Номер провадження: 22-ц/813/2853/26
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Виконавчого комітету Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, Одеської міської ради про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради про відшкодування майнової шкоди у розмірі 248 903,28 грн та моральної шкоди у розмірі 20 000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 належить на праві власності автомобіль марки Suzuki, номерний знак НОМЕР_1 .

14.07.2024 року близько о 18:40 год. по вул. Торговій в м. Одесі біля будинку №43 на припаркованій на узбіччі автомобіль позивачки впала гілка від дерева акації, у зв`язку з чим автомобіль зазнав пошкоджень.

Відповідно до висновку судового експерта вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 248 903,28 грн. Виконавчий комітет Одеської міської ради має відшкодувати вартість відновлювального ремонту, оскільки дерево не мало балансоутримувача.

Моральна шкода мотивована відсутністю змоги користуватися автомобілем, витратою часу на усунення організаційних проблем, які виникли в результаті падіння дерева на автомобіль.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, Одеської міської ради про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Виконавчого комітету Одеської міської ради (, м. Одеса, пл. Біржова, буд.1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) майнову шкоду у розмірі 248 903 (двісті сорок вісім тисяч дев`ятсот три) гривні 28 (двадцять вісім) копійок.

Стягнуто з Виконавчого комітету Одеської міської ради (, м. Одеса, пл. Біржова, буд.1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

В іншій частині позову про стягнення моральної шкоди та до відповідача Одеської міської ради відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Виконавчий комітет Одеської міської ради звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що: по-перше, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що стосуються деліктних зобов`язань, не дослідив питання наявності або відсутності всіх елементів такого зобов`язання та дійшов передчасного висновку про обов`язок Виконавчого комітету Одеської міської ради відшкодовувати шкоду позивачу.

Відсутність даних, що безпосередньо спірне дерево перебуває на балансі будь-якої організації, на думку суду, стало підставою висновку про завдання шкоди позивачці саме Виконавчим комітетом Одеської міської ради. Втім, в даному аспекті варто звернути увагу на правовий статус Виконавчого комітету Одеської міської ради у спірних правовідносинах. Так, слід розрізняти протиправну поведінку (дію або бездіяльність) Виконавчого комітету Одеської міської ради як суб`єкта цивільно-правових відносин та як суб`єкта владних повноважень. Це набуває особливого значення, зважаючи, що такі правовідносини мають різну правову природу. У такому випадку необхідно, у першу чергу, встановити протиправну бездіяльність Виконавчого комітету Одеської міської ради як суб`єкта владних повноважень, вказати процедуру прийняття відповідного рішення та яке саме рішення не прийнято.

У даній категорії справ доказом протиправної бездіяльності Виконавчого комітету Одеської міської ради може виступати тільки рішення адміністративного суду, яким, відповідно, буде визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Одеської міської ради стосовно невизначення балансоутримувача конкретного об`єкту благоустрою.

У даному випадку рішення суду про визнання протиправної бездіяльності Виконавчого комітету Одеської міської ради відсутнє, жодним актом така протиправна бездіяльність не встановлена.

Отже, позивачем не доведено, а судом першої інстанції не встановлено наявності таких складових елементів деліктного зобов`язання як протиправної поведінки Виконавчого комітету Одеської міської ради та безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою Виконавчого комітету Одеської міської ради та завданою майновою шкодою, що відповідно до 4. 1 п. 1-4 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

По-друге, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють відносини, що пов`язані з утриманням зелених насаджень у населених пунктах та відшкодуванням шкоди внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою.

Виконавчий комітет Одеської міської ради не може виступати належним відповідачем у справі з огляду на таке.

Так, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції дійшов до висновку, що випадку відсутності визначеного на конкурсних засадах балансоутримувача об`єкта благоустрою, враховуючи те, що земельна ділянка перебуває у комунальній власності балансоутримувачем такого об`єкта є Виконавчий комітет Одеської міської ради. Однак, такий висновок суду першої інстанції суперечить положенням Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про благоустрій населених пунктів», Положенню про Виконавчий комітет Одеської міської ради, регламенту виконавчих органів Одеської міської ради.

Однак, Приморський районний суд м. Одеси у спірному рішенні самостійно наділяє саме Виконавчий комітет Одеської міської ради повноваженнями із прийняття рішення про визначення балансоутримувача об`єкта благоустрою, а у випадку неприйняття такого рішення визначає саме Виконавчий комітет Одеської міської ради таким балансоутримувачем, що створює абсурдну ситуацію, враховуючи, що Виконавчий комітет Одеської міської ради є суб`єктом владних повноважень і відповідно до ст. 19 Конституції України діє виключно в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією України та законами України.

При цьому, безпосередньо Одеська міська рада, Виконавчий комітет Одеської міської ради відповідно до законодавства, яке регулює утримання об`єктів благоустрою та утримання зелених насаджень, взагалі не можуть виступати балансоутримувачем відповідних об`єктів благоустрою, що Приморським районним судом м. Одеси залишено поза увагою, і відповідно, неправильно застосовано п. 7 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», за якими громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатися до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувача об`єктів благоустрою.

Таким чином, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні неправильно застосовано ч. 1 ст. 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», оскільки на території міста Одеси визначені відповідні суб`єкти, уповноважені проводити діяльність у сфері благоустрою, відповідно, ані Виконавчий комітет Одеської міської ради як хибно зазначено в оскаржуваному рішенні Приморського районного суду м. Одеси, ані Одеська міська рада не повинні додатково проводити конкурси на визначення балансоутримувачів у випадку наявності відповідного комунального підприємства, яке проводить свою діяльність з утримання відповідної території та наявності виконавчого органу до повноважень якого входить проведення відповідних конкурсів.

По-третє, Приморський районний суд м. Одеси хибно визначив Виконавчий комітет Одеської міської ради належним відповідачем у справі та проігнорував, що особою, яка має нести відповідальність за впале дерево є КП «ЖКС «Порто-Франківський» як суб`єкт, який здійснює утримання об`єктів благоустрою комунальної власності територіальної громади міста Одеси. З огляду на зазначене КП «ККС «Порто-Франківський» є суб`єктом, до функцій якого входить належне утримання об`єктів благоустрою комунальної власності територіальної громади міста Одеси, вул. Торгова, 43.

Таким чином, судом першої інстанції неправильно визначено обсяг повноважень органів місцевого самоврядування, проігноровано наявність комунального підприємства Одеської міської ради, відповідального за належне утримання об`єктів благоустрою комунальної власності територіальної громади міста Одеси, і зроблено помилковий висновок, що нібито Виконавчий комітет Одеської міської ради є балансоутримувачем зеленого насадження та земельної ділянки під ним, яким він не є та бути не може згідно із власною компетенцією, що призвело до ухвалення незаконних рішень по суті спору.

По-четверте, Виконавчий комітет Одеська міська рада зазначає, що висновок експерта від 14.10.2024 року № 0609Д/24 не є належним та допустимим доказом, який може підтвердити завдання матеріальних збитків позивачу внаслідок падіння дерева.

У висновку від 14.10.2024 року № 0609Д/24 не зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, що є порушенням ч. 5 ст. 106 ЦПК України.

Присутній в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Стадник Павло Олександрович заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Представник Виконавчого комітету Одеської міської ради, Одеської міської ради - Танасійчук Іван Михайлович підтримав доводи апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, Одеської міської ради про відшкодування майнової та моральної шкоди, стягуючи з Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 248 903 (двісті сорок вісім тисяч дев`ятсот три) гривні 28 (двадцять вісім) копійок, стягуючи з Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, відмовляючи в іншій частині позову про стягнення моральної шкоди та до відповідача Одеської міської ради, суд першої інстанції виходив з того, що:

- оскільки частина дерева, яка впала на належний позивачу автомобіль, було розташовано на землі комунальної власності, його власником є територіальна громада міста та відсутні дані про те, що дерево яке впало на автомобіль позивача відповідно до ст.28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» перебувало на балансовому обліку КП «ЖКС «Порто-Франківський» чи будь-якої іншої організації, в той час як організація роботи з цього питання проводиться виключно органами місцевого самоврядування, тому суд дійшов висновку що обов`язок по відшкодуванню заподіяної позивачу майнової шкоди має бути покладений на Виконавчий комітет Одеської міської ради;

- розмір заподіяної матеріальної шкоди відповідачами не спростований, а, отже, наведена у висновку експерта сума матеріального збитку є доведеною та підлягає стягненню з Виконавчого комітету Одеської міської ради;

- враховуючи вищевказані негативні наслідки і перенесенні моральні страждання та виходячи з принципів справедливості, розумності та достатності, характеру та обсягу заподіяних потерпілому фізичних та душевних страждань, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, суд вважає, що достатньою компенсацією моральної шкоди є сума у розмірі 5 000 гривень;

- разом з тим, позивачем не доведено, в чому конкретно виражалась неправомірність дій чи бездіяльності відповідача Одеської міської ради, які призвели до падіння гілки дерева та пошкодження автомобіля, не доведений причинно-наслідковий зв`язок між діями чи/або бездіяльністю відповідача та завданою позивачу шкодою від падіння гілки дерева та пошкодженням автомобіля, тому у задоволенні позовних вимог до Одеської міської ради слід відмовити.

Колегія судді погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено та з матеріалів справи підтверджується, що ОСОБА_1 є власником автомобіля SUZUKI, номерний знак НОМЕР_3 , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а.с.12).

14 липня 2024 року на автомобіль SUZUKI, номерний знак НОМЕР_3 , який був припаркований за адресою: м. Одеса, вул. Торгова, біля будинку № 43 впала гілка, в результаті чого ОСОБА_2 звернувся до відділення поліції, яке було зареєстровано у відділенні поліції за номером ЄО №7836 від 14.07.2024 року(а.с.162).

Матеріал ЄО №7836 від 14.07.2024 рокусписаний до справи ВнП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, адже встановити об`єктивні дані як б підтверджували б те, що в у факті падіння гілки та пошкодження автомобіля мало місце порушення чинного законодавства України встановлено не було (а. с. 180).

03 січня 2025 року комісіє у складі представників Департаменту екології та розвитку рекреаційних зон Одеської міської ради, КП «Міськзелентрес» та Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) складено акт обстеження зелених насаджень, згідно яким дерево породи «Гледичія» діаметром 47 см, висотою 11 м, віком близько 40 років, яке зростає за адресою: м. Одеса, вул. Торгова, 43, має пошкоджену крону внаслідок зламання гілки на висоті близько 8-10 метрів, стовбур на висоті 6-8 метрів з нахилом на проїзну частину вулиці, є ознаки незначного пошкодження нижньої часин стовбура, загальний стан дерева задовільний (а. с. 152).

Комунальне підприємство «Міськзелетрест» листом від 23.01.2025 рокуповідомило представника позивача, що роботи з ліквідації аварійної ситуації 14.07.2024 рокуза адресою: м. Одеса, вул. Торгова, 43, виконувались черговою бригадою озеленювачів КП «Міськзелетрест» (а. с. 163).

Згідно з висновком експерта №0609Д/24 транспортно-товарознавчого дослідження КТЗ SUZUKI, номерний знак НОМЕР_3 від 14.10.2024 рокусудового експерта ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу SUZUKI, номерний знак НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок падіння дерева/гілки від 14.07.2024 рокустановить 248 903,28 грн. (а. с. 27-24).

Будинок АДРЕСА_2 обслуговується Комунальним підприємством «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський», про що свідчить договір №02/1347 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 01 квітня 2019 року (а. с. 127-133).

Згідно з листом Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» від 22.08.2024 року, утримання зелених насаджень не відноситься до видів послуг на управління багатоквартирними будинками і прибудинковими територіями, надання яких покладено на КП «ЖКС «Порто-Франківський», а відноситься до компетенції Виконавчого комітету Одеської міської ради та КП «Міськзелентрест» (а. с. 62-66).

Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради № 664 від 25.07.2024 року«Про утримання зелених насаджень у місті Одесі» затверджено перелік об`єктів загального користування (парки, сквери, бульвари, зелені зони), розташованих у Хаджибейському, Пересипському, Київському та Приморському районах міста Одеси, утримання яких здійснюється Комунальним підприємством «Міськзелетрест», згідно з додатками 1-4 відповідно (а.с.135).

Колегія судді виходить з наступного.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, обов`язок щодо спростування якої покладається на відповідача. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Верховний Суд України у постанові від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14 вказав, що аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Наведений висновок підтверджено Верховним Судом, зокрема у постановах від 21 квітня 2021 року в справі № 648/2035/17, від 15 липня 2021 року у справі № 520/4080/16, від 27 жовтня 2021 року у справі № 461/484/18, від 09 лютого 2022 року у справі № 161/7881/20.

Загальними підставами, наявність яких є необхідною для всіх випадків відшкодування шкоди, є: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина заподіювача шкоди. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.

У деліктних (не договірних) правовідносинах тягар доказування покладено не на позивача, а на відповідача.

Таким чином, відповідач для звільнення його від відповідальності має довести, що шкода заподіяна не з його вини.

Факт падіння дерева та настання механічних пошкоджень автомобілю позивача підтверджується зверненням до відділення поліції, яке було зареєстровано у відділенні поліції за номером ЄО №7836 від 14.07.2024 року, з якого вбачається 14 липня 2024 року на автомобіль SUZUKI, номерний знак НОМЕР_3 , який був припаркований за адресою: м. Одеса, вул. Торгова, біля будинку №43 впала гілка.

Матеріали ЄО №7836 від 14.07.2024 рокусписаний до справи ВнП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, адже встановити об`єктивні дані як б підтверджували б те, що в у факті падіння гілки та пошкодження автомобіля мало місце порушення чинного законодавства України встановлено не було.

Обставини падінням гілки дерева підтверджено і відповіддю Комунального підприємства «Міськзелетрест» листом від 23.01.2025 рокуповідомило представника позивача, що роботи з ліквідації аварійної ситуації 14.07.2024 рокуза адресою: м.Одеса, вул. Торгова, 43, виконувались черговою бригадою озеленювачів КП «Міськзелетрест»

Також позивач додав фотокартки з фіксацією падіння гілки дерева на належний йому автомобіль.

Згідно з звітом товариства з обмеженою відповідальністю «Експертне бюро «Айстра» (сертифікат оціночної діяльності ФДМУ 38/2023 від 25.01.2023 року) № 578-ОД/1.3 від 17.08.2023 року про незалежну оцінку т/з «Mitsubishi Outlander», НОМЕР_5 визначено вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля 227 330,17 грн. Вартість робіт по наданню послуг з оцінки автомобіля склала 5 496 грн. 54 коп. без ПДВ.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (частина перша статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування").

За приписами частини першої та другої статті 11 Закону України "Про місцеве самоврядування" виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

До повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо (пункт 5 частини другої статті 10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів. Балансоутримувача, що здійснюватиме утримання і ремонт об`єкта благоустрою, який перебуває у приватній власності, визначає власник такого об`єкта благоустрою. Орган державної влади або орган місцевого самоврядування за поданням підприємства чи балансоутримувача щорічно затверджує заходи з утримання та ремонту об`єкта благоустрою державної або комунальної власності на наступний рік та передбачає кошти на виконання цих заходів. Орган державної влади та орган місцевого самоврядування, підприємство та балансоутримувач несуть відповідальність за виконання затверджених заходів у повному обсязі (ч. ч. 1, 3 ст. 18 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").

Правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади (частина сьома статті 28 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").

У пункті 3.2. Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року №105 (далі - Правила), передбачено, що елементами благоустрою є: покриття доріжок відповідно до норм стандартів; зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; комплекси та об`єкти монументального мистецтва; обладнання дитячих, спортивних та інших майданчиків; малі архітектурні форми; інші елементи благоустрою.

Відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі (пункту 5.5. Правил).

Таким чином, відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності є балансоутримувачі зелених насаджень, уповноважені органами місцевого самоврядування підприємства, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень.

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (підпунктом 7 пункту "а" частини першої статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування").

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2019 року у справі № 200/22129/16-ц (провадження № 61-43478св18), зазначено, що: «…до відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння гілки з дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан зелених насаджень у дворі біля будинку АДРЕСА_1. Місцевий суд установив, що відповідач КП "Міськзеленбуд" Дніпровської міської ради було створено на підставі рішення Дніпровської міської ради № 45/22 від 08 грудня 2004 року, при створенні якого на його баланс жодних зелених насаджень не передавалось. Рішенням Дніпропетровської міської ради від 30 листопада 2011 року № 53/17 "Про внесення змін до рішення міської ради від 02 березня 2011 року № 16/9 "Про проведення реорганізації комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, підпорядкованих департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради" КП "Жилсервіс-2" Дніпровської міської ради є балансоутримувачем житлового будинку АДРЕСА_1, проте не об`єктів благоустрою зеленого господарства, що розташовані на прибудинковій території вказаного будинку.

Покладаючи на Дніпровську міську раду обов`язок по відшкодуванню заподіяної позивачу майнової шкоди, місцевий суд врахував, що дерево, з якого впала гілка на належний позивачу автомобіль, було розташовано на землі комунальної власності, його власником є територіальна громада міста та виходив із відсутності даних, що дане дерево відповідно до вимог частини п`ятої статті 28Закону України "Про благоустрій населених пунктів" перебувало на балансовому обліку виконавчого комітету чи будь-якої організації, в той час як організація роботи з цього питання проводиться виключно органами місцевого самоврядування».

Отже, у разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вини (схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20, у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 522/2891/20).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів звертає увагу, що у матеріалах цієї справи відсутні докази на підтвердження перебування на балансі Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» чи будь-якої іншої організації дерев, що ростуть біля місця події, поблизу будинку АДРЕСА_2

В матеріалах справи міститься договір №02/1347 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 01 квітня 2019 року, згідно якого будинок АДРЕСА_2 обслуговується Комунальним підприємством «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський».

Проте, здійснення утримання будинку та прибудинкової території КП «ЖКС «Порто-Франківський» не свідчить про покладення на нього обов`язку з утримання зелених насаджень, також доказів визначення площі прибудинкової території, щоб включало дерево, частина якого упала на автомобіль позивача до відання КП відповідачем надано не було.

Згідно з листом Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» від 22.08.2024 року, утримання зелених насаджень не відноситься до видів послуг на управління багатоквартирними будинками і прибудинковими територіями, надання яких покладено на КП «ЖКС «Порто-Франківський», а відноситься до компетенції Виконавчого комітету Одеської міської ради та КП «Міськзелентрест».

Також матеріали справи не містять докази, які б свідчили про те, що Виконавчий комітет Одеської міської ради визначав балансоутримувача дерев, що ростуть за вказаною вище адресою.

Поняття благоустрою населених пунктів визначене ч. 1 ст. 1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", відповідно до положень якого це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 20 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста).

Статтею 21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" визначено, що зокрема елементами (частинами) об`єктів благоустрою є зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

Правила утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджені наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року № 105, визначають правові та організаційні засади озеленення населених пунктів, спрямовані на забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини.

Правилами визначено, що балансоутримувач - спеціально вповноважені на конкурсних засадах державними чи місцевими органами влади підприємства, організації, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень на підпорядкованих територіях зеленого господарства.

Відповідно до п. 3.1. Правил до об`єктів благоустрою у сфері зеленого господарства населених пунктів, зокрема, належать зелені насадження прибудинкової території.

Згідно з п. 5.2. Правил балансоутримувач забезпечує належне утримання та своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або може на конкурсних засадах залучати інші підприємства, установи, організації, використовуючи для цього кошти, передбачені власником об`єкта.

Підпунктом 7 пункту "а" частини першої статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування" передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

У розумінні ст. 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та п. п. 5.5. Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року № 105 балансоутримувачем зелених насаджень є уповноважене органами місцевого самоврядування підприємство, яке відповідає за утримання та збереження зелених насаджень.

Тобто до відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння гілки з дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан зелених насаджень біля будинку м. Одеса, вул. Торгова 43.

Відповідно до Статуту КП «Міськзелентрест», затвердженого рішенням Одеської міської ради від 25.04.2018 року № 3217 VII основним предметом діяльності підприємства є забезпечення зовнішнього благоустрою та збереження пам`яток садово-паркового мистецтва та дерев ботанічних пам`яток природи переданих йому на баланс.

Доказів того, що зелені насадження, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 знаходяться на балансі КП «Міськзелентрест» і утримуються даним підприємством Виконавчий комітет Одеської міської ради не надав.

Рішенням Одеської міської ради від 23.12.2011 року № 1631-VI, затверджені правила благоустрою території м. Одеси.

Відповідно до вказаних Правил, з подальшими змінами та доповненнями:

- балансоутримувач власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу, передбачену законодавством, звітність; здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно із законодавством;

- прибудинкова територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку;

- утримання будинків і прибудинкових територій діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи із забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Інвентаризація зелених насаджень проводиться бюро технічної інвентаризації, підприємствами, організаціями, які мають на це право, а також балансоутримувачами об`єктів благоустрою державної чи комунальної форми власності, які мають технічні можливості, відповідних фахівців, за погодженням з виконавчим комітетом Одеської міської ради один раз на п`ять років з квітня до жовтня відповідно до Інструкції з інвентаризації зелених насаджень у населених пунктах України, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.12.2001 року № 226. За матеріалами інвентаризації складається паспорт об`єкта (благоустрою, території підприємств, установ, організацій, інших земельних ділянок, на яких розташовані зелені насадження) затвердженої форми. За даними паспорта складається реєстр зелених насаджень.

Згідно з абз. 2 п. 4.3. Правил благоустрою території міста Одеси, затверджених рішенням Одеської міської ради від 23.12.2011 року № 163-VI охорона, утримання та відновлення зелених насаджень на об`єктах благоустрою, а також видалення дерев, які виросли самосівом, здійснюється за рахунок коштів державного або місцевого бюджету залежно від підпорядкування об`єкта благоустрою, а на земельних ділянках, переданих у власність, наданих у постійне користування або в оренду, за рахунок коштів їх власників або користувачів.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази визначення на час падіння дерева 14.07.2024 року прибудинкової території багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 на підставі акту на право власності чи користування земельною ділянкою у відповідності до Правил благоустрою території м. Одеси.

Також, до справи не додано акт інвентаризації зелених насаджень та паспорт об`єкту благоустрою земельної ділянки з зеленими насадженнями у середині кварталу поблизу будинку АДРЕСА_2 .

Тобто, до відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан зелених насаджень за адресою: АДРЕСА_2

Водночас, Виконавчим комітетом Одеської міської ради не доведено, що ним визначено такого балансоутримувача за вказаною вище адресою у відповідності до Правил благоустрою території м. Одеси.

Колегія суддів звертає увагу, що на час падіння дерева 14.07.2024 року було чинне рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 102 від 14.02.2008 року "Про утримання зелених насаджень у місті Одесі" (з наступними змінами та доповненнями), прийнятого з метою організації озеленення, охорони зелених насаджень у місті Одесі та яке наявне в загальному доступі на офіційному сайті Одеської міської ради, керуючись п. 7 "а" ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Правилами утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів України, затвердженими наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 року № 105, Правилами благоустрію території м. Одеса, не визначено як адресу: м. Одеса, вул. Торгова 43, так і балансоутримувача за цією адресою.

Таким чином, Виконавчий комітет Одеської міської ради у межах цієї справи не надав доказів на підтвердження того, що на конкурсних засадах визначено балансоутримувача зелених насаджень, які розміщені за адресою: м. Одеса, вул. Торгова 43, або що за їх утримання відповідає підприємство, з яким укладено договір про утримання та догляд за зеленими насадженнями.

При цьому, багаторічні насадження не можуть розглядатись як окремий об`єкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки.

Відповідно до п. 3.1.3 Правил благоустрою м. Одеси до об`єктів благоустрою населених пункті зокрема належать: 1) території загального користування: - парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку; парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; - пам`ятки культурної та історичної спадщини; - майдани, площі, бульвари, проспекти; - вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; - пляжі; - кладовища; - території для експлуатації фонтанів, бюветних комплексів та гідротехнічних комплексів ставків; - інші території загального користування; 2) прибудинкові території; 3) території будівель та споруд інженерного захисту територій; 4) території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах повноважень визначають відповідно до закону балансоутримувачів об`єктів благоустрою державної та комунальної форм власності (п. 3.1.8 Правил благоустрою міста Одеси)..

Виконавчий комітет Одеської міської ради не спростував відомості КП «ЖКС «Порто-Франківський», який надає послуги з обслуговування будинку, на підставі відповідного Договору про те, що до Ціни переліку обов`язкових послуг не включена послуга з утримання зелених насаджень, та, як слідство, не довів факт виділення коштів державного або місцевого бюджету КП «ЖКС «Порто-Франківський» для охорони, утримання та відновлення зелених насаджень на прибудинковій або прилеглій території до будинку за адресою: м. Одеса, вул. Торгова 43.

Заперечення Виконавчого комітету Одеської міської ради проти позову засновані виключно на тому, що у відповідності до п. 4.14. Правил благоустрою м. Одеси відповідальність за збереження зелених насаджень, догляд за ними, видалення сухостійних, пошкоджених хворобами та шкідниками зелених насаджень, знищення бур`янів, що ростуть, зокрема, на вулицях перед будівлями до проїжджої частини, всередині квартальних насаджень та насаджень районів міста покладається на балансоутримувачів, власників, користувачів жилих, громадських, промислових будівель та споруд, а також на балансоутримувачів, власників, користувачів будівель підприємств побуту, торгівлі, закладів освіти, охорони здоров`я, розташованих на території житлової забудови

Між тим чинне законодавство України, а саме Закон України «Про благоустрій населених пунктів» чітко визначає поняття балансоутримувач об`єкту благоустрою, на території якого розташовані зелені насадження, а не поняття балансоутримувач зелених насаджень як елемента благоустрою.

До відання виконавчого органу міської ради в розумінні підпункту 7 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан зелених насаджень за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом із тим, як вбачається з встановлених у справі обставин, ВК ОМР не доведено що ним визначено такого балансоутримувача за наведеною вище адресою.

Тобто, ВК ОМР не надав доказів того, що на конкурсних засадах визначено балансоутримувача зелених насаджень, які розміщені за адресою: АДРЕСА_2 , або що за їх утримання відповідає підприємство, з яким укладено договір про утримання та догляд за зеленими насадженнями.

Також з матеріалів справи вбачається, що у відповідності до вимог чинного законодавства дерева, розташовані за адресою АДРЕСА_2 , не були передані на баланс комунальних підприємств, ОСББ, тощо, або що за їх утримання відповідає підприємство, з яким укладено договір про утримання та догляд за зеленими насадженнями.

КП «ЖКС «Порто-Франківський», яке, як управитель, обслуговувало на час виникнення спірних правовідносин, будинок за адресою АДРЕСА_2 , здійснює господарську діяльність на підставі договору з обслуговування багатоквартирного будинку до ціни якого, як встановлено судом і не спростовано відповідачем, не включено послугу з утримання зелених насаджень. Не встановлено і виділення органом місцевого самоврядування коштів даному підприємству на підставі окремого договору обслуговування зелених насаджень.

Зважаючи на викладене вище, та з огляду на те, що дерево, з приводу падіння якого на належний позивачу автомобіль виник спір у цій справі, було розташовано на землі комунальної власності, його власником є територіальна громада міста та відсутні дані про те, що таке дерево відповідно до ст. 28 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" перебувало на балансовому обліку КП «ЖКС «Порто-Франківський» чи будь-якої організації, в той час як організація роботи з цього питання проводиться виключно органами місцевого самоврядування, а також не доведений факт виділення коштів державного або місцевого бюджету КП «ЖКС «Порто-Франківський» для охорони, утримання та відновлення зелених насаджень на прибудинковій або прилеглій території до будинку за адресою: АДРЕСА_2 , колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, про те, що обов`язок по відшкодуванню заподіяної позивачу майнової шкоди має бути покладений саме на Виконавчий комітет Одеської міської ради.

Причинно-наслідковий зв`язок між пошкодженням належного позивачу автомобіля та бездіяльністю Виконавчого комітету Одеської міської ради, до обов`язків якої входить організації та забезпечення догляду та санітарного стану зелених насаджень, має похідний характер від визначення особи, що має відповідати у цьому випадку за завдану позивачу шкоду.

Подібного висновку про те, що у випадку заподіяння майну особи шкоди внаслідок бездіяльності балансоутримувача, яка проявляється у незабезпеченні належного стану та догляду за утриманням об`єктів благоустрою, до яких відносяться зелені насадження, балансоутримувач зобов`язується відшкодувати таку шкоду, дійшов і Верховний Суд у постанові від 17 липня 2019 року у справі № 372/1891/17.

Таким чином, зважаючи на викладене вище, колегія суддів відхиляє аргументи скаржника щодо відсутності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача та наслідками, що настали у вигляді заподіяння позивачу майнової шкоди.

З підстав зазначених вище також є необґрунтованими і твердження скаржника про те, що однією з передумов для задоволення позовних вимог має бути наявність судового рішення, яке набрало законної сили, що встановлює факт бездіяльності відповідача.

Посилання скаржника про те, що Виконавчий комітет Одеської міської ради не уповноважений приймати рішення щодо проведення конкурсів з визначення підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою, як на підставу для задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

Проведення конкурсів з визначення балансоутримувача та прийняття рішення про визначення конкретного балансоутримувача певного об`єкта не є тотожними поняттями, мають різне правове значення та утворюють різні правові наслідки.

Прийняття рішення щодо визначення у місті конкретного балансоутримувача певного об`єкта належить до компетенції Виконавчого комітету Одеської міської ради, та у разі не прийняття рішення з цього питання, балансоутримувачем такого майна (певної земельної ділянки на якій ростуть зелені насадження) є саме Виконавчий комітет Одеської міської ради, який і є відповідальною особою за стан зелених насаджень на території м. Одеси, у зв`язку із чим на нього покладений обов`язок приймати рішення про видалення зелених насаджень.

Доводи апеляційної скарги стосовно неврахування судом висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 521/11727/18, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Подібність правовідносин означає, зокрема тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема такі, в яких аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі № 521/11727/18 (постанова від 13 березня 2024 року) предметом спору було відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. У цій справі касаційний суд зазначив, що: «Згідно з листом Департаменту міського господарства від 17 червня 2020 року балансоутримувач зелених насаджень, розташованих у сквері на Соборній площі не визначений жодним рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради або Одеською міською радою, а згідно з рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14 лютого 2008 року № 102 (зі змінами) площа Соборна знаходиться на утриманні КП "Міськзелентрест". З огляду на положення частин першої та другої статті 15 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 14 лютого 2008 року № 102, а також Статуту КП "Міськзелентрест", саме воно, як створене міською радою підприємство, має забезпечувати належне утримання зелених насаджень у сквері на Соборній площі в м. Одесі».

З викладеного вище убачається, що в межах справи № 521/11727/18, з огляду на її фактичні обставини, судом встановлено, що Соборна площа м. Одеси, тобто місце, де було заподіяно шкоду здоров`я людини, унаслідок падіння дерева, згідно з рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14 лютого 2008 року № 102 (зі змінами) знаходиться на утриманні КП "Міськзелентрест", яке має забезпечувати належне утримання зелених насаджень у цьому місці.

З огляду на викладене, висновки щодо застосування норм права, що містяться у вищезгаданій постанові Верховного Суду, на які посилається скаржник стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається, оскільки обставини, встановлені судом в цій справі, суттєво відрізняються від обставин, встановлених у справі № 521/11727/18.

Також колегія суддів враховує, що відповідачем не надано доказів з гідрометеорологічного центру щодо надзвичайних погодних умов 14.07.2024 року, якими могло бути спричинено падіння дерева.

Таким чином сторонами не надано відомості про метеорологічні явища небезпечного характеру, що може бути підставою для звільнення від відповідальності в розумінні ч. 1 ст. 617 ЦК України.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц зроблено висновок, що, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

У постанові Верховного Суду від 06 листопада 2024 року у справі № 202/10602/22зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві майнової шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 зазначено, що "адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання".

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав психологічних страждань та розчарувань, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, має на меті, як компенсацію потерпілому завданих збитків, так і запобігання вчиненню суб`єктом владних повноважень такого у майбутньому, зокрема, шляхом здійснення превентивних заходів для удосконалення виконання своїх функцій, спрямованих на інтереси людини.

Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вказала, що не могла користуватися автомобілем, що внесло корективи до звичного способу життя, а відновлення прав викликає знервованість та втому.

Урахувавши наведені вище обставини, дотримуючись засад справедливості, розумності та достатності, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 5 000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Одеської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 25.02.2026 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Є.С. Сєвєрова

С.О. Погорєлова