КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-з/824/263/2026
10 березня 2026 року
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянув в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2, про ухвалення додаткового рішення за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мустанг Фінанс» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 травня 2025 року, ухвалене у складі судді Литвинової І.В. у м. Київ у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мустанг Фінанс» про зобов`язання вчинити дії,
У грудні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, просив визнати обтяження, зареєстроване 02 вересня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біловар І.О. в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 31528534 припиненим в частині об`єкта обтяження: «Інший транспортний засіб, автомобіль, марка: MAN, модель 19.364, номер об`єкта НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , 2000 року випуску, колір: синій», покласти на відповідача судові витрати.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року заяву ТОВ «Мустанг Фінанс» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Відповідач ТОВ «Мустанг Фінанс», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 травня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.
Постановою Київського апеляційного суду від 04 лютого 2026 року апеляційну скаргу ТОВ «Мустанг Фінанс» залишено без задоволення, рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 травня 2025 року залишено без змін.
10 лютого 2026 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав до Київського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення. Посилався на те, що у відзиві на апеляційну скаргу, поданому 26 січня 2026 року, він окремо просив апеляційний суд покласти на відповідача судові витрати та надав відповідні докази понесення ним судових витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Однак питання про стягнення судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 5000 грн., не було вирішене апеляційним судом. Просив стягнути з ТОВ «Мустанг Фінанс» на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн., понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Заперечень на заяву про ухвалення додаткового рішення не надійшло.
Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.
З урахуванням положень ст. 270 ЦПК України, оскільки суд вирішує лише питання про судові витрати, апеляційний суд не вбачав необхідності викликати сторони для вирішення питання про ухвалення додаткового судового рішення.
Вирішуючи заяву про ухвалення додаткового рішення по суті, апеляційний суд виходить із наступного.
Питання про судові витрати, понесені ОСОБА_1 на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, апеляційним судом в постанові від 04 лютого 2026 року не вирішувалось.
Відповідно до положень частини восьмої статті 141 ЦПК України докази витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Згідно додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги від 19 січня 2026 року, сторони домовились щодо видів правничої (правової) допомоги та погодили розмір гонорару по договору, який становить 1000 грн. за одну годину роботи адвоката і не може бути меншим 5000 грн.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 591/550/20 (провадження № 61-6344св23) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
У додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що при розподілі судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20).
Факти надання послуг правничої допомоги позивачу підтверджені матеріалами справи та встановлені судом.
Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Заперечень на заяву про ухвалення додаткового рішення відповідачем не подавалось.
Оцінюючи дотримання стороною позивача критеріїв реальності адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), а також критерії розумності їхнього розміру, апеляційний суд вважає ці критерії дотриманими.
Таким чином, розмір витрат на правничу допомогу 5000 грн., понесених позивачем під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, підтверджений належними та допустимими доказами, такі витрати відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, а тому вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України.
Виходячи із наведеного, оскільки апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 було укладено з адвокатським об`єднанням «Сила Права» договір про надання правничої (правової) допомоги, в якому сторони обумовили надання позивачу правової допомоги, визначили розмір адвокатського гонорару, склали акт приймання-передачі наданих послуг, ОСОБА_1 завчасно до прийняття постанови апеляційним судом подав докази понесених ним судових витрат, при цьому клопотань про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідачем не подано, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, стягнувши з ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу, понесені ним під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 5000 грн.
Керуючись ст. 133, 137, 141, 246, 270, 381, 389 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
Заяву ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.