Справа № 558/634/25
номер провадження 2/558/45/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2026 року селище Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі судді одноособово Феха Т.С., при секретарі судового засідання Ковальській Л.С., з участю представника відповідачів адвоката Перепечай К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАВЕСТ-АГРО» про визнання відсутнім права оренди та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, -

в с т а н о в и в:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» (далі по тексту ТОВ «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ») звернулося до суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАВЕСТ-АГРО» (далі по тексту ТОВ «ХАВЕСТ-АГРО») про визнання укладеною додаткової угоди №б/н від 1 квітня 2025 року до договору оренди землі №б/н від 12 липня 2018 року, укладеного між ТОВ «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» та ОСОБА_1 ; визнання відсутнім у відповідача ТОВ «ХАВЕСТ-АГРО» права оренди земельної ділянки площею 2,1687 га, кадастровий номер :03:000:1120, яка розташована на території Вовковиївської сільської ради Демидівського району Рівненської області, номер запису про інше речове право: 60730206, та скасування запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки площею 2,1687 га, кадастровий номер :03:000:1120, яка розташована на території Вовковиївської сільської ради Демидівського району Рівненської області, номер запису про інше речове право: 60730206.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача у позовній заяві посилається на те, що 12 липня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» укладено договір оренди землі № б/н, на підставі якого позивач набув право оренди земельної ділянки площею 2,1687 га, кадастровий номер :03:000:1120, яка розташована на території Вовковиївської сільської ради Демидівського району Рівненської області. Цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №198089351 право оренди вказаної земельної ділянки, яка знаходиться на території Вовковиївської сільської ради Демидівського району Рівненської області зареєстроване за номером 35234882 (інше речове право).

Відповідно до п. 3.1 вищезазначеного договору оренди землі, договір укладено строком на сім років, але в будь-якому випадку даний договір та право оренди за таким договором є чинним до моменту закінчення збирання врожаю орнедарем. Після закінчення строку договору оренди орендар має переважне право поновлення його на новий строк, у цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Дані умови договору також кореспондуються з п. 6.2. договору.

Відповідно до п. 3.1. договору оренди землі орендар земельної ділянки після закінчення строку договору оренди має переважне право поновлення його на новий строк, для чого повинен не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору оренди повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Маючи намір реалізувати переважна право на поновлення договору оренди землі, 10 квітня 2025 року позивач повідомив шляхом направлення засобами поштового зв`язку «Укрпошта» ОСОБА_1 листа-повідомлення про намір продовжити дію договору оренди землі №б/н від 12 липня 2018 року разом з двома примірниками додаткової угоди №б/н від 1 квітня 2025 року до договору оренди землі для ознайомлення та підписання. Такий лист відповідач ОСОБА_1 отримала і на сьогоднішній день не відповіла згодою чи незгодою або пропозицією щодо умов додаткової угоди. Таким чином, до закінчення строку дії договору оренди позивач, як добросовісний орендар, маючи законні сподівання на продовження дії договору оренди землі на новий строк, у встановленому порядку звернувся до орендодавця з метою реалізації переважного права на поновлення договору, яке йому гарантоване умовами договору, та запропонував підписати додаткову угоду, що також додатково підтверджується квитанцією установи поштового зв`язку про прийняття поштового відправлення та повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач ОСОБА_1 зобов`язана була протягом місяця розглянути на предмет відповідності вимогам закону, узгодити, за необхідності, істотні умови договору, а за відсутності заперечень прийняти рішення про поновлення договору оренди землі, укласти з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. Проте, будь-якої відповіді на вищевказаний лист-повідомлення відповідач ОСОБА_1 не надала, тобто не скористалася правами, передбаченими ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а саме у місячний строк з моменту отримання листа-повідомлення не заперечила проти продовження договору оренди землі на новий строк.

При цьому, позивач, як орендар, належно виконував свої обов`язки за договором оренди, в установлений договором та законом строк повідомив орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди на новий строк та надав проект додаткової угоди. Зазначена земельна ділянка перебувала в оренді позивача і не вибула з його користування протягом строку дії договору оренди землі. Позивач продовжує користуватися земельною ділянкою, а відповідач ОСОБА_1 , у відповідь на отриманий проект додаткової угоди, не надіслала повідомлення про заперечення на пропоновані умови або зустрічну пропозицію, що вказує на «мовчазну згоду» та на існування правових підстав для визнання додаткової угоди укладеною.

Отже, позивач вважає поновленим договір оренди землі №б/н від 12 липня 2018 року на підставі ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а тому наявні підстави для визнання укладеною додаткової угоди від 1 квітня 2025 року про поновлення строку дії договору оренди землі №б/н від 12 липня 2018 року в судовому порядку.

Відповідач ОСОБА_1 уклала 14 липня 2025 року з відповідачем ТОВ «ХАВЕСТ-АГРО» договір оренди земельної ділянки 3207641, згідно якого передала земельну ділянку площею 2,1687 га, кадастровий номер :03:000:1120, що розташована на території Вовковиївської сільської ради Демидівського району Рівненської області, в оренду ТОВ «ХАВЕСТ-АГРО», та було проведено державну реєстрацію іншого речового права за таким договором оренди землі номер запису 60730206.

Позивач вважає, що укладенням вищезазначеного договору, ОСОБА_1 та ТОВ "ХАВЕСТ-АГРО" порушили переважне право позивача на укладення договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:1120 на новий строк.

З врахуванням наведеного, позивач у позовній заяві просить визнати укладеною додаткову угоду № б/н від 1 квітня 2025 року до договору оренди землі №б/н від 12 липня 2018 року між ТОВ «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» та ОСОБА_1 ; визнати відсутнім право оренди у ТОВ "ХАВЕСТ-АГРО" на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:1120 загальною площею 2,1687 га, та скасувати запис щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки площею 2,1687 га, кадастровий номер :03:000:1120, яка розташована на території Вовковиївської сільської ради Демидівського району Рівненської області, номер запису про інше речове право 60730206.

Судові витрати позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідачів.

Відповідач ОСОБА_1 в поданому до суду відзиві на позовну заяву зазначила про те, що позовні вимоги позивача не визнає та просила відмовити у задоволенні позову. В своїх запереченнях проти позову відповідач ОСОБА_1 вказувала на те, що 12 липня 2018 року уклала з ТОВ «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» договір оренди земельної ділянки площею 2,1687 га, кадастровий номер :03:000:1120, яка розташована на території Вовковиївської сільської ради Демидівського району Рівненської області. Умовами договору оренди землі визначено, що строк дії договору 7 років. 1 квітня 2025 року, до закінчення строку договору оренди землі від 12 липня 2018 року, вона підготувала та направила директору ТОВ «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» лист-повідомлення про те, що не має бажання поновлювати дію вищевказаного договору оренди і має намір самостійно обробляти орендовану позивачем земельну ділянку. У зв`язку з цим, просила утриматись від вчинення дій, які б перешкоджали після закінчення строку дії договору оренди використовувати належну їй на праві власності земельну ділянку. Такий лист-повідомлення позивач отримав 3 квітня 2025 року. Вважає, що у спосіб, передбачений чинним законодавством, повідомила позивача про відсутність наміру продовжувати дію договору оренди. Переважне право ТОВ «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» на поновлення договору оренди земельної ділянки не порушено, оскільки нею, ОСОБА_1 , завчасно було повідомлено позивача про небажання поновлювати договір оренди землі та намір використовувати земельну ділянку на власний розсуд.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 зазначає про те, що завчасно, у спосіб передбачений чинним законодавством, повідомила позивача про відсутність наміру продовжувати дію договору оренди землі від 12 липня 2018 року. Вважає, що суд не вправі всупереч положенням ст. 3, ч. 3 ст. 203, ст. 373, ст. 627 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про оренду землі» примушувати її, як відповідача, укладати договір оренди належної їй земельної ділянки з позивачем. Переважне право ТОВ «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» на поновлення договору оренди земельної ділянки не порушено, оскільки відсутня одна із складових, що дають право позивачеві претендувати на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», - воля орендодавця на укладення такого договору. Нею, як орендодавцем завчасно було повідомлено орендаря про небажання поновлювати договір оренди та використовувати землю на власний розсуд.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 зазначила про те, що позивачем систематично порушувалися строки сплати орендної плати, що визначені п. 4.5. договору оренди землі від 12 липня 2018 року, оскільки орендна плата сплачувалася із запізненням, а тому, вважає, що позивач порушував умови договору оренди землі.

З таких підстав, відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву просила відмовити у задоволенні позову позивача та стягнути з позивача на її користь понесені витрати на професійну правничу допомогу.

Представник відповідача ТОВ "ХАВЕСТ-АГРО" адвокат Перепечай К.В. в поданому відзиві на позовну заяву, просила відмовити у його задоволенні.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ТОВ "ХАВЕСТ-АГРО" адвокат Перепечай К.В. зазначала, що 12 липня 2018 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» договір оренди землі на земельну ділянку площею 2,1687 га, кадастровий номер :03:000:1120 (п. 1.2, 2.1. договору). В договорі оренди землі вказано, що строк дії договору 7 років. 1 квітня 2025 року, до закінчення строку договору оренди землі від 12 липня 2018 року, ОСОБА_1 підготувала та направила директору ТОВ «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» лист-повідомлення про те, що не має бажання поновлювати дію вищезазначеного договору оренди і має намір самостійно обробляти орендовану земельну ділянку. У зв`язку з цим, просила утриматись від вчинення дій, які б перешкоджали відразу після закінчення строку дії договору оренди використовувати належну їй на праві власності земельну ділянку. Такий лист отримано позивачем 3 квітня 2025 року.

ОСОБА_1 підписала заяву державному реєстратору з проханням припинити дію договору оренди землі кадастровий номер :03:000:1120.

ОСОБА_1 однозначно в спосіб, передбачений чинним законодавством, повідомила позивача про відсутність наміру продовжувати дію договору оренди землі. Суд не вправі всупереч ст.ст. 3, 203, 373, 627 ЦК України, ст. 16 Закону України "Про оренду землі" примушувати відповідача укладати договір оренди належної йому земельної ділянки з позивачем. Таким чином, переважне право ТОВ «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» на поновлення договору оренди земельної ділянки не порушено, оскільки відсутня одна із складових, що надають право позивачу претендувати на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", - воля орендодавця на укладення такого договору, який завчасно повідомив орендаря про небажання поновлювати договір оренди та використовувати землю на власний розсуд. У зв`язку з цим, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідача ТОВ "ХАВЕСТ-АГРО" зазначається про те, що позивач систематично порушував умови договору оренди землі від 12 липня 2018 року, оскільки не дотримувався строків сплати орендної плати, а тому не має переважного права на поновлення договору оренди землі.

Разом з тим, додаткова угода, направлена позивачем відповідачеві ОСОБА_1 , за своїм змістом вносить зміни до істотних умов договору. З урахуванням того, що сторони не досягнули згоди щодо істотних умов, договір оренди припинився.

Таким чином, відповідач ТОВ «ХАВЕСТ-АГРО» у відзиві на позовну заяву посилався на безпідставність позовних вимог позивача.

Представник позивача ТОВ «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» Русин Ю.Ю. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив справу розглядути без участі представника позивач (а.с. 90, 91, 138-140). Крім того, представник позивача ТОВ «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» Русин Ю.Ю. надав до суду додаткові пояснення у справі, де зазначив про те, що позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити. У додаткових письмових поясненнях представник позивача зазначив про те, що заяву відповідача ТОВ "ХАВЕСТ-АГРО" про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13000,00 гривень, та заяву відповідача ОСОБА_1 про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12000,00 гривень вважає завищеними, оскільки інтереси відповідачів представляє один у той же адвокат, а також відповідачем Кравчук Т.Г. не надано доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 157-165).

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_1 та ТОВ «ХАВЕСТ-АГРО» - адвокат Перепечай К.В. позовні вимоги позивача не визнала з підстав викладених у відзивах відповідачів на позовну заяву.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі №558/634/25 за позовом ТОВ «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» до ОСОБА_1 , ТОВ «ХАВЕСТ-АГРО» про визнання відсутнім права оренди та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі.

10 листопада 2025 року судом проведено підготовче засідання в цивільній справі №558/634/25 за результатами якого було закрите підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

Суд, заслухавши представника відповідачів, дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Суд вирішив справу в межах позовних вимог позивача та на підставі доказів, наданих сторонами по справі.

В силу вимог ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З досліджених судом доказів встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 2,1687 га, кадастровий номер :03:000:1120, яка розташована на території Вовковиївської сільської ради Демидівського району Рівненської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22 вересня 2025 року (а.с. 21).

Судом також встановлено, що між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та ТОВ «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ», як орендарем, 12 липня 2018 року було укладено договір оренди землі щодо належної ОСОБА_1 земельної ділянки, кадастровий номер :03:000:1120, на строк сім років, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 198089351 від 29 січня 2020 року.

Державна реєстрація такого договору оренди землі проведена 27 січня 2020 року (а.с. 15).

Відповідно до п. 3.1., п. 3.2. договору оренди землі від 12 липня 2018 року, сторони за договором узгодили, що договір укладено строком на сім років, сплив якого починається з моменту державної реєстрації права оренди в порядку, передбаченому законодавством, але в будь-якому випадку сторони дійшли згоди, що даний договір та право оренди за даним договором є чинним до моменту закінчення збирання врожаю орендарем. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Разом з тим, із змісту Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №444539521 від 22 вересня 2025 року (а.с. 21), судом встановлено, що на підставі договору оренди землі б/н від 12 липня 2018 року, укладеного між ТОВ «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» та ОСОБА_1 , а також додаткової угоди б/н від 6 лютого 2022 року (копію якої сторонами до суду не надано), ТОВ «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» набуло право оренди земельної ділянки кадастровий номер :03:000:1120 площею 2,1687 га, на строк до 12 липня 2025 року, з правом пролонгації (запис про інше речове право 35234882).

Маючи намір продовжити договірні відносини з ОСОБА_1 , ТОВ «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» листом-повідомленням за вих. №2187 від 3 квітня 2025 року звернулось до відповідача ОСОБА_1 з пропозицією продовжити дію договору оренди землі №б/н від 12 липня 2018 року. До вказаного листа було долучено додаткову угоду на продовження дії договору оренди земельної ділянки від 1 квітня 2025 року, в якій запропоновано: «1.1 доповнити розділ 3 "Строк дії Договору" новим пунктом 3.3: Даний Договір поновлюється на той самий строк і на тих самих умовах. Жодних заяв, заперечень щодо не поновлення цього договору сторони не мають та ними не направлялись; 1.2. доповнити розділ 5 "Умови використання земельної ділянки" новим пунктом 5.5: Поновлення Договору оренди. Договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах в разі відсутності заяви однієї зі Сторін цього Договору про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення Договору. Вчинення інших дій Сторонами Договору для його поновлення не вимагається.

Сторона даного Договору, яка бажає скористатися правом відмови від поновлення цього договору, подає до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заяву про виключення з цього реєстру відомостей про поновлення Договору не пізніше ніж за один місяць (якщо інший більший строк, не буде передбачений законодавством) до дати закінчення строку дії Договору, з одночасним відправленням іншій Стороні за Договором повідомлення про подання заяви про виключення з ДРРПНМ відомостей про поновлення Договору…».

Доказів вручення такого листа-повідомлення та додаткової угоди відповідачеві ОСОБА_1 позивачем до позовної заяви не додано.

1 квітня 2025 року на адресу ТОВ «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» було направлено орендодавцем ОСОБА_1 (відповідачем у справі) лист-повідомлення від 15 січня 2025 року, в якому вона повідомила позивача про те, що не бажає поновлювати дію договору оренди землі від 12 липня 2018 року і має намір самостійно обробляти орендовану земельну ділянку та використовувати її для власних потреб. У зв`язку з чим, просила позивача утриматися від вчинення дій, які перешкоджали б їй відразу після закінчення строку дії договору оренди використовувати земельну ділянку, що розташована на території Вовковиївської сільської ради загальною площею 2,1687 га, кадастровий номер :03:000:1120.

Направлення відповідачем ОСОБА_1 листа-повідомлення для ТОВ «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» та вручення його позивачеві підтверджується фіскальним чеком «Укрпошта» від 1 квітня 2025 року, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (Ф. 694481 (а.с. 73, 74).

Із змісту Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22 вересня 2025 року, встановлено, що 14 липня 2025 року між ОСОБА_1 та ТОВ "ХАВЕСТ-АГРО" було укладено договір оренди землі 3207641 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:1120. Строк оренди - до 14 липня 2035 року. Державна реєстрація іншого речового права на підставі такого договору оренди землі проведена 14 липня 2025 року (а.с. 13, 13 зв., 14).

Таким чином, оскільки між ТОВ «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» та ОСОБА_1 не було досягнуто домовленості щодо поновлення договору оренди землі №б/н від 12 липня 2018 року, строк якого закінчився 12 липня 2025 року, то відповідач ОСОБА_1 14 липня 2025 року уклала договір оренди землі з іншим орендарем ТОВ "ХАВЕСТ-АГРО", який був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14 липня 2025 року.

Звертаючись до суду з позовною заявою, ТОВ «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» посилається на те, що дії відповідача ОСОБА_1 не відповідають умовам договору оренди землі, положенням земельного законодавства та порушують переважне право позивача на поновлення оренди землі.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно з ст. 90 Земельного кодексу України (далі по тексту ЗК України) власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду.

За змістом ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян та юридичних осіб здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 ст. 407 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) (в редакції, що діяла на час укладення договору оренди землі) право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Отже, користуватися чужою земельною ділянкою, яка належить особі на праві приватної власності, можливо на праві оренди, підставою для якої є відповідний договір оренди.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

В силу вимог ч.ч.1-3 та ч.ч. 5-6 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.

Як визначено в ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду землі" строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права.

За змістом ст. 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Правові підстави переважного права орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк визначені статтею 33 Закону України "Про оренду землі".

Так, відповідно до приписів ч.ч. 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. Під час укладення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (частина четверта статті).

Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передання земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина п`ята статті).

Ці положення узгоджуються із загальною нормою ч. 1 ст. 777 ЦК України.

Як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ст. 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує його обов`язки за цим договором; він повідомив орендодавця в установлені законом строки про намір поновити договірні відносини на новий строк; до листа-повідомлення додав проєкт додаткової угоди про поновлення договору оренди землі; продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець упродовж місяця після закінчення строку договору оренди землі письмово не повідомив орендаря про заперечення у поновленні цього договору (постанови від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц, від 22 вересня 2020 року у справах № 313/350/16-ц і № 159/5756/18).

Без укладення додаткової угоди до договору оренди землі завершення процедури поновлення такого договору було неможливим. Така угода має ознаки не тільки зобов`язального, але й речового договору, оскільки засвідчує волю сторін на передання земельної ділянки у тимчасове володіння орендареві на новий строк. Тому зазначена додаткова угода згідно з пунктом 1 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" є підставою для державної реєстрації права оренди на новий строк. Саме з цією реєстрацією закон пов`язує виникнення права оренди (стаття 125 ЗК України). Тому не можна вважати, що поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ст. 33 Закону України "Про оренду землі", є "автоматичною" пролонгацією орендних правовідносин.

При цьому, реалізація переважного права на поновлення договору оренди, передбаченого частиною першою статті 33 Закону України "Про оренду землі", можлива за умови як дотримання встановленої цією нормою (частини друга-п`ята статті 33 Закону України "Про оренду землі") процедури, так і наявності волевиявлення сторін.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року в справі № 902/619/17, від 27 червня 2019 року в справі № 923/925/18.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Із змісту листа-повідомлення (а.с. 27) встановлено, що до закінчення строку дії договору оренди, ТОВ «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» листом-повідомленням за вих. № 2187 від 3 квітня 2025 року повідомило ОСОБА_1 про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк.

Проте, доказів вручення такого листа-повідомлення відповідачеві ОСОБА_1 до суду позивачем не надано.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, судом встановлено, що 1 квітня 2025 року на адресу ТОВ «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» відповідачем ОСОБА_1 було направлено її лист-повідомлення від 15 січня 2025 року, що отриманий позивачем 4 квітня 2025 року (а.с. 73, 74), в якому ОСОБА_1 заперечила проти поновлення орендних відносин з ТОВ «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:1120, повідомила про те, що має намір самостійно обробляти орендовану земельну ділянку та використовувати її для власних потреб. У зв`язку з чим, просила утриматися від вчинення дій, які перешкоджали б їй відразу після закінчення строку дії договору оренди використовувати земельну ділянку, що розташована на території Вовковиївської сільської ради загальною площею 2,1687 га, кадастровий номер :03:000:1120.

Направлення відповідачем ОСОБА_1 листа-повідомлення для ТОВ «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» та вручення позивачеві такого листа-повідомлення підтверджується фіскальним чеком «Укрпошта» від 1 квітня 2025 року, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (Ф. 694481.

Зазначене чітко та послідовно підтверджує безпідставність тверджень позивача щодо порушення його прав, оскільки відповідач ОСОБА_1 до закінчення строку дії договору оренди землі від 12 липня 2018 року повідомила позивача про небажання поновлювати, продовжувати, переукладати, укладати в новій редакції договір оренди землі або в будь-який інший спосіб надавати йому право користування належною їй земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, крім іншого, свобода договору.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст.203 ЦК України).

Аналізуючи вищевказане, суд дійшов переконання, що для реалізації переважного права необхідна наявність двох складових в їх сукупності - дотримання встановленої законом процедури та наявності волевиявлення сторін.

В даному випадку волевиявлення відповідача ОСОБА_1 на поновлення договору оренди землі відсутнє.

Водночас, наявність незгоди орендодавця щодо поновлення договору оренди земельної ділянки згідно з положеннями ч. 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" виключає можливість визнання поновленим попереднього договору в обраний позивачем спосіб.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21 січня 2020 року в справі №379/1354/18, від 25 березня 2020 року в справі 379/1439/18, від 15 лютого 2023 року в справі №399/295/11, від 15 травня 2023 року в справі №693/137/22.

Також Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28 травня 2024 року в справі №604/648/23, від 12 квітня 2024 року в справі №131/970/23.

Крім того, направлення орендарем пропозиції про продовження відносин оренди не є безумовною підставою для їх поновлення між сторонами у разі відсутності волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди.

Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 31 січня 2025 року в справі № 604/646/23 (провадження № 61-1814св24).

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За приписами статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

В ході судового розгляду не встановлено наявності у позивача суб`єктивного матеріального права та охоронюваного законом інтересу на захист якого подано позов, зокрема, щодо порушення переважного права ТОВ "ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ", оскільки ОСОБА_1 у встановленому законом порядку вказала на відсутність наміру продовжувати договірні відносини з оренди землі з позивачем, що беззаперечно свідчить про відсутність її волевиявлення на поновлення договору оренди землі чи укладення на новий строк з позивачем.

Діючи добросовісно, відповідач ОСОБА_1 завчасно повідомила позивача ТОВ "ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ" про небажання продовжувати строк дії договору оренди землі від 12 липня 2018 року.

Встановивши відсутність волевиявлення ОСОБА_1 на продовження договору оренди землі, суд, врахувавши положення ст. 33 Закону України "Про оренду землі", дійшов до висновку про те, що переважне право ТОВ "ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ" на укладення з ОСОБА_1 договору оренди землі на новий строк є припиненим і не підлягає захисту.

Водночас суд зауважує, що укладення ОСОБА_1 нового договору оренди землі з іншим орендарем не порушує переважне право ТОВ "ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ", оскільки дія попереднього договору оренди землі закінчилася 12 липня 2025 року.

Договір оренди землі між відповідачами та державна реєстрація такого договору проведена 14 липня 2025 року.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Проаналізувавши матеріали справи, вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позивач не довів наявність у нього порушеного переважного права на укладення договору оренди землі, відтак позов задоволенню не підлягає.

Представником відповідача ТОВ «ХАВЕСТ-АГРО» - адвокатом Перепечай К.В. подано до суду заяву про відшкодування понесених відповідачем ТОВ «ХАВЕСТ-АГРО» судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13000,00 гривень, на підтвердження яких надані наступні докази: договір про надання правової допомоги від 3 жовтня 2025 року, проміжний звіт про надану правову допомогу від 4 грудня 2025 року, ордер від 17 жовтня 2025 року, рахунок від 3 жовтня 2025 року, платіжна інструкція №24554 від 24 жовтня 2025 року.

Крім того, представником ОСОБА_1 адвокатом Перепечай К.В. подано до суду заяву про відшкодування понесених відповідачем ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12000,00 гривень, на підтвердження яких надані наступні докази: договір про надання правової допомоги від 3 жовтня 2025 року, проміжний звіт про надану правову допомогу від 4 грудня 2025 року, ордер від 17 жовтня 2025 року, рахунок від 6 жовтня 2025 року.

Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір є обґрунтованим.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Проте, у постанові від 20 жовтня 2021 року в справі № 757/29103/20-ц Верховний Суд висловив позицію про те, що відмова у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів фактичної оплати вказаних послуг до моменту розподілу їх між сторонами у справі не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства та висновками Верховного Суду.

Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.

Враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, значення справи для сторін, суд приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача ТОВ «ХАВЕСТ-АГРО» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 гривень.

Щодо вимог відповідача ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то суд вважає за необхідне зауважити таке.

П. 3.6. договору про надання правової допомоги від 3 жовтня 2025 року, що укладений між Адвокатським бюро «Миколи Бляшина» та відповідачем ОСОБА_1 , визначено, що оплата гонорару здійснюється на умовах часткової попередньої оплати та часткової післяплати протягом 30 календарних днів з дати виставлення рахунку на відповідну частину оплати.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Перепечай К.В. повідомила, що згідно рахунка від 6 жовтня 2025 року №INV-003813 (а.с. 109), оплату за професійну правничу допомогу ОСОБА_1 не проводила, в т.ч., як попередню оплату за правничу допомогу.

Враховуючи обставини надання професійної правничої допомоги, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, оскільки доказів фактичного понесення таких витрат відповідачем до суду не надано.

У позовній заяві позивач, обгрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на положення ст.ст. 626, 627, 777, 792 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованим.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 83, 89, 141, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАВЕСТ-АГРО» про визнання відсутнім права оренди та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАВЕСТ-АГРО» понесені витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 10000,00 (Десять тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ», місцезнаходження: м. Дубно, провулок Центральний, будинок 1, Рівненської області, код юридичної особи 41099127.

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ХАВЕСТ-АГРО», код юридичної особи 32631567, місцезнаходження: с. Підлозці, вул. Польова, 4, Дубенського району Рівненської області.

Суддя Т.С. Феха.

Повний текст рішення складено 4 березня 2026 року.