КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/7327/24 Головуючий у І інстанції Семенюта О.Ю.
Провадження №22-з/824/343/2026 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

(додаткова)

05 березня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Таргоній Д.О., суддів: Борисової О.В., Голуб С.А., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Сосєдко Максима Олександровича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» зупинити нарахування процентів та штрафних санкцій позивачу по його кредитній картці на розмір боргу в розмірі 4163,27 грн, а також відновити залишок по вказаній кредитній картці на суму 4163,27 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2025 року позов задоволено.

Зобов`язано акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» повернути на рахунок НОМЕР_1 , відкритий для обслуговування ОСОБА_1 , грошові кошти в розмірі 4163,27 грн.

Зобов`язано акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» зупинити нарахування ОСОБА_1 відсотків та штрафних санкцій на суму 4163,27 грн за період часу з 05 червня 2024 року до дня повернення відповідачем вказаних грошових коштів на рахунок позивача.

Додатковим рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2025 року стягнуто з акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень 00 копійок.

Не погоджуючись із вказаними судовимирішеннями,представник АТ КБ «Приватбанк» - адвокат РураН.В. подалаапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на їх незаконність та необґрунтованість, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення від 15 квітня 2025 року та додаткове рішення від 06 травня 2025 року, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - адвоката Рури Наталії Вікторівни залишенобез задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2025 року та додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2025 року залишено без змін.

27 лютого 2026 року до Київського апеляційного суду через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - адвокат Сосєдко М.О. подав заяву про ухвалення додаткового рішення, в обґрунтування якої зазначив, що 25 лютого 2026 року Київським апеляційним судом була ухвалена постанова, якою апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - адвоката Рури Наталії Вікторівни залишенобез задоволення.

Станом на день проголошення постанови питання про судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом апеляційної скарги, судом не вирішено.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позивачем було зазначено, що попередній розрахунок судових витрат, пов`язаних із розглядом справи в апеляційній інстанції, складає 10 000,00 грн, також було прямо вказано, що докази щодо розміру витрат будуть подані до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, що відповідає вимогам ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Згідно положень ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у даній справі, перевіривши додані до заяви докази, судова колегія вважає за неохідне ухвалити додаткове рішення по справі для розподілу понесених позивачем судових витрат у суді апеляційної інстанції.

Вирішуючи вказане питання, апеляційний суд виходить з наступного.

П. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Разом з тим, положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч.1-4 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормовані ч. 4 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями ч. 6, 7, 9 ст. 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5, 6, 7 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом із тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч.2 ст. 137, ч.8 ст. 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.

Згідно з п.п. 4, 6, 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VIдоговір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Ст. 29 Закону №5076-VI визначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Згідно зі ст. 30 вказаного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі East/WestAllianceLimited проти України заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі Заїченко проти України (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 користувався правовою допомогою адвоката Сосєдко М.О., з яким 07 червня 2024 року було укладено договір про надання правничої допомоги № 5/24.

Згідно Договору про надання правничої допомоги № 5/24 від 07 червня 2024 року, адвакат зобов`язується надати клієнту юридичні послуги та правничу допомогу в обсязі та на умовах передбачених цим Договором, а замовник зі своєї сторони зобов`язується прийняти зазначені послуги й оплатити їх.

Згідно додаткової угоди № 2 від 16 травня 2025 року до договору № 5/24, сторони погодили фіксований гонорар адвоката у цивільній справі № 359/7327/24 у межах представництва інтересів у суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000,00 грн.

Додатковою угодою також визначено порядок сплати гонорару та підтвердження оплати шляхом оформлення прибуткового касового ордера (типова форма № КО-1), а також оформлення обсягу виконаних робіт актом про надані правові послуги.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначв, що орієнтовний розрахунок судових витрат, які він очікує понести під час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції становить 10000,00 грн, докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу будуть надані відповідно до закону.

На підтвердження наданих адвокатом послуг в Київському апеляційному суді до заяви долучено: долучивскан-копію ордеру серії АЕ №1300884 від 09 липня 2024 року, з якого вбачається, що Сосєдко М.О. на підставі договору про надання правничої допомоги № 5/24 від 07 червня 2024 року має право представляти інтереси ОСОБА_1 у Київському апеляційному суді, скан-копію Договору про надання правничої допомоги № 5/24 від 07 червня 2024 року, скан-копію Додаткової угоди №2 від 16 травня 2025 року до Договору про надання правничої допомоги № 5/24 від 07 червня 2024 року, скан-копію прибуткового касового ордеру № 3 від 26 лютого 2026 року (типова форма № КО-1), яким підтверджено оплату ОСОБА_1 гонорару у сумі 10 000,00 грн на підставі договору № 5/24 від 07 червня 2024 року, додаткової угоди № 2 від 16 травня 2025 року та акта № 2 від 26 лютого 2026 року, скан-копію Акту від 26 лютого 2026 року про надані правові послуги № 2 до додаткової угоди № 2 від 16 травня 2025 року, яким підтверджено надання правничої допомоги у апеляційній інстанції у справі № 359/7327/24, зокрема аналіз апеляційної скарги, складання та подання відзиву, підготовка додаткових письмових пояснень, участь у судовому засіданні 25 лютого 2026 року, правовий аналіз практики Верховного Суду, а також інші необхідні процесуальні дії в межах апеляційного провадження.

Домовленості про оплату наданих послуг за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Таким чином, оскільки, адвокатом виконано роботу у вигляді надання правничої допомоги, тому судова колегія вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню.

Зі змісту ст. ст. 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Жодних заперечень з цього приводу сторона відповідача не висловила, про що свідчить їх відсутність в матеріалах справи.

Таким чином, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн колегія суддів вважає співмірними зі складністю цієї справи, наданих адвокатом Сосєдком М.О., обсягом послуг під час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є пропорційними до предмета спору та доведеними.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Сосєдко Максима Олександровича про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат та стягнення з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку із чим приймає додаткову постанову у порядку ст. ст. 270 та 381 ЦПК України.

Керуючись ст. 133, 137, 141, 246, 270, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Сосєдко Максима Олександровича про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Ухвалити додаткове рішення.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок витрат на правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Д.О.Таргоній

Судді: О.В. Борисова

С.А. Голуб