КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня2026 року м. Київ

Унікальний номер справи № 2-2141/11

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3432/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 10 вересня 2025 року, постановлену під головуванням судді Сенюти В.О., у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа № 2-2141/2011 від 01 березня 2012 року таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом Акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У травні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Стельникович С.А. звернувся до суду з заявою, в якій просив визнати виконавчий лист №2-2141/2011, який виданий Деснянським районним судом міста Києва 01.03.2012 у цивільній справі №2-2141/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором №77.2/СЖ-102.08.2 від 04.04.2008 у розмірі 5 202 017,64 грн. таким, що не підлягає виконанню(т. 1 а.с. 190-194).

В обґрунтування заяви зазначав, що 07.06.2011 Деснянським районним судом міста Києва ухвалено заочне рішення у справі за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості кредитному договору № 77.2/СЖ-102.08.2 від 04.04.2008 в розмірі 5 202 017,64 грн. На виконання вказаного рішення, 01.03.2012 Деснянським районним судом міста Києва видано виконавчий лист.

20.10.2020 між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» укладено договір №32 про відступлення права вимоги, відповідно до якого відступлено ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» отримало право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №77.2/СЖ-102.08.2 від 04.04.2008 та договором іпотеки від 04.04.2008. На підставі ухвали Деснянського районного суду міста Києвавід 01.10.2021 замінено сторону стягувача з ПАТ «Родовід Банк» на ТОВ «ФК «Інвест Кредо».

Між ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» та АТ «Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Кібертраст» від імені якого та в інтересах діє ТОВ «Компанія з управління активами Паскаль» 08.02.2022 укладено договір №03/22 про відступлення права вимоги за кредитним договором №77.2/СЖ-102.08.2 від 04.04.2008. Відповідно до якого, АТ «Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Кібертраст» від імені якого та в інтересах діє ТОВ «Компанія з управління активами Паскаль» є правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків щодо майна ВАТ «Родовід Банк», які виникають з дати підписання договору №03/22 про відступлення права вимоги від 08.02.2022. На підставі ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 04.07.2022 постановлено ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження.

На виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження №51314716 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором №77.2/CЖ-102.08.2 від 04.04.2008 у розмірі 5 202017 грн. 64 коп. та судові витрати у розмірі 1820 грн.00 коп.

Перевіркою матеріалів даного виконавчого провадження встановлено, що копія відповіді на заяву арбітражного керуючого ОСОБА_2., щодо закінчення всіх виконавчих проваджень за якими боржником є ОСОБА_1 , в зв`язку з тим, що постановою Господарського суду Харківської області від 01.07.2010 по справі № Б-24/163-09, ОСОБА_1 визнано останнього банкрутом - в матеріалах провадження відсутня.

Станом на 20.03.2025 виконавчепровадження з примусовоговиконаннявиконавчого листа Деснянського районного суду міста Києва від 01.03.2012 по справі №2-2141/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» боргу у розмірі 5 202 837,64 грн. - відкрито та перебуває на примусовому виконанні.

Заява ФОП « ОСОБА_2 » про скасування арештів та закриття виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 , яка була подана до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ м. Києва подана 23.11.2016 та знаходиться в матеріалах ВП №51314716. До заяви ФОП « ОСОБА_2 » булла приєднана завірена належним чином постанова Господарського суду Харківської областівід 01.07.2010.

Відтак, всі виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 повинні були бути закриті ще в 2016 році, а тому постанова Господарського суду Харківської області не виконана посадовими особами Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), а тому таке право підлягає захисту в судовому порядку(т. 1 а.с. 190-194).

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 10 вересня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено (т. 2 а.с. 227-232).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 09 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Стельникович С.А. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (т. 3 а.с. 1-9).

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу зазначив, що суд першої інстанції не дослідив всі наявні в матералах справи докази в сукупності, чим порушив принцип змагальності сторін, порушений порядок дослідження доказів, порушено вимоги диспозитимвностіциільноного судочинства, норми процесуального права.

Посилався на обставини, викладені в заяві про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Вказував, що всі виконавчі провадженні відносно ОСОБА_1 повинні були бути закриті ще в 2016 році, однак постанова Господарського суду Харківської області від 01.07.2010 по справі № Б-24/163-09 не виконана посадовими особами Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), а тому таке право підлягає захисту в судовому порядку.

Зазначав, що обставини встановлені простановою Господарського суду Харківської області від 01.07.2010 по справі № Б-24/163-09 про визнання ОСОБА_1 (боржника) банкрутом не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи.

Вважав, що вказані обставини відносяться до матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав (т. 3 а.с. 1-9).

07 листопада 2025 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ПАТ «Родовід Банк» - адвоката Кібець Р.Р., в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення (т. 3 а.с. 31-35).

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 , його представники - адвокат Стельникович С.А., адвокат Сухацький А.П. підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені повідомленнями до Електронного кабінету в ЄСІТС, кожен окремо, із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази (т. 3 а.с. 25-29, 45-50).

Представник ПАТ «Родовід Банк» - адвокат Кібець Р.Р. подав заяву в якій просив розглянути справу за його відсутністю (т. 3 а.с. 30, 51-53)

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

Згідно з положеннями ст.ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Згідно з частинами першою, другою статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-9190ав22).

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, провадження № 61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Судом встановлено, що 04.04.2008 між ВАТ «Родовід Банк» та громадянином України ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 77.2/СЖ-102.08.2 від 04.04.2008 (т. 1 а.с. 7-11).

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору № 77.2/СЖ-102.08.2 від 04.04.2008, банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 200000,00 доларів США строком по 04.04.2011 року включно.

11.02.2011 року ПАТ «Родовід Банк» звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (т. 1 а.с. 4-6).

07.06.2011 року Деснянський районний суд міста Києва ухвалив заочне рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» задоволені. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 77.2/СЖ-102.08.2 від 04.04.2008 у розмірі 5202017,64 грн.(т. 1 а.с. 97-99).

20.07.2011 року Деснянський районний суд міста Києва заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07.06.2011 залишив без задоволення (т. 1 а.с. 110-111).

21.11.2011 року Апеляційний суд міста Києва залишив без змін заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07.06.2011 (т. 1 а.с. 135-137).

01.03.2012 року Деснянський районний суд міста Києва видав виконавчий лист № 2-2141/2011 на виконання заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07.06.2011 року про стягнння з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором № 77.2/СЖ-102.08.2 від 04.04.2008 у розмірі 5202017,64 грн, судові витрати по справі у розмірі 1820 грн. (т. 1 а.с. 152, т. 2 а.с. 3).

06.06.2016 року державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 51314716 з примусового виконання виконавчого листа Деснянського районного суду міста Києва від 01.03.2012 № 2-2141/11 (т. 1 а.с. 153-156, т. 2 а.с. 6).

01.10.2021 року на підставі ухвали Деснянського районного суду міста Києва замінено сторону у виконавчому провадженні з виконання заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07.06.2011 у справі № 2-2141/11 за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , а саме замінено стягувача ПАТ «Родовід Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Інвест Кредо» (т. 1 а.с. 149).

Згідно відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області, станом на 20.03.2025 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Деснянського районного суду міста Києва від 01.03.2012 по справі № 2-2141/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» боргу у розмірі 5 202837,64 грн. - відкрито та перебуває на примусовому виконанні.

Як на підставу для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заявник посилався на те, що припинено зобов`язання ОСОБА_1 за вказаним виконавчим документом, 01.07.2010 Господарський суд Харківськоїобласті по справі № Б-24/163-09 визнав ОСОБА_1 банкрутом, відтак всі стягнення за всіма виконавчими документами, за винятком виконавчихдокументів за вимогами про стягнення аліментів, а також за вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян підлягають припиненню. Крім того, заявникнаголошував на заявіліквідаторапро скасування арештів, що міститься в матеріалах справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що постановою Господарського суду Харківської області від 01 липня 2010 року у справі № Б-24/163-09, визнано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. В тому числі, припинено стягнення з банкрута за всіма виконавчими документами, за винятком виконавих документів за вимогами про стягення аліментів, а також за вимогами про відшодування шкоди, заподіяної життю та здоров громадян (т. 1 а.с. 199-207).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні вказаної заяви, правильно виходив з того, що положення ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможностіборжника або визнання його банкрутом» в редакції, яка діяла на момент винесення постанови Господарським судом Харківської області 01.07.2010 року, визначало, що боржником є суб`єкт підприємницької діяльності (ФОП), неспроможний виконати свої грошові зобов`язання перед кредиторами, у тому числі зобов`язання щодо сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов`язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів), протягом трьох місяців після настання встановленого строку їх сплати. Отже, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачав можливість банкрутства фізичних осіб за боргами, які виникли внаслідок підприємницької діяльності, тобто фізичних осіб-підприємців. Банкрутство фізичної особи без такого статусу стало можливим лише після набрання чинності Кодексу України з процедур банкрутства - 21.10.2019. Враховуючи зміст п. 1.1. кредитного договору № 77.2/СЖ-102.08.2 від 04.04.2008, позичальником є громадянин України - ОСОБА_1 , тобто фізична особа, якій було відкрито відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі.Таким чином, враховуючи вище викладене, визнання фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 банкрутом, на підставі постанови Господарського суду Харківської області від 01.07.2010, не поширюється на ОСОБА_1 , як фізичну особу. Крім того, заява про скасування арешту, що міститься в матеріалах справи - (т. 2 а.с. 33), та на яку посилається представник заявника, стосується виконавчого провадження № 32513482 від 14.05.2012, яке не відноситься виконавчого листа № 2-2141/11, що виданий Деснянським районним судом міста Києва від 01.03.2012, на виконання якого було відкрито виконавче провадження № 51314716 (т. 2 а.с. 8).

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу, що визнання ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця банкрутом за боргами, які виникли у нього в процесі діяльності як ФОП, не звільняє його від виконання фінансового зобов`язання (кредиту на споживчі цілі) яке він взяв на себе як фізична особа, а виконавчий документ - виконавчий лист про стягнення боргу з ОСОБА_1 визначає боржника як фізичну особу, без зазначення його господарського статусу та підлягає виконанню.

Лише після прийняття Кодексу України з процедур банкрутства, та введення його в дію 21 жовтня 2019 року, в законодавстві вперше запровадили можливість банкрутства фізичної особи (без статусу ФОП).

Відтак, обставини на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не можуть бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з вищевикладеним.

При цьому, колегія суддів зауважила, що визнання фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури визначено 01 липня 2010 року за постановою Господарського суду Харківської області у справі № Б-24/163-09, проте строк виконання кредитних зобов`язань за кредитним договором № 77.2/СЖ-102.08.2 від 04 квітня 2008 року мав настати за п. 1.1. цього Договору - 04 квітня 2011 року, із зазначеним позовом кредитор звернувся 11 лютого 2011 року, 07 червня 2011 року районним судом ухвалено судове рішення про стягнення заборгованості, яке залишено без змін 21 листопада 2011 року апеляційним судом (т. 1 а.с. 3-12, 199-208).

З огляду на вищевказане суд апеляційної інстанції визнав неспроможними та відхилив доводи заявника про припинення його зобов`язань та визнання виконавчого листа № 2-2141/2011 від 01 березня 2012 року виданого на виконання набравшого законної сили рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 червня 2011 року з посиланням на постанову Господарського суду Харківської області від 01 липня 2010 року у справі № Б-24/163-09.

Рішення суду про стягнення заборгованості залишається невиконаним, заявник не спростовуєнаявністьзаборгованості за вищезазначеним рішенням суду, яке набрало законної сили та не скасоване у встановленому законом порядку.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до положень ст. 389 ЦПК України, ухвали суду першої інстанції щодо виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню (п. 25 ч. 1 ст. 353 ЦПК України), не віднесені процесуальним законом до переліку ухвал, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку після їх перегляду в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 10 вересня 2025 року-залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття та касаційному оскарженню до Верховного Суду не підлягає.

Дата складання повного судового рішення - 06 березня 2026 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов