Справа № 283/1602/25
Провадження №2/283/71/2026
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2026 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого-судді Тимошенка А.О.,

за участю:

секретаря Левченко О.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Чепелевич О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про визнання протиправною вимоги щодо оплати заборгованості,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в якому просить визнати протиправною вимогу до неї щодо оплати заборгованості у розмірі 1174 гривні 36 копійок, що обліковується по особовому рахунку НОМЕР_1 .

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона проживає в будинку АДРЕСА_1 . 02.06.2025 року направила до Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» два примірники Індивідуального договору про надання комунальної послуги (послуги з розподілу природного газу) відповідно до положень Закону України «Про комунальні послуги». Натомість у відповідь, замість підписаного примірника вищевказаного договору отримала рахунок на оплату вартості послуг з розподілу природного газу та вимогу про оплату заборгованості в розмірі 1174 гривні 36 копійок. Дана вимога є протиправною та безпідставною, оскільки договір з Товариством з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про надання послуг з розподілу природного газу вона не укладала і ціну на дану комунальну послугу не погоджувала.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з вищевказаних підстав.

Представник відповідача заперечила проти позову та пояснила, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» надає послуги з розподілу природного газу на території Житомирської області. Позивач, хоч і не укладала договір про надання послуг з розподілу природного газу, але фактично користувалась цими послугами, а тому повинна їх оплачувати за встановленими тарифами. Крім того вимога про оплату заборгованості за послуги з розподілу природного газу не є документом, який породжує якість права чи обов?язки, а тому її неможливо визнати протиправною.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані докази, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно робочого проекту Кооперативно-державного проектно-вишукувального інституту «Житомирагропроект» до будинку АДРЕСА_1 підведена газова мережа і газові прилади в цьому будинку підключені до системи газопостачання (а.с. 138-145).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.12.2022 року № 1839 Про видачу ліцензії з розподілу природного газу Товариству з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (з відповідними змінами та доповненнями) визначено, що діяльність з розподілу природного газу на території Житомирської області, зокрема в Коростенському районі, здійснює Житомирська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України».

Позивач 02.06.2025 року направила до Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» два примірники Індивідуального договору про надання комунальної послуги (послуги з розподілу природного газу) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19-25).

У відповідь на це Житомирська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» направила позивачу вимогу про сплату заборгованості за послуги з розподілу природного газу за період з 01.09.2023 року по 30.06.2025 року в розмірі 1174 гривні 36 копійок та вказала, що послуги з розподілу природного газу надаються на підставі Типового договору розподілу природного газу, який затверджений Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу» (а.с. 26-29). Також в вимозі вказано, що оскільки позивач фактично користується послугами з розподілу природного газу, то вважається, що між позивачем та відповідачем укладений договір про надання послуг з розподілу природного газу.

Суд також вважає, що оскільки будинок позивача підключений до системи газопостачання, відповідач надає позивачу послуги з розподілу природного газу і позивач користується даними послугами, то між позивачем та відповідачем склались фактичні договірні відносини про надання послуг з розподілу природного газу.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.

Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника, та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Якщо право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (пункт 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц,провадження № 14-651цс18).

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний позивачем спосіб.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13.

Пунктом 1, абзацами першим, другим пункту 2 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем передбачено, що розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності. Річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою.

Згідно з абзацами четвертим - дев`ятим пункту 2 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем з 01 січня 2021 року річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, але не може бути меншою за: 39 куб. м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується тільки для приготування їжі; 126 куб. м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується для підігріву води та приготування їжі; 314 куб. м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується комплексно, у тому числі для опалення, або об`єкта споживача, що не є побутовим. Оператор ГРМ зобов`язаний до 12 жовтня щорічно за підсумками газового року проінформувати споживача про фактичний обсяг споживання природного газу всіма об`єктами споживача за попередній газовий рік та одночасно повідомити його, що зазначений обсяг споживання газу за замовчуванням споживача буде визначений як розмір річної замовленої потужності споживача на наступний календарний рік. У такому повідомленні Оператор ГРМ одночасно має зазначити про: величину річної замовленої потужності на поточний календарний рік; величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у поточному календарному році; величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у наступному календарному році; покази лічильника природного газу/інші дані, за якими було сформовано (станом на 30 вересня поточного року) розмір річної замовленої потужності (за замовчуванням) на наступний календарний рік (для побутових споживачів). Така інформація надається споживачеві шляхом розміщення її у платіжних документах (для побутових споживачів), особистих кабінетах споживача (за наявності), актах приймання-передачі природного газу (для споживачів, що не є побутовими).

Абзацом тринадцятим пункту 2 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем передбачено, що на період до кінця 2019 року Оператор ГРМ визначає річну замовлену потужність об`єкта споживача виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за період з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року.

Вимога про сплату заборгованості за послуги з розподілу природного газу не встановлює для побутового споживача ОСОБА_1 будь-яких обов`язків, крім рекомендації сплатити заборгованість, що є різновидом претензії, а викладені позивачем доводи не дають підстав вважати, що обраний спосіб захисту відповідає закону, оскільки жодних її прав у цьому випадку відповідачем не порушено.

За таких обставин суд повністю відмовляє в задоволенні позову.

Вирішуючи питання про судові витрати суд враховує, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Також відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не стягує з відповідача судовий збір на користь держави, оскільки позивачу повністю відмовлено в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 207-270 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі «Кодексу газорозподільних систем», затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30.09.2015 року,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про визнання протиправною вимоги щодо оплати заборгованості відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А. О. Тимошенко