Справа № 497/1878/25
Провадження № 2/497/228/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2026 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Раца В.А.,

секретаря - Божевої І.Д.,

без участі сторін,

розглянувши у порядку загального позовного провадження, у відкритому підготовчому засіданні в місті Болграді, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

04.08.2025 року представник позивача ОСОБА_3 , яка підтвердила свої повноваження електронним ордером серії ВН №1408881 від 19.07.2025 року (а.с.89), звернулася до суду через систему "Електронний суд" з позовом та просить постановити судове рішення, яким визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на житловий будинок розташований по АДРЕСА_1 в наступних частках:

- за ОСОБА_1 на 2/5 частин, як за спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- за ОСОБА_1 на 1/5 частину, як за спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- за ОСОБА_1 на 1/5 частину, як за членом колгоспного двору;

- за ОСОБА_2 на 1/5 частину, як за членом колгоспного двору.

Свої вимоги мотивує тим, що вищезазначений будинок відносився до колгоспного двору, до складу якого входили дід позивачів - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , їх батько - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , їх мати ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вони позивачі, тобто кожний придбав право власності на житловий будинок по 1/5 частині, вони володіли цім будинком, але не оформили право власності. Спадщину після смерті діда на його 1/5 частку будинку прийняла, але не оформила матір, шляхом сумісного проживання з дідом. Після смерті матері спадщину на частку матері прийняв тільки позивач ОСОБА_1 . Після смерті батька, його частка перейшла також до позивача ОСОБА_4 . Коли він звернувся до нотаріальної контори з ціллю оформлення права власності на спадкове майно, йому було вказано на необхідність звернення до суду у цілях визнання на ним права власності на успадковане майно, через відсутність правовстановлюючого документа у спадкодавців. За захистом своїх невизнаних прав, позивачі змушені звернутися до суду з цією позовною заявою.

В даній позовній заяві помилково позивача ОСОБА_2 вказано третьою особою.

Ухвалою від 08.08.2025 року було відкрито загальне позовне провадження та витребувано інформацію щодо заведених спадкових справ відносно ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.26).

15.08.2025 року представником позивачів ОСОБА_3 надано заяву, в якій пояснено, що під час використання підсистеми "Електронний суд" відбувся збій та позивач ОСОБА_2 помилково вказана у якості третьої особи, тому просить вірно вказати статус ОСОБА_2 у даній справі, а саме як позивача (а.с.29).

Витребувана судом інформація щодо спадкових справ надійшла 30.09.2025 року (а.с.34-81).

Ухвалою суду від 09.10.2025 року уточнену позовну заяву від 15.08.2025 року прийнято до уваги та ОСОБА_2 визнано позивачем у даній справи (а.с.84-85).

23.02.2026 року представник позивача - ОСОБА_3 надала заяву про уточнення позовних вимог, в якій уточнила частки в будинку, які позивач ОСОБА_1 успадковує після матері та батька, а саме після матері - 1/5 частку та після батька - 2/5 частки.

Сторони в підготовче судове засідання не з`явилися.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як в позовній заяві так й в уточненій позовній заяві клопотали про розгляд справи без їх участі.

Представник відповідача Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області - сільський голова Веліков С. надав 31.10.2025 року через систему «Електронний суд» заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, та визнання позову (а.с.87).

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок (домоволодіння), розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належав до типу колгоспного двору (колгоспників) та до його складу входили члени цього двору: голова домоволодіння - ОСОБА_6 , його дочка - ОСОБА_4 , його зять - ОСОБА_5 та онуки - ОСОБА_1 та ОСОБА_7 - позивачі по справі. На підставі ст. 123 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла станом на 14 квітня 1991 року, кожен член колгоспного двору придбав право власності на майно цього колгоспного двору в рівних частках, тобто по 1/5 частки будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами. Це підтверджується довідкою №84, яка видана 14.04.2025 року Криничненським сільським головою Веліковим С. на підставі записів в погосподарській книзі №2 (а.с.11 на звороті).

Згідно вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Відповідно до змісту Вказівок №5-24/26 і №69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Відповідно до ст.ст. 120,123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Виходячи з вимог ст.ст. 120,123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) мали ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в рівних частинах, по 1/5 кожний.

Відповідно до абз.2 п.6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, яка втратила чинність в 1996 році, не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. У сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних будинків) станом на 1991 рік здійснювалось шляхом внесення відповідного запису у погосподарській книзі сільської ради та відкриття особового рахунку на ім`я власника.

Згідно ч.1 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року зі змінами та доповненнями, державна реєстрація прав є обов`язковою. В ч.4 ст. 3 цього ж Закону визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Як вбачається з абз. 3 частини 3 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав власності, з подальшою видачею свідоцтва про право власності на об`єкти ( індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалась державна реєстрація прав власності для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради ( у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно зі змістом ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Але рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Василівської сільської ради Болградського району Одеської області Козлова Ю.В. №82056201 від 26.11.2025 року позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на відповідні частки у вищевказаному житловому будинку у зв`язку з відсутністю документу, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності (а.с.91).

Позивач ОСОБА_2 підтвердила зміну свого прізвища свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 23 грудня 1997 року, відповідно до якого ОСОБА_8 та ОСОБА_1 одружилися та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_1 » (а.с.9).

Тобто позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 доведена вимога, щодо визнання за ними права власності по 1/5 частки у вище вказаному житловому будинку, як за членами колгоспного двору.

Щодо права власності в порядку спадкування.

Так, відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , яке видане повторно 27.12.2017 року Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису про смерть №14 від 16.02.1993 року, ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.92).

Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі на 1/5 частину у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

На момент його смерті діяли вимоги ЦК УРСР.

Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини ч.1 ст. 549 ЦК УРСР.

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР за законом першої черги є дочка, яка прийняла спадщину фактичним вступом в управління або володіння спадковим майном, відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР, доказів протилежного суду не надано, що підтверджується довідкою про склад сім`ї вих.№85, виданою 14.04.2025 року Криничненським сільським головою Веліковим С.Л. відповідно до якої на момент смерті ОСОБА_6 з ним в одному будинку проживала дочка ОСОБА_4 зі своєї сім`єю (а.с.9 на звороті) та інформаційною довідкою зі спадкового реєстру №8378780 виданої 06.01.2026 року приватним нотаріусом Станєвою В.Б., відповідно до якої інформація щодо заведеної спадкової справи та виданих свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 в реєстрі відсутня.

Таким чином дочка успадкувала після смерті ОСОБА_6 його частку у вищевказаному житловому будинку в розмірі 1/5 частини та її частка в житловому будинку збільшилася до 2/5.

Надалі, відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , яке видане 13.04.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису про смерть №269 від 13.04.2016 року, ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.7).

Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй на день смерті майно, в тому числі на 2/5 частини у вищевказаному житловому будинку.

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, після смерті ОСОБА_4 , які прийняли спадщину фактом постійного проживання з померлою за однією адресою, що відповідає вимогам ст. 1268 ЦК України є:

- чоловік ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 , яке видане с.Криничне Болградського району Одеської області на підставі актового запису №3 від 25.01.1962 року, відповідно до якого ОСОБА_5 та ОСОБА_11 уклали шлюб та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_5 » (а.с.14);

- син ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_5 , яке видане 21 серпня 1963 року с.Криничне Болградського району Одеської області на підставі актового запису №48 від 21.08.1963 року, відповідно до якого його матір`ю є ОСОБА_4 (а.с.56);

- довідкою №2, яка видана 15.01.2026 року Криничненською сільською радою, відповідно до якої на момент смерті ОСОБА_4 до складу її сім`ї (зареєстрованими за однією адресою) входили: чоловік - ОСОБА_5 та син ОСОБА_1 ;

- матеріалами спадкової справи №138/2019, заведеної 12.12.2019 року приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Ажинтаревим В.В., відповідно до якої спадкоємець ОСОБА_1 единий зі спадкоємців звернувся до нотаріуса з заявою №299 від 12 грудня 2019 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.38-51).

Тобто після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняли чоловік та син померлої, тому спадщина розподілилася між спадкоємцями порівну по 1/2 частини, що складає 1/5 частину в житловому будинку. Загальна частка ОСОБА_5 склала 1/5 + 1/5 = 2/5 частини.

Тобто після смерті матері позивач успадкував 1/5 частину, тому вимога про спадкування права власності після смерті матері підтвердилась під час судового розгляду.

В подальшому, відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , яке видане 21.02.2023 року Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на підставі актового запису про смерть №124 від 21.02.2023 року, ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому на день смерті майно, в тому числі на 2/5 частини у вищевказаному житловому будинку.

Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до вимог ст.1261 ЦК України, після смерті ОСОБА_5 , який прийняв спадщину фактом постійного проживання з померлим за однією адресою, що відповідає вимогам ст.1268 ЦК України є:

- син ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_5 , яке видане 21 серпня 1963 року с.Криничне Болградського району Одеської області на підставі актового запису №48 від 21.08.1963 року, відповідно до якого його батьком є ОСОБА_5 (а.с.56);

- довідкою №87, яка видана 14.04.2025 року Криничненською сільською радою, відповідно до якої на момент смерті ОСОБА_5 до складу його сім`ї (зареєстрованим за однією адресою) входив тільки син ОСОБА_1 (а.с.59);

- матеріалами спадкової справи №36/2025, заведеної 01.04.2025 року приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Ажинтаревим В.В., відповідно до якої спадкоємець ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з заявою №74 від 01 квітня 2025 року про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом та навіть на деяке майно (земельні ділянки) отримав свідоцтва, свідоцтво на право на спадщину за законом на частину житлового будинку оформлено не було (а.с.53-81).

Частина 3 ст. 1268 ЦК України визначає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України).

Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Постановою приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Ажинтарева В.В. № 65/02-31 від 22.04.2025 року, позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджував би належність житлового будинку спадкодавцю (а.с.13 на звороті).

Статтями 1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1258 цього Кодексу спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Досліджені матеріали справи, відповідають встановленим нормам законодавства, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 328,392,1222, 1261,1268, 1269,1270 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 82, 200, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов (уточнені вимоги 23.02.2026 року) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , в порядку спадкування, після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , в порядку спадкування, після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 2/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому по АДРЕСА_1 , як за членом колгоспного двору.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому по АДРЕСА_1 , як за членом колгоспного двору.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.А. Раца