Справа № 209/1092/26
Провадження № 2-з/209/12/26
У Х В А Л А

про повернення заяви

11 березня 2026 року м. Кам`янське

Суддя Дніпровського районного суд м. Кам`янського Дніпропетровської області Багбая Є.Д., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Васильоцової Ольги Миколаївни про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

10 березня 2026 року до Дніпровського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Васильоцової О.М. про забезпечення позову, в якій заявник просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль Hyundai Getz,2006 року випуску, сірого кольору, VІN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 із забороною вчинення будь-яких реєстраційних дій.

Судом встановлено, що заяву подано без додержання вимог ч.6 ст. 151 ЦПК України а саме: до заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі. Згідно із підпунктом 4 пункту 1 частини другої статті 2 Закону України "Про судовий збір" за подання до заяви про вжиття запобіжних заходів та забезпечення позову подається заява про сплату судового збору в розмірі 0,5 прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" з 01 січня 2026 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3328,00грн. Отже розмір судового збору за подання заяви становить 665,60 грн. Заявником надано квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки #2.578770539.0 від 19.02.2026 про сплату судового збору у розмірі 665,60грн. Проте відповідний платіжний документ був використаний у справі № 209/1092/26 провадження 2-з/ 209/9/26. Тобто, додана заявником до заяви про забезпечення позову по справі № 209/1092/26 провадження 2-з/209/12/26 квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки 2.578770539.0 від 19.02.2026 про сплату судового збору у розмірі 665,60 грн не є належним доказом сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі. Суд з`ясував, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Кам`янського у справі №209/1092/26 провадження 2-з/ 209/9/26 від 05 березня 2026 року заява про забезпечення позову була повернута заявнику.

П.2 ч.1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги. Питання повторного використання платіжного документа при повторному поданні заяви за умови повернення без розгляду попередньо поданої заяви було предметом розгляду Верховним Судом. Так, у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 1540/3297/18 Верховний Суд звернув увагу, що певний час редакція частини четвертої статті 6 Закону України "Про судовий збір" передбачала, що у разі якщо сума судового збору підлягала поверненню у зв`язку із залишенням позову без розгляду, але не була повернута, до повторно поданого позову додається первісний документ про сплату судового збору (друге речення цієї норми Закону).

Проте Законом України від 22 травня 2015 року № 484-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" це речення було виключено з цієї норми (підпункт 4 пункт 4 цього Закону) і станом на час розгляду заяви стаття 6 Закону України "Про судовий збір" передбачала, що за повторно подані позови, що раніше були залишені без розгляду, судовий збір сплачується на загальних підставах.

Тому заявник/позивач, коли подає повторно заяву, має сплати судовий збір за її розгляд і не вправі використовувати первісний документ про сплату цього платежу, доданий до первинної заяви, яку суд повернув без розгляду. Запроваджене законодавче нововведення не обмежує і не порушує прав заявника / позивача в частині обов`язку нести додаткові майнові витрати у зв`язку зі зверненням до суду, оскільки за законом такий заявник / позивач має право на повернення суми судового збору, сплаченого за подання первісної заяви, яка була залишена без розгляду. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.10.2023 у справі №160/554/23.

Отже заявником до заяви про забезпечення позову не додано належних та допустимих доказів сплати судового збору у відповідному порядку та розмірі.

Згідно ч.10 ст.153 ЦПК України, суд встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог статті 151 ЦПК України, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Заява про забезпечення позову підлягає поверненню.

Керуючись ст. 151, ч.9 ст. 153 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Васильоцової Ольги Миколаївни про забезпечення позову - повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення заявнику.

Суддя: Багбая Є.Д.