26
провадження № 2-о/753/265/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Котенко Р. В.,

за участю:

секретаря судового засідання Бойко К. В.,

заявниці ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами окремого провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В :

05 березня 2026 року ОСОБА_1 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання заявниці;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань 100 м до місця проживання та роботи заявниці;

- заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати, переслідувати та спілкуватися із заявницею.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2023 року проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 . Протягом 2023-2026 років ОСОБА_2 регулярно вчиняв щодо ОСОБА_1 домашнє насильство, а саме: погрожував, нецензурно висловлювався, бив по голові та лицю, тягав за волосся, душив та погрожував фізичною розправою. Заявниця неодноразово зверталась до правоохоронних органів з приводу вчинення щодо неї домашнього насильства. Останній випадок відбувся 18.02.2026, коли ОСОБА_2 кричав нецензурною лайкою та замахувався, щоб вдарити заявницю та її матір. Ця подія відбулася в присутності малолітньої дитини. Наразі, ОСОБА_2 регулярно приходить після 21-00 год. та протягом години дзвонить у дзвінок і вибиває двері. Заявниця побоюється за свою безпеку, а тому звернулася до суду із відповідною заявою.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями справу було розподілено на суддю Котенко Р. В.

Ухвалою від 05 березня 2026 року у справі було відкрито провадження за правилами окремого провадження та призначено заяву до розгляду у судовому засіданні на 09 березня 2026 року.

У судове засідання з`явилась заявниця.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Будь-яких клопотань та заяв від ОСОБА_2 до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

У судовому засіданні заявниця пояснила, що вона знайома з ОСОБА_2 з березня 2023 року. Приблизно через місяць відносин вони почали проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу у квартирі, що належить їй на праві власності, за адресою: АДРЕСА_1 . Від цих стосунків народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 зловживає алкоголем, після чого стає агресивним та шукає приводи для сварки. Під час таких ситуацій він обзиває заявницю нецензурною лайкою, проявляє ревнощі та звинувачує її у стосунках з іншими чоловіками, штовхає її, а також неодноразово бив її по обличчю, внаслідок чого у неї були гематоми та вона зверталась з цих приводів за медичною допомогою. Вперше ОСОБА_2 застосував щодо заявниці фізичне насильство в кінці 2023 року. Протягом 2024-2025 року він неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо неї. Крім того, ОСОБА_2 був направлений судом на проходження програми для кривдників, але він рідко відвідував психолога програми, тож позитивних наслідків від цієї програми не було. Кожний раз після випадків вчинення щодо неї психологічного або фізичного насильства ОСОБА_2 просив вибачення та обіцяв, що виправиться. Заявниця щоразу йому вірила, вибачала та продовжувала з ним сімейні стосунки. У 2025 році ОСОБА_2 закодувався, 9 місяців не вживав алкоголь, тож їх спільне життя налагодилось. Проте, у період новорічних свят ОСОБА_2 зірвався та знову почав вживати алкоголь та, відповідно, вчиняти щодо неї домашнє насильство, через що у січні 2026 року заявниця попросила його з`їхати з квартири. На сьогоднішній день приблизно 1,5 місяці вони живуть окремо. ОСОБА_2 власного житла у м. Києві не має, орендує квартиру разом зі своїм братом, який нещодавно звільнився з місць позбавлення волі. Однак весь цей час ОСОБА_2 приходить до неї додому, стукає у двері, поводить себе агресивно, чим завдає також незручності і для сусідів. Якщо ОСОБА_2 впустити у квартиру, то потім його неможливо вже вигнати. Заявниця також зазначила, що ОСОБА_2 може відслідкувати її на вулиці, коли вона під`їжджає до будинку на своєму автомобілі, та примусово сідає до неї в автомобіль, вчиняє щодо неї психологічне насильство та не реагує на її прохання залишити автівку. Подібна ситуація склалася і 05 березня 2026 року, у зв`язку із чим вона вимушена була викликати представників поліції. Після приїзду наряду, представник поліції роз`яснив їй право написати заяву про вчинення правопорушення, яким заявниця скористалась та наступного дня звернулась із відповідною заявою до Дарницького УП ГУНП у м. Києві.

Заявниця зазначила, що не бажає продовжувати сімейні стосунки з ОСОБА_2 , однак його поведінка щодо неї змушує її хвилюватись за своє життя та здоров`я. Самостійно змінити цю ситуацію вона не може, розмова її матері з ОСОБА_2 також не допомогла, тож просила суд видати обмежувальний припис щодо кривдника на максимальний строк, передбачений чинним законодавством.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована та така, що підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Відповідно до п. 3, 14, 17 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2023 року проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 .

Від цих стосунків у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зі слів заявниці, вона працює викладачем у Національному транспортному університеті.

ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Дарницького УП ГУНП у м. Києві із заявами про вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, що підтверджується довідками про розгляд звернення від 09.11.2023, 04.03.2024, 29.03.2025, 29.05.2024, 03.09.2024, 07.11.2024, талоном-повідомленням єдиного обліку № 19100 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 09.03.2026. Із вказаних довідок про розгляд звернення вбачається, що щодо ОСОБА_2 складались протоколи про адміністративні правопорушення за ознаками домашнього насильства щодо його співмешканки ОСОБА_1 та виносились термінові заборонні приписи.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2024 року у справі № 753/10662/24, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постанова набрала законної сили 18.06.2024.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року у справі № 753/17234/24, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Постанова набрала законної сили 21.10.2024.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року у справі № 753/20467/24, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Постанова набрала законної сили 06.12.2024.

Крім того, з Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що протягом 2025 року ОСОБА_2 також притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру щодо ОСОБА_1 .

Зокрема, постановою Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2025 року у справі № 753/6587/25 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП. Постанова набрала законної сили 04.07.2025.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 12 вересня 2025 року у справі № 753/18331/25 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП. Постанова набрала законної сили 22.09.2025.

При цьому, враховуючи, що постановою Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2025 року у справі № 753/6587/25 ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні домашнього насильства психологічного та фізичного характеру по відношенню до своєї співмешканки ОСОБА_1 , що відбулось 26.03.2025, суд бере до уваги консультативне заключення відділення щелепно-лицьової хірургії КНП «КМКЛ № 1» від 28.03.2025, відповідно до якого за наслідками огляду ОСОБА_1 їй був встановлений діагноз «післятравматична гематома лівої періорбітальної ділянки».

Разом з тим, суд не бере до уваги фотографії, надані заявницею на підтвердження тілесних ушкоджень її обличчя ОСОБА_2 , оскільки з вказаних фотографій неможливо встановити період, у який вони були зроблені, а також причини походження тілесних ушкоджень заявниці.

Також, суд не бере до уваги відео, надане заявницею на підтвердження застосування щодо неї домашнього насильства ОСОБА_2 , оскільки суд не має можливості встановити особу, що зображена на відеозаписі, враховуючи, що заінтересована особа у судове засідання не з`явилась, його особа судом не встановлювалась, а матеріали справи не містять інших доказів, на підставі яких суд міг би достеменно встановити, що на відеозаписі зображений саме ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Метою реалізації обмежувального припису в межах ЦПК України є саме реалізація тимчасової перестороги, тимчасового заходу захисту на підставі оцінки ризиків здійснення домашнього насильства або його повторення. Це відповідає висновку, зробленому Верховним Судом у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19.

У випадку застосування обмежувального припису в межах цивільного процесу суд, виходячи з принципу розумності, має оцінити лише підстави для висновку про наявність домашнього насильства, ризику його продовження чи повторного вчинення.

У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_2 систематично вчиняє домашнє насильство психологічного та фізичного характеру щодо ОСОБА_1 . Звернення заявниці до правоохоронних органів, а також направлення його на проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не дали очікуваного результату.

Зазначені обставини підтверджуються поясненнями заявниці та наявними у матеріалах справи доказами.

Отже, суд, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги пояснення заявниці, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до переконання, що тривалість та системність протиправної поведінки ОСОБА_2 підтверджує вірогідність вчинення ним психологічного та фізичного насильства щодо заявниці, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

З огляду на зазначене, заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відносно заінтересованої особи ОСОБА_2 є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню, а саме в частині видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 та визначення заходів тимчасового обмеження прав кривдника, про які просить заявниця.

Разом із тим, суд зазначає таке.

Оскільки учасники справи мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із заявницею, з метою забезпечення участі батька у вихованні дитини, суд вважає достатнім вжити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 строком на три місяці.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Згідно з ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Керуючись ст. 350-1-350-8, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк 3 (три) місяці, визначивши такі заходи тимчасового обмеження його прав:

- заборонити перебувати в місці проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити наближатися на відстань 100 (сто) метрів до місця проживання та роботи ОСОБА_1 ;

- заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та спілкуватися в будь-який спосіб з нею.

В іншій частині заяви - відмовити.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також Дарницьку районну в місті Києві державну адміністрацію.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Заявниця: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 09.03.2026.

Суддя Р. В. Котенко