ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3088/26 Справа № 192/303/25 Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевької Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу №192/303/25 за позовом ОСОБА_1 до Солонянської селищної ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Шаровського Сергія Анатолійовича на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2025 року,ухвалене у складі судді Стрельникова О.О., -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Солонянського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Солонянської селищної ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що батьками позивачки є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

10 липня 1987 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено шлюб, після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

У вересні 2000 року ОСОБА_6 переїхала жити до Російської Федерації, а позивач починаючи з жовтня 2015 року виїхала до Республіки Польщі де проживає і на теперішній час.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла у м.Владивосток, Приморського краю, Росія. Після смерті ОСОБА_6 залишилась земельна ділянка площею 9,4468 га, яка розташована на території Широчанської сільської ради, Солонянського району, Дніпропетровської області.

26 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_6 до державного нотаріуса Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області.

26 листопада 2024 року постановою державного нотаріуса в зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини їй було відмовлено у прийнятті заяви.

У зв`язку з чим, оскільки ОСОБА_1 починаючи з вересня 2015 року по теперішній час постійно проживає за кордоном, в Україну приїздить дуже рідко через значну завантаженість робочого процесу на підприємстві де вона працює вважає, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини, тому просила встановити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2025 року у задоволені позову ОСОБА_1 до Солонянської селищної ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, представником ОСОБА_1 - адвокатом Шаровським С.А. подано апеляційну скаргу, в якій він вважає, що його таким, яке прийнято судом через помилковість наданої оцінки наявним доказам у справі та неправильність установлення обставин, які мають значення для справи.

В обґрунтування скарги зазначає, що підставою пропуску шестимісячного строку на звернення до Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Іщенко Л.Ю. є те, що на протязі довгого періоду з вересня 2015 по теперішній час вона проживає та працює за кордоном у республіці Польща, у зв`язку з чим не могла вчасно вступити у спадщину через значну відстань, та через наявність складних умов праці за кордоном у республіці Польща, також позивач не була обізнана про наявність спадщини ОСОБА_6 .

Вказує, що пропуск шестимісячного строку позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач не надала до спадкової справи доказів поважності пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини за законом, через свою необізнаність.

Вважає, що велика відстань між постійним місцем проживання та місцем знаходження спадкового майна, умовами праці та відсутність можливості своєчасно повернутися на територію України за місцем знаходження спадкового майна для подачі відповідної заяви на прийняття спадщини, вказані обставини є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини за законом.

Також зазначає, що судом першої інстанції встановлено, що до звернення позивачем спадкова справа після померлої не заводилась, що свідчить про те, що інші спадкоємці, в тому числі відповідач у справі, які б претендували на спадщину, відсутні. Спадщина не визнавалась відмерлою та відповідна заява Солонянської селищної ради в особі відповідача не подавалась.

Звертає увагу, що позивач має право на спадщину після смерті матері, як спадкоємець першої черги за законом.

Зазначає, що позивач в іншому порядку, ніж судовий, не може захистити свої права на прийняття спадщини, а завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд та вирішення цивільної справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, постановлення рішення про задоволення позову є забезпеченням права позивача на справедливий суд відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв`язку з чим просить рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 .

Представник відповідача Солонянської селищної ради - Копейко М.М., скористався своїм правом, та подав відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає що рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2025 року ґрунтується на засадах верховенства права, є законним та обґрунтованим, а також ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права, що узгоджується з позиціями Верховного суду України наведені в рішенні суду першої інстанції.

Зазначає, що Селищною радою права свободи та інтереси відносно ОСОБА_1 жодним чином порушено не було та будь-яких неправомірних дій або бездіяльності відносно неї відповідачем не вчинялись. Також, позивачем не зазначено доводи про те, чому саме селищна рада залучена відповідачем у даній справі, а не інші спадкоємці після померлої ОСОБА_6 .

Вважає, що вказані ОСОБА_1 причини несвоєчасного звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини вважає не поважними та такими, що не перешкоджали позивачу подати заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк після смерті спадкодавця.

Зауважує, що враховуючи, що остання перебуваючи за кордоном могла подати таку заяву через консульські установи України в республіці Польща, але таким правом не скористалась. Також важливим фактором являється те що, ОСОБА_7 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і позивач, як відомо, пропустила шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини, крім того після смерті спадкодавця пройшло більше десяти років і апелянт з урахуванням тривалості великого проміжку часу взагалі не надала обґрунтованих та достовірних доказів підстав звернення до суду в 2025 році. Тому вказані обґрунтування та докази ОСОБА_1 щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не є непереконливими та достовірними доказами.

У зв`язку з чим, просив апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шаровського С.А. - залишити без задоволення, а рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2025 року у справі № 192/303/25 - залишити без змін.

Представник позивача в судовому засідання підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла у м.Владивосток, Приморський край, Росія, місцем реєстрації смерті є Спеціалізований відділ запису актів громадянського стану адміністрації міста Владивостоку.

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 16 серпня 1980 року вбачається, що ОСОБА_8 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 1 від 22 листопада 2024 року, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 22 березня 2006 року уклали шлюб, після реєстрації шлюбу ОСОБА_10 змінила прізвище на « ОСОБА_11 ».

Згідно заяви до Солонянської держнотконтори № 538 від 26 листопада 2024 року, ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 листопада 2024 року державного нотаріуса Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Парусникової І.О., відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з пропуском строку подачі заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-024 від 03 грудня 2024 року, власником земельної ділянки площею 9,4468 га, яка розташована на території Широчанської сільської ради, Солонянського району, Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:004:0007 є ОСОБА_6 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_12 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками якої є ОСОБА_4 , ОСОБА_6 .

Згідно копії закордонного паспорту позивачки № НОМЕР_4 , позивач має Польську візу терміном з 26 листопада 2024 року по 19 листопада 2025 року, а також відмітки про перетин кордону з 02 липня 2022 року, 14 вересня 2022 року, 03 листопада 2024 року, інша дата є нечитабельною.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення вимог, оскільки наведені позивачем причини пропуску строку на подання заяви про спадщини не є поважними, які при цьому не доведені суду належними доказами, а тому вимоги позивача про надання додаткового строку для подання заяви є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї.

Згідно зі статтею 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Отже, закон розрізняє факти, які свідчать про прийняття спадщини особою, яка на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, та особою, яка на час відкриття спадщини не проживала (постійно не проживала) зі спадкодавцем.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно із спадкодавцем.

У даній справі встановлено, що спадкоємець ОСОБА_1 на момент відкриття спадщини не проживала із своєю матір`ю спадкодавцем ОСОБА_6 , отже не є такою, що фактично прийняла спадщину.

Водночас відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними.

Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Водночас необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Крім того, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібних висновків, дійшов Верховний Суд України у постановах від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 та Верховний Суд у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.

Отже, практика судів касаційної інстанції у цій категорії справ є незмінною.

У відповідності до пункту 3.11.3 Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини.

За зверненням громадянина України консул засвідчує справжність підпису на документах (пункт 3.13.1 Положення).

Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як було встановлено, після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина, останнім днем звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини було 30 березня 2016 року.

ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом, 26 листопада 2024 року подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , тобто після спливу строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Сторонами не заперечувався той факт, що ОСОБА_1 на момент відкриття спадщини перебувала на території республіки Польща.

Позивач не скористалась передбаченою нормативними актами України можливістю, а саме Положенням про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року №142/5/310, про те, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини (пункту 3.11.3 Положення).

Суд першої встановивши обставини справи, врахувавши значний пропуск строку на прийняття спадщини (понад 9 років), відсутності поважних об`єктивних причин такого пропуску строку, надавши належну оцінку поданим доказам, прийшов правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів, про відсутність правових підстав для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .

Висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, судом правильно застосовано норми статей 1270, 1272 ЦК України та не допустив порушень норм процесуального права, які б давали підстави для скасування оскарженого судового рішення, тому доводи апеляційної скарги з цього приводу є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач на протязі довгого періоду з вересня 2015 по теперішній час проживає та працює за кордоном - республіці Польща, та не могла вчасно вступити у спадщину через значну відстань, та через наявність складних умов праці за кордоном, також не була обізнана про наявність спадкового майна у ОСОБА_6 не спростовують висновків суду, оскільки не є поважними причинами, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, для подання заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом відповідних доказів, колегія суддів також відхиляє, оскільки вони були предметом дослідження суду першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлених обставин справи та до переоцінки доказів, їх належності та допустимості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена судом першої інстанції, то суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2025 року немає.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шаровського Сергія Анатолійовича -залишити без задоволення.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2025 року у цивільній справі №192/303/25 -залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 04.03.2026 року.

Головуючий суддя О.В. Агєєв