Провадження №2/522/1151/26
УХВАЛА

04 березня 2026 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі головуючої - судді Косіциної В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні дітей.

04 березня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді, у якій заявниця просила відвести суддю Приморського районного суду м. Одеси - Косіцину В.В. від розгляду справи №522/18147/25.

Заява мотивована тим, що 02 березня 2026 року в судовому засіданні під час розгляду заяви про забезпечення позову суддею без попередньої підготовки дітей у психолога, за відсутності представника органу опіки та піклування було проведено допит її малолітніх доньок, в ході якого суддею цілеспрямовано, не зважаючи на відповіді дітей, нав`язувалися дітям думки про те, що в них є ще один батько, і те, що вони зобов`язані з ним зустрічатися. Зазначає, що вказане проводилося за її відсутності. Спілкування призвело до психологічного, емоційного зриву та стресу, зруйнувало їх уявлення про сім`ю, взаємовідносини між батьками та дітьми, призвело до сліз, тривоги, розчарування, пригнічення та різкого погіршення здоров`я. Вказує, що у Дарії піднялася температура тіла. У ОСОБА_3 пропав апетит. Діти висловлюють небажання до прогулянок. Замкнулись у собі. Вказана ситуація порушила звичний режим доньок, зруйнувало звичний устрій у їх сім`ї, у зв`язку з чим, їх сім`я переживає кризу.

Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

24 лютого 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_2 - адвоката Нестерової Ольги Валеріївни про забезпечення позову, у якій заявниця просила вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- встановлення тимчасового графіку побачень ОСОБА_2 із дітьми - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без присутності матері, в кожну першу та третю середу місяця з моменту закінчення уроків в школі із правом забирати дітей із школи до 20:00 та в першу та третю суботу місяця з 11:00 до 15:00, та в другу та четверту п`ятницю місяця з моменту закінчення уроків в школі із правом забирати дітей із школи до 20:30 та другу та четверту неділю місяця з 11:00 до 15:00 до набрання законної сили рішенням суду у цій справі;

- встановлення заборони ОСОБА_1 , чинити перешкоди в побаченні ОСОБА_2 , із дітьми - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , забирати дітей зі школи в кожну першу та третю середу місяця та в другу та четверту п`ятницю місяця до набрання законної сили рішенням суду у цій справі, або чинити перешкоди для побачень в будь-який інший спосіб до набрання законної сили рішенням суду у цій справі;

- зобов`язати ОСОБА_1 надавати ОСОБА_2 повну інформацію про дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зокрема але не виключно, щодо стану здоров`я, позакласного навчання, кружків, секцій, курсів тощо, розкладу та місця занять в позашкільний час, інформацію щодо місяця навчання, в тому числі зміни місця навчання, якщо таке відбуватиметься, місця проживання, в тому числі щодо зміни місця проживання, якщо таке відбуватиметься, та іншої важливої інформації про дітей, а також надати номери мобільних телефонів дітей та матері ОСОБА_1 , придатні для здійснення зв`язку для організації побачення із дітьми, повернення дітей додому та зустрічі дітей на побачення, до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Вказана заява була предметом розгляду у підготовчому засіданні, призначеному на 24 лютого 2026 року. У підготовчому засіданні, представник ОСОБА_1 - адвокат Багно Віталій Сергійович пояснив, що не може вирішувати за дітей питання щодо того, чи хочуть вони проводити зустрічі з батьком. Наполягав на тому, аби суд заслухав думку дітей щодо заяви про забезпечення позову, що підтверджується записом судового засідання (починаючи з 11 хвилини 30 секунд). У зв`язку з чим, за погодженням із сторонами, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання оголошено перерву до 02 березня 2026 року задля заслуховування думку дітей щодо заяви про забезпечення позову.

У статті 171 СК України вказано, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

У постанові ВС від 28 жовтня 2020 року у справі № 241/47/19 (провадження № 61-5726св20) зауважено, що з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не лише бути вислуханою і почутою, а й брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема у визначенні місця проживання.

У контексті віку дитини при її опитуванні ВС у постанові від 25 березня 2019 року у справі № 165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18) зауважив, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Важливим принципом, що застосується під час розгляду у ЄСПЛ спорів пов`язаних з участю батьків у вихованні дитини, який набув широкого застосування є принцип з`ясування думки дитини.

У п. 72 справи «Н.Т. і інші проти Грузії» вказано, що стаття 12 Конвенції про права дитини - держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю». У Зауваженнях загального порядку № 12, «Право дитини бути заслуханою», CRC / C / GC / 12 від 20 липня 2009 року Комітет зауважив, що право всіх дітей бути заслуханими і сприйнятими з усією серйозністю є одним з основоположних принципів Конвенції». Комітет підкреслює, що в статті 12 не встановлюється будь-якого вікового обмеження щодо права дитини висловлювати свої погляди і вона не заохочує держави-учасники до введення в законодавстві або на практиці вікових обмежень, які б ущемляли право дитини бути почутою, по всім питанням, які стосуються її інтересів.

Принцип «право дитини бути заслуханою» був предметом розгляду у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06 де суд вказав, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей (включно з О.С., якому в грудні 2004 року, коли тривав розгляд справи в суді першої інстанції, було тринадцять років), і що внаслідок виконання рішення про відібрання дітей від батьків їх не лише відокремили від родини, а й помістили в різні заклади. Двоє з них виховуються в іншому місті, далеко від Ромен, де живуть їхні батьки, брати і сестри, і це ускладнює можливість підтримувати регулярні стосунки.

Процесуальна дія, яка полягає у заслуховуванні думки дитини щодо предмету спору має на меті забезпечення можливості суду ухвалити рішення, яке б враховувало думку дитини та дійсно відповідало б її найкращим інтересам.

За загальним правилом, заслуховування думку дитини може здійснюватися або експертом-психологом, за результатами чого складається висновок експерта, або ж уповноваженими представниками Органу опіки і піклування чи безпосередньо судом, у провадженні якого перебуває спір щодо участі батьків у вихованні дитини.

Дійсно, відповідно до ч.ч.1-2 ст.232 ЦПК України, допит малолітніх свідків і, за розсудом суду, неповнолітніх свідків проводиться в присутності батьків, усиновлювачів, опікунів, піклувальників, якщо вони не заінтересовані у справі, або представників органів опіки та піклування, а також служби у справах дітей.

Проте, заслуховування думки дитини є процесуальною дією, відмінною від допиту дітей в якості свідка, а тому, на вказану процесуальну дію не поширюється обов`язок суду забезпечити участь законного представника, психолога або ж представника Органу опіки та піклування.

Чинним законодавством, зокрема, статтею 171 СК України, якою передбачено право дитини бути почутою не закріплено обов`язок забезпечувати участь законного представника, психолога або ж представника Органу опіки та піклування під час вчинення такої процесуальної дії.

Важливим в даному контексті є вік дитини та її можливість самостійно висловлювати думки, в тому числі щодо предмету спору.

Суд наголошує на тому, що питання щодо заслуховування думки дитини було ініційовано саме представником ОСОБА_1 , яка і забезпечила явку дітей з метою заслуховування їх думки у підготовче засідання, призначене на 02 березня 2026 року.

У підготовчому засіданні, призначеному на 02 березня 2026 року, судом було запропоновано учасникам справи на період проведення спілкування з дітьми перебувати за межами залу судового засідання. Учасники справи, зокрема, ОСОБА_1 яка є законною представницею дітей надала згоду на спілкування з дітьми за її відсутності. ОСОБА_1 повідомила, що у дітей уже є досвід спілкування з цих питань, оскільки їх раніше заслуховували в органі опіки та піклування.

При цьому, будь-яких заяв або клопотань щодо забезпечення явки психолога або представника Органу опіки та піклування для участі у процесуальній дії, яка полягала у заслуховуванні думки дітей ОСОБА_1 та її представник - не подавали.

У зв`язку з чим, заслуховування думки дітей відбулося за відсутності законних представників, психолога, представника Органу опіки та піклування з метою мінімізації стороннього впливу на думку дитини та формування довіри між дітьми та судом.

Згідно з частиною першою статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Верховний Суд в ухвалі від 17 липня 2020 року у справі №826/11409/17 звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд касаційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

"об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

"суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Верховний Суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід суддів, суд повинен брати до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу a priori не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Наведені вище підстави для відводу свідчать виключно про незгоду ОСОБА_1 із процесуальними рішеннями судді (заслуховування думки дитини за відсутності третіх осіб, на що вона сама надала згоду та підтвердила, що у дітей наявний досвід заслуховування їх думки).

Відповідно до ч.4 ст.36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, зокрема якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою (пункт 2 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Тобто, наявність у осіб, які беруть участь у цивільному процесі, заперечень, сумнівів щодо правильності та відповідності процесуальних дій судді протягом розгляду справи не можуть бути підставою згідно із ст.ст.36 ЦПК України для відводу судді, всі ці заперечення можуть бути викладені цими особами в апеляційній скарзі, у разі незгоди з прийнятим судовим рішенням.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України», N 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року).

При цьому, посилання на те, що внаслідок вказаної процесуальної дії відбулося погіршення стану здоров`я дітей - не підтверджується матеріалами заяви про відвід.

У відповідності з практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями.

Стаття 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини гарантує кожному право на справедливий суд. Відповідно до п.1 зазначеної статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні від 09.11.2006 по справі «Білуха проти України» Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначено, що відповідно до сталої практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності («Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 та 30; «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-ХІІ). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду («Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного («Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

У рішенні від 10 грудня 2009 р. у справі «Мироненко та Мартенко проти України» ЄСПЛ дійшов висновку, що український суд не був безстороннім за об`єктивним критерієм.

На обґрунтування свого висновку ЄСПЛ звернув увагу на те, що, застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть бути підставою для сумніву в його безсторонності.

Тобто, при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді, позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Жодний факт, яким створюється навіть підозра у втручанні у процес правосуддя, не повинен мати місця.

Сам факт недовіри особи може створити враження необ`єктивності та неупередженості суддів при розгляді даної справи, а відтак у майбутньому стане причиною недовіри до об`єктивності, справедливості, неупередженості та законності судового рішення у цій справі і сумніву щодо реалізації права на справедливий судовий розгляд.

У відповідності до ст.15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22.02.2013, неупереджений розгляд справи є основним обов`язком судді.

Судом приймається до уваги, що право на справедливий суд закріплений в нормах міжнародного права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та в Бангалорських принципах поведінки суддів, схвалених Резолюцією ООН 27.07.2006 р. № 2006/23.

Суд (судді), зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду.

Змагальність судового процесу та покладення на суд обов`язку здійснювати цивільне судочинство об`єктивно та неупереджено є передумовою того, що рішення по суті справи може бути ухвалено як на користь позивача, так і відповідача, що не свідчить про зацікавленість або упередженість судді.

Таким чином, усі дії головуючого під час розгляду даної справи в повній мірі відповідають завданням та засадам цивільного судочинства, спрямовані на забезпечення захисту прав усіх учасників справи.

Проаналізувавши матеріали справи з метою встановлення обставин, які є підставами звернення з заявою про відвід, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивачки про відвід, оскільки заявником не надано належних доказів, які б підтверджували пряму чи побічну заінтересованість судді в результаті розгляду справи, а також не надано доказів наявності інших обставин, що викликали б сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, інших підстав для відводу судді засідання, передбачених ст.ст. 36 та 37 ЦПК України, судом також не встановлено.

Таким чином, підстави звернення із заявою про відвід судді - є суб`єктивною оцінкою заявника та не можуть бути підставами для відводу, за відсутності доказів протилежного та не можуть оціночно визначатись стороною як сумніви в об`єктивності, неупередженості судді.

Разом з тим, відповідно до Бангалорських принципів поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та соціальної Ради ООН 27.07.2006 року №2006/23, мають бути усунуті будь-які сумніви учасників справи в неупередженості судді у спосіб відведення такого судді від подальшого розгляду справи.

У відповідності з п. 66 Рішення ЄСПЛ (Справа «Мироненко і Мартенко проти України, заява № 4785/02») безсторонність судді за усталеною практикою Суду для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Відповідно до об`єктивного критерію, визначається серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. З огляду на те, що зовнішні прояви можуть мати певну важливість, ЄСПЛ у справі «De Cubber v. Belgium» зазначив, що «правосуддя має не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться». Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві («Wettstein v. Switzerland», «Castillo Algar v. Spain», «Білуха проти України»). Отже, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Так, достатнім для відводу є обґрунтоване припущення, що суддя в силу дії певних чинників не зможе виглядати в очах незацікавлених спостерігачів безстороннім та неупередженим.

Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.

На думку суду наведені в заяві ОСОБА_1 обставини можуть свідчити про те, що у дітей, думка яких була заслухана у підготовчому засіданні 02 березня 2026 року може бути порушена або втрачена довіра до судді, яка розглядає справу.

Суд звертає увагу на те, що в даному конкретному випадку судом було заслухано думку дітей щодо заяви про забезпечення позову, а не щодо предмету спору в цілому. У зв`язку з чим, в подальшому може виникнути необхідність у повторному заслуховуванні думки дітей, але уже щодо предмету спору.

Сумніви законного представника дітей - ОСОБА_1 у об`єктивності та неупередженості головуючого судді хоча і є суб`єктивними , проте вони існують.

Такі сумніви не тільки зменшують довіру позивачки до суду, а можуть призвести до порушення або втрати довіри у дітей до суду, що у сукупності впливатиме на як на дотримання принципу найкращих інтересів дитини, так і на забезпечення права позивачки та її дітей на справедливий та відкритий судовий розгляд.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, положення пункту 1 статті 6 Конвенції, приходжу до висновку, що з метою забезпечення достатніх гарантій для того щоб виключити сумнів щодо об`єктивного розгляду справи та для забезпечення умов, за яких у будь-кого не виникало б сумнівів щодо розгляду справи безстороннім та неупередженим судом, заява про відвід головуючого судді підлягає задоволенню.

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді - задовольнити.

Відвести суддю Косіцину В.В. від участі як головуючої судді у справі №522/18147/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні дітей.

Матеріали цивільної справи №522/18147/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні дітей передати до канцелярії Приморського районного суду м. Одеси для подальшого розподілу справи у порядку встановленому ч.3 ст.14 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Косіцина В.В.

04.03.26