Справа № 606/2100/25
Ухвала

25 лютого 2026 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Марціцкої І.Б., за участю секретаря с/з Пазірович Д.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Фльорківа Олександра Володимировича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Приватного агропромислового підприємства «Топільче», про встановлення земельного сервітуту,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Іванівської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Приватного агропромислового підприємства «Топільче», про встановлення земельного сервітуту з урахуванням змінених позовних вимог просила встановити постійний земельний сервітут на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:002:0040 та :01:002:0041, котрі належать на праві комунальної власності Іванівській сільській раді Тернопільського району Тернопільської області шляхом надання ОСОБА_1 права проїзду транспортним засобом до належної їй на праві приватної власності земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0040 та :01:002:0041, котрі належать Іванівській сільській раді Тернопільського району Тернопільської області на праві комунальної власності.

Представником позивача після відкриття провадження по справі подано заяву про забезпечення позову, у якій представник просить заборонити Іванівській сільській раді Тернопільського району Тернопільської області та будь-яким іншим способом: відчужувати в тому числі передавати в користування або змінювати (перетворювати) чи припиняти шляхом поділу, виділу, об`єднання, тощо земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0041 площею 0,2391 га та земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0040 площею 0,3458 га, право комунальної власності на які зареєстровані за Іванівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області; чинити перешкоди ОСОБА_1 в проїзді транспортним засобом до належної їй на праві приватної власності земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0087 через земельні ділянки з кадастровими номерами :01:002:0041, :01:002:0040, в тому числі шляхом засівання площ таких земельних ділянок рослинними культурами та/або встановлення обмежувачів руху на таких земельних ділянках.

В обґрунтуванням заяви зазначає, що первинні позовні вимоги були сформовані позивачем про встановлення постійного земельного сервітуту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0029. Вказана земельна ділянка, після подання позивачем позову була поділено відповідачем на дві окремих земельні ділянки. В подальшому відповідачем та/або третіми особами і надалі можуть вчинятися дії, спрямовані на відчуження, зміну або перетворення чи припинення шляхом поділу, виділу, об`єднання тощо таких земельних ділянок, засівання площ таких земельних ділянок рослинними культурами та/або встановлення обмежувачів руху на таких земельних ділянках з метою унеможливлення (ускладнення) виконання рішення суду. Вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони на вчинення дій щодо розпорядження земельним ділянками, щодо яких заявлено позовні вимоги про встановлення сервітуту, не спричинятиме жодних збитків відповідачу та іншими особам, а отже і не вимагатиме вжиття судом заходів зустрічного забезпечення.

Суд, вивчивши матеріали справи, заяву про забезпечення позову, зазначає наступне.

Згідно ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Вимогами п. 3-4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до роз`яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 212/7106/21 вказано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Інститут забезпечення позову це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

В силу ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Окрім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2022 року у справі № 726/822/21.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та те, що невжиття таких заходів призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У своїй заяві представник позивача посилається на те, що після подання позову земельна ділянка, на яку просила встановити сервітут позивач була поділена на дві окремі земельні ділянки, не відповідає дійсності, оскільки позивач звернулася до суду 10.12.2025, а рішення про надання дозволу Іванівській сільській раді на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки земельної ділянки :01:002:0029 на дві окремих земельні ділянки прийнято на сесії 24.10.2025, тобто до звернення позивача з позовом.

До заяви про забезпечення позову не долучено доказів, які б свідчили про наявність реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів та ймовірність ускладнення виконання судового рішення у разі задоволення позову при невжитті таких заходів.

Забезпечення позову шляхом не чинити перешкод ОСОБА_1 у проїзді транспортним засобом через земельні ділянки відповідача є не забезпеченням позову, а вирішенням позовних вимог по суті, оскільки саме такі позовні вимоги є предметом спору по справі.

Крім того, заборона засівання площ земельних ділянок рослинними культурами взагалі перешкоджатиме відповідачу чи третій особі використовувати земельні ділянки за їх цільовим призначенням.

Враховуючи вищевикладені обставини, оскільки позивачем не наведено достатніх підстав для застосування вказаного заходу забезпечення позову, а також не надано належних і достатніх доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149, 153, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

П О С Т А Н О В И Л А :

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Фльорківа Олександра Володимировича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Приватного агропромислового підприємства «Топільче», про встановлення земельного сервітуту відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Суддя І.Б. Марціцка