ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/8334/25 Провадження 2/636/585/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2026 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Золотоверхої О.О.,

за участю секретаря судового засідання Караулової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

23.09.2025 (зареєстровано 26.09.2025) через систему «Електронний суд» представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останньої заборгованість за договором № 421175-КС-001 про надання кредиту від 22.11.2021 у розмірі 20220,17 грн. та судовий збір у розмірі 2422.40 грн.

18.10.2025 від представника відповідача адвоката Іщук С.О. через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про витребування оригіналу електронного доказу, в якому він просив: витребувати у Позивача оригінали електронних та письмових докази укладення в електронному вигляді кредитного договору № 421175-КС-001 від 22.11.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 в їх хронологічній послідовності, а саме: · електронну оферту на укладення Договору№ 421175-КС-001 від 22.11.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 ; електронний акцепт оферти на укладення Договору№ 421175-КС-001 від 22.11.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 ; електронний договір № 421175-КС-001 від 22.11.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 ; електронну заяву-анкету на отримання кредиту за договором № 421175 КС-001 від 22.11.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 ; електронні докази генерування одноразового ідентифікатора за договором № 421175-КС-001 від 22.11.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 ; докази надсилання ОСОБА_1 даних в електронній формі алфавітно-цифрової послідовності в інформаційно-телекомунікаційній системі за договором № 421175-КС-001 від 22.11.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 ; · докази, що саме Стрельченко А. С. здійснила акцептування кредитного договору № 421175-КС-001 від 22.11.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 , шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного одноразовим і ідентифікатором; електронні докази розміщення Правил надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» на сайті в мережі Інтернет та належність цього сайту ТОВ «Бізнес Позика»; оригінал файлу Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика».

В обґрунтування зазначено наступне. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Окрім того ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачає обов`язок сплати процентів, встановлених договором, а статті 547, 549 ЦК України можливість укладення правочину про забезпечення виконання зобов`язання, різновидом якого є неустойка, виключно у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Ніяких винятків для онлайн договорів законодавство не містить. Навпаки, згідно з ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Ст. 13 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачає, що суб`єкти електронного документообігу повинні зберігати електронні документи на електронних носіях інформації у формі, що дає змогу перевірити їх цілісність на цих носіях. При зберіганні електронних документів обов`язкове додержання таких вимог: 1) інформація, що міститься в електронних документах, повинна бути доступною для її подальшого використання; 2) має бути забезпечена можливість відновлення електронного документа у тому форматі, в якому він був створений, відправлений або одержаний; 3) у разі наявності повинна зберігатися інформація, яка дає змогу встановити походження та призначення електронного документа, а також дату і час його відправлення чи одержання. Надані Позивачем прості незахищені pdf файли і не є «оригіналами» Кредитних договорів, оскільки не підписані жодною зі Сторін і зберігаються не у формі, що унеможливлює зміну змісту . Згідно з ч. 1 ст. 213 ЦПК України Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Прийняття рішення на основі копій електронних доказів без перевірки оригіналів не відповідає вищевказаним нормам статей 77, 78, 79, 95, 100 ЦПК України, ст. 1055 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг) та принципу безпосереднього дослідження доказів Судом. Прості незахищені pdf файли і не є «оригіналами» Кредитних договорів, оскільки не підписані жодною зі Сторін. Рdf файли створюються у програмі MsWord шляхом обрання функцій «файл - зберегти як .pdf» і будь-яка особа, у будь-який час може створити такий файл, зазначивши у ньому нібито про підписання «одноразовим ідентифікатором» чи відтворивши печатку і підпис особи методом електронного копіювання малюнку: команди «вставка малюнки обрати малюнок вставити файл зберегти як pdf». Таким чином, прості pdf файли не захищені від зміни їх змісту і не є оригіналами електронних документів. Позивач з таким же успіхом може вказати у тексті, що договір підписаний, наприклад, складом Суду у даній справі. Нанесення ж якогось тексту у паперову або електронну копію електронного документа не підтверджує підписання його електронного оригіналу, у тому числі і одноразовим ідентифікатором, без дослідження останнього. Оскільки включення тексту у паперову копію не дозволяє перевірити, яка саме особа, коли і яким способом підписала його, у тому числі і «одноразовим ідентифікатором», без дослідження оригіналу. Включення сукупності літер та цифр до тексту копії не означає підписання саме цього тексту зі сторони позичальника на запропонованих умовах. Нанесення у копію текста якоїсь сукупності цифр та літер як «одноразового ідентифікатора» не свідчить про його підписання конкретною особою у такій редакції! Як перевірити підписання документа електронним цифровим підписом? Зробити це можна за посиланнями: https://sign.diia.gov.ua/verify або https://czo.gov.ua/verify. Для цього потрібно завантажити туди файл і натиснути «перевірити». Сайт видасть вам результат перевірки і його можна завантажити, зберегти, роздрукувати. Якщо файл не підписаний, це також буде вказано. В такому випадку, потрібно згадати, що негативний результат - це теж результат. Також доцільно перевірити властивості файлів, натиснувши для цього правою кнопкою мишки на кожен «оригінал» і вибравши «властивості». У «властивостях» вказується дата створення і редагування файлів, а часто і особа автора. Згідно зі ст. 100 ЦПК України: 1. Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема , електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). 2. Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом , прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». 3. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. 4. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу . 5. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

21.10.2025 представник позивача надав додаткові пояснення через систему «Електронний суд», в яких зазначено наступне. Під час моніторингу судових справ у ЄСІТС «Електронний суд» 21.10.2024 з картки вхідного документа стороні Позивача стало відомо, що сторона Відповідача подала до суду Клопотання про витребування доказів. Сторона Позивача не отримувала копію вищезазначеного Клопотання від сторони Відповідача. Як вбачається з тексту цього Клопотання, сторона Відповідача не направила його копію стороні Позивача. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право зокрема подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення , аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. На думку сторони Позивача, Клопотання сторони Відповідача про витребування доказів є незаконним, необґрунтованим, поданим з порушенням обов`язкових вимог ЦПК України, та таким, що подано з метою затягування розгляду справи, що є зловживанням стороною Відповідача своїми процесуальними правами. Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України у Клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1)які докази витребовуються (в Клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено, які докази в розумінні ЦПК України хоче витребувати сторона Відповідача - письмові, речові, електронні); 2)обставини, які можуть підтвердити ці докази, або аргументи, які вони можуть спростувати; 3)підстави, з яких випливає, що ці докази має відповідна особа; 4)вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Звертаємо увагу суду, що у Клопотання про витребування доказів повинні бути дотримані всі вищезазначені обов`язкові вимоги до такого Клопотання, а не лише одна чи декілька обов`язкових вимог. Відповідно до вищевикладеного, звертаємо увагу суду на те, що сторона Відповідача в порушення вищезазначених обов`язкових вимог встановлених ЦПК України: · не зазначила які самі докази в розуміння Цивільного процесуального кодексу України вона просить суд витребувати у Позивача (в клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено, які докази в розумінні Цивільного процесуального кодексу хоче витребувати сторона Відповідача письмові, речові, електронні); ·не зазначила у якій формі мають бути надані витребувані докази; Не зазначила з якою метою вона просить витребувати ці докази; не зазначила яке значення для розгляду та вирішення справи має витребування таких доказів; · не зазначила які обставини справи можуть підтвердити витребувані докази або які аргументи витребувані докази можуть спростувати. Стороною Відповідача повинні були бути дотримані всі вищезазначені обов`язкові вимоги ЦПК України до Клопотання про витребування доказів щодо кожного доказу, який вона просить суд витребувати у Позивача , однак сторона Відповідача не дотрималась таких вимог. Клопотання про витребування доказів, яке було подано з порушенням вищезазначених обов`язкових вимог ЦПК України (бодай однієї вищезазначеної вимоги), не може бути задоволено.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з ч. 3 ст. 83 ЦПК України Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Згідно з ч. 1 ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Сторона Відповідача подала Клопотання про витребування доказів не разом з Відзивом на позовну заяву, тобто подала його з порушенням встановленого ЦПК України порядку та строку. Сторона Відповідача навіть не просила суд поновити їй строк для подання Клопотання про витребування доказів та жодним чином не обґрунтувала неможливість його подання у встановлений ЦПК України строк з причин, що не залежали від неї (або взагалі з будь-яких причин).

Сторона Відповідача у своєму Клопотанні про витребування доказів просить суд витребувати у Позивача абстрактні, незрозумілі, та чітко не визначені докази, а саме: електронні докази генерування одноразового ідентифікатора за договором № 421175-КС-001 від 22.11.2021 р між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 ; докази надсилання ОСОБА_1 даних в електронній формі алфавітно цифрової послідовності в інформаційно-телекомунікаційній системі за договором № 421175-КС-001 від 22.11.2021 р між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 ; докази, що саме ОСОБА_1 здійснив акцептування кредитного договору № 421175-КС-001 від 22.11.2021 р між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 , шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного одноразовим і ідентифікатором; електронні докази розміщення Правил надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» на сайті в мережі Інтернет та належність цього сайту ТОВ «Бізнес Позика». Абстрактні, незрозумілі, та чітко не визначені докази не можуть бути предметом витребування. Сторона Відповідача мала чітко зазначити, які саме докази у розумінні ЦПК України (письмові, речові, електронні) та у якій формі (вигляді) вона просить суд витребувати у Позивача. Також Сторона Відповідача мала зазначити, чому на її думку докази, які вона просить суд витребувати у Позивача, взагалі існують, та чому взагалі вони повинні бути наявні у Відповідача. Вищезазначений абстрактний та незрозумілий виклад переліку доказів, які сторона Відповідача просить суд витребувати у Позивача, є прямим порушенням стороною Відповідача обов`язкової вимоги п. 1 ч. 2 ст. 84 ЦПК України до Клопотання про витребування доказів, а саме до зазначення конкретного виду доказів, які витребовуються.

Згідно з ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Додана до Позовної заяви Візуальна форма послідовності клієнта щодо укладення Кредитного договору, яка є витягом з інформаційно телекомунікаційної системи на веб-сайті Кредитодавця, і є тим самим доказом, який підтверджує: Генерування одноразового ідентифікатора за Кредитним договором; Надсилання Позичальнику даних в електронній формі алфавітно-цифрової послідовності в інформаційно-телекомунікаційній системі за Кредитним договором; · Акцептування Позичальником оферти на укладення Кредитного договору та його підписання за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора. Кредитний договір між Позивачем та Відповідачем був укладений шляхом обміну електронними повідомленнями у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний Відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора. Більше того, Позичальник та Кредитодавець не підписували жодних документів за Кредитним договором за допомогою кваліфікованого електронного підпису і не мали підписувати жодні документи за Кредитним договором за допомогою кваліфікованого електронного підпису, оскільки Кредитний договір між Позивачем та Відповідачем був укладений шляхом обміну електронними повідомленнями у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний Відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора. У зв`язку з вищевикладеним, у Клопотанні сторони Відповідача про витребування доказів на підставі та у порядку визначеному ст. 100 ЦПК України з метою перевірки документів на предмет їх підписання сторонами саме кваліфікованим електронним підписом немає жодного сенсу.

Задоволення Клопотання сторони Відповідача про витребування доказів також було б порушенням принципу процесуальної економії, що призвело б до затягування розгляду малозначної справи, для якої відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 19 ЦПК України пріорітетним є швидке вирішення справи. Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором № 421175-КС-001 Позичальника ОСОБА_1 , Відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором № 421175-КС-001 на загальну суму 3300,00 грн. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов Кредитного договору, Відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання факту укладення Кредитного договору і, відповідно, визнання правомірності вимог Позивача щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором. У зв`язку з вищевикладеним, стороні Відповідача чудово відомо, що Відповідач укладав Кредитний договір з Позивачем, отримував кредитні кошти за Кредитним договором та здійснював платежі (конклюдентні дії) за Кредитним договором. У зв`язку з вищевикладеним, єдиною метою Клопотання сторони Відповідача про витребування доказів є затягування розгляну справи, що є зловживанням стороною Відповідача своїми процесуальними правами.

Підсумовуючи вищевикладене, Клопотання сторони Відповідача про витребування доказів є незаконним, необґрунтованим, поданим з порушенням обов`язкових вимог ЦПК України, та таким, що подано з метою затягування розгляду справи, що є зловживанням стороною Відповідача своїми процесуальними правами, тому воно не підлягає задоволенню.

Представник позивача просила проводити розгляд без їх участі.

Відповідач до суду не з`явився.

Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Ураховуючи, що в ухвалі суду була наявна описка, інформація, яку просить витребувати представник позивача має значення для справи, не може бути надана їм особисто, тому суд вважає за доцільне повторно витребувати інформацію про рух коштів за карткою відповідача.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.5 ст.100 ЦПК України якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04.02.2026 у справі № 758/14925/23 (провадження № 61-4523св25) виклав наступне.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Положеннями статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, яке впливає на правильність вирішення спору, оскільки всі висновки у справі ґрунтуються на підставі дослідження копій доказів, які, на думку позивача, доводять факт укладення кредитного договору між сторонами та фактичного перерахування коштів відповідачу, яка ставила під сумнів надані позивачем докази, як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді. Жоден із судів не виконав вимог статті 95 ЦПК України та не витребував у заявника оригіналів електронних доказів, незважаючи на клопотання відповідача. І це є порушенням принципу змагальності сторін.

Верховний Суд зазначає, що на відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів, поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Відповідно до статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.

У частинах першій та другій статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» зазначено, що автентифікація - це електронний процес, що дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-комунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21 (провадження № 12-8гс23) зауважувала, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України).

Аналогічні процесуальні положення закріплені у пункті 1 частини другої статті 76 ЦПК України та частині третій статті 100 ЦПК України.

Подання електронного доказу в паперовій копії саме собою не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу у випадку, якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (див.: постанови Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21).

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 травня 2025 року у справі № 199/9897/22 викладено висновок: «Наказ про передання земельної ділянки у власність, внесений до електронної системи (Електронний документообіг), існує як електронний документ, має юридичну силу оригіналу, якщо він оформлений відповідно до вимог чинного законодавства. Електронний документ, створений з дотриманням вимог законодавства, має таку ж юридичну силу, як і документ на паперовому носії. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях. Оцінка електронного доказу здійснюється судом на загальних підставах, передбачених статтею 89 ЦПК України.».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суд вважає, що правові висновки судів попередніх інстанцій по суті спору є передчасними, оскільки ними не взяті до уваги наведені норми права щодо електронних документів та їх копій, не витребувано від позивача за клопотанням відповідача оригіналів письмових доказів у порядку положень статті 95 ЦПК України і, як наслідок, не встановлені обставини справи на підставі допустимих доказів, тому судові рішення не можуть залишитися без змін.

Крім того, Верховний Суд зазначає, що використання підпису одноразовим ідентифікатором передбачене Законом України «Про електронну комерцію», де міститься також і його визначення.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Водночас згідно з пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

За своїм змістом такий підпис є пін-кодом - алфавітно-цифровою послідовністю, яку отримує особа, що авторизувалася в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції.

Підпис одноразовим ідентифікатором - це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Після отримання ця комбінація має бути введена особою в спеціальне поле на веб-сторінці, і фактично її введення прирівнюється до підписання договору з боку авторизованої особи.

Загалом підпис одноразовим ідентифікатором є одним із видів електронних підписів. У свою чергу, поняття «електронний підпис» визначається в чинному Законі України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги (станом на момент укладення спірного договору Закон мав назву «Про електронні довірчі послуги»). Електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис (пункт 12 частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» (у редакції закону, чинного станом на момент укладення спірного договору) та пункт 15 частини першої статті 1 чинного Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»).

Отже, загалом електронний підпис не обов`язково має бути нанесений чи інакше вбудований у документ, який ним підписується, достатньо того, щоб він будь-яким способом додавався до підписуваного електронного документа або принаймні логічно з ним пов`язувався.

Про те саме зазначається і у визначенні підпису одноразовим ідентифікатором, що міститься в Законі Україні «Про електронну комерцію»: це дані, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому спосіб такого додавання Законом не визначений, так само, як не визначено того, що саме, крім ідентифікації підпису, має забезпечувати електронний підпис одноразовим ідентифікатором.

Крім цього, варто враховувати те, що поняття електронного підпису є родовим і визначає фактично будь-який вид підпису, що може використовуватися в електронному документообігу. Водночас електронні підписи існують різних видів, частина яких передбачена законодавством, а частина є фактично непойменованими видами підписів (такі як підпис за допомогою біометричних даних або підпис шляхом простої вказівки свого ім`я в електронному документі).

Так, Закон України «Про електронну комерцію» називає і визначає такий вид підпису, як електронний підпис одноразовим ідентифікатором. Водночас Закон України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» (у редакції, чинній станом на момент укладення спірного договору - Закон України «Про електронні довірчі послуги») спеціально передбачає такі види електронних підписів, як кваліфікований електронний підпис (далі - КЕП) та удосконалений електронний підпис (далі - УЕП). Ці підписи найчастіше створюються за допомогою технології криптографічного шифрування і виконують найбільш широке коло функцій з технічної точки зору: вони і ідентифікують підписувачів, і підтверджують їхню згоду зі змістом підписуваного документу, і забезпечують цілісність і незмінюваність підписаного документу. Фактично, терміни КЕП і УЕП є аналогами терміну «електронний цифровий підпис», яке раніше використовувалося в законодавстві і було передбачено Законом України «Про електронний цифровий підпис», що на сьогодні втратив чинність.

Водночас, вимоги законодавства до КЕП і УЕП є вищими, порівняно з вимогами до інших видів підписів, зокрема, й електронного підпису одноразовим ідентифікатором, і вказують на спосіб взаємозв`язку цих підписів із документами, які підписуються за їх допомогою.

Так, згідно з пунктом 44 частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» (у редакції, чинній станом на момент укладення спірного договору) УЕП - це електронний підпис, створений за результатом криптографічного перетворення електронних даних, з якими пов`язаний цей електронний підпис, з використанням засобу удосконаленого електронного підпису та особистого ключа, однозначно пов`язаного з підписувачем, і який дає змогу здійснити електронну ідентифікацію підписувача та виявити порушення цілісності електронних даних, з якими пов`язаний цей електронний підпис. В свою чергу, КЕП є різновидом УЕП, а тому так само повинен пов`язуватися з підписуваними даними так, щоб забезпечувати можливість виявити порушення цілісності цих даних. Вимоги до УЕП наразі містяться у статті 17-1 Законі України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», а до КЕП - у статті 19 цього Закону.

Отже, якщо порівнювати електронний підпис одноразовим ідентифікатором із КЕП та УЕП, то основною і єдиною вимогою до першого є забезпечення ідентифікації особи підписувача, тоді як вимоги до КЕП і УЕП стосуються також забезпечення цілісності і незмінюваності даних, що ними підписуються. Тому КЕП і УЕП з технічної точки зору прикріплюються до підписуваних ними даних так, що факт їх використання є очевидним - таке використання змінює формат підписуваного файлу і вимагає застосування спеціальних програмних засобів для перевірки цих підписів і відкриття підписаного з їх допомогою файлу. Натомість електронний підпис одноразовим ідентифікатором не обов`язково повинен поєднуватися із підписуваними ним даними певним чином - він може додаватися до них у будь-який спосіб. Головне, щоб спосіб його додавання до підписаних даних надавав можливість установити, що за його допомогою були підписані ті чи інші дані особою, яка в них указана в якості підписувача.

У разі використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором цей ідентифікатор може бути прикріплений до даних, які ним підписуються, в будь-якій формі і в будь-який спосіб, який надає змогу установити, що за його допомогою були підписані ті чи інші дані саме тією особою, яка в них указана в якості підписувача. Цей ідентифікатор технічно може існувати окремо від підписуваних за його допомогою даних, однак логічно з ними поєднуватися, що може бути встановлено при огляді інформаційно-комунікаційної системи особи, яка згенерувала і надіслала одноразовий ідентифікатор підписувача. Факт поєднання одноразового ідентифікатора з підписаними за його допомогою даними може підтверджуватися тим, що: (а) особа, яка підписала ті чи інші дані, певним чином ідентифікувалася в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта елеткронної комерції, і залишила там свої контактні дані; (б) особа отримала цей ідентифікатор за тими контактними даними, які лишила, і ввела цей ідентифікатор у спеціально відведене поле; (в) ці дії особи були пов`язані саме з її наміром укласти певний договір, що може підтверджуватися тим, що текст договору або посилання на нього візуально розміщувалися поряд із тими полями, в які мав бути введений одноразовий ідентифікатор.

Верховний Суд вважає, що питання достовірності, цілісності і незмінюваності змісту електронного кредитного договору є ключовим у цій справі, оскільки від нього залежить те, чи може цей договір уважатися укладеним у письмовій формі або щонайменше чи можуть окремі його положення вважатися такими, що оформлені саме письмово.

Фактично, оскільки законодавство не вимагає, щоб електронні договори підписувалися тими видами підпису, які забезпечують незмінюваність їхнього змісту (КЕП або УЕП), питання щодо дотримання письмової форми при їх вчиненні зводиться до того, чи можна вважати зміст цих договорів зафіксованим (вимога частини першої статті 207 ЦК України).

Однак відсутність матеріально-правових вимог до фіксації змісту електронного договору не означає, що це питання може ігноруватися в ході судового розгляду.

Воно стає питанням доказування цілісності і незмінюваності електронного документа, в якому міститься відповідний електронний договір, тобто переходить у площину процесуального права. Тому, якщо сторона, яка посилається як на підставу своїх вимог або заперечень на певний електронний договір або окремі його положення, не може довести цілісність і незмінюваність цих положень після укладення відповідного договору, в той час, як інша сторона заперечує факт цілісності і незмінюваності, то відповідні положення договору не можуть бути застосовані, тобто, фактично, є нікчемними.

Подібні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Питання про те, як суд може перевірити достовірність, цілісність і незмінюваність електронного документа, залежить перш за все від виду підпису, за допомогою якого він підписаний. Так, згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» перевірка цілісності електронного документа проводиться шляхом підтвердження удосконаленого або кваліфікованого електронного підпису чи печатки, а в разі накладання на електронний документ електронного підпису чи печатки іншого виду, із застосуванням інших засобів і методів захисту інформації з дотриманням вимог законодавства у сфері захисту інформації.

Якщо електронний документ підписаний за допомогою КЕП або УЕП, суд може перевірити достовірність, цілісність і незмінність даних, які в ньому містяться, за допомогою спеціальних програмних засобів або з використанням спеціальних онлайн-сервісів.

Якщо ж електронний документ підписано за допомогою будь-якого іншого електронного підпису (не КЕП чи УЕП), то суд має здійснити окремі процесуальні дії, спрямовані на перевірку цілісності та незмінюваності даних, які в ньому містяться.

Які саме це мають бути дії, залежить від способу надання відповідного процесуального документу до суду (паперова копія, електронний примірник тощо), формату, в якому цей документ зберігається, особливостей електронного підпису, за допомогою якого він підписаний, тощо. При цьому характер цих процесуальних дій визначається особливостями дослідження електронних доказів, що передбачені процесуальним законодавством.

Так, згідно із частиною першою статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

При цьому, згідно із частиною третьою ст. 100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Водночас частиною п`ятою цієї статті передбачено, якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Отже, якщо до суду подано копію електронного доказу, це саме по собі не означає неприйнятність такого доказу як такого. Лише якщо в учасника справи або в суду виникне сумнів щодо цього доказу, то суд може витребувати в учасника справи, який надав таку копію, оригінал електронного документа.

Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».

Оскільки електронний підпис не завжди може міститися безпосередньо на самому електронному документі або в файлі, який містить цей документ, а може існувати окремо, поєднуючись із електронним документом лише логічно, то з технічної точки зору оригінал електронного документу може зберігатися в декількох файлах, на декількох веб-сторінках, серверах тощо. Тому ознайомлення з таким оригіналом може передбачати вчинення таких дій, як, наприклад: (а) візуальний огляд веб-сторінок, на яких розміщено електронний документ та його електронний підпис; (б) візуальний огляд файлу, в якому зберігається електронний документ, а також акаунту учасника справи на сервісі електронної пошти, який підтверджує, що певній особі засобами електронної пошти надсилався саме цей файл і саме з цього акаунту учасника справи; (в) візуальний огляд інформаційно-комуніційної системи, власником якої створено електронний документ та можливість авторизуватися в цій системі для її користувачів, а також отримати від власника системи відповідний електронний документ за допомогою технічних засобів цієї системи або іншої.

Отже, можливість перевірки судом достовірності, цілісності і незмінюваності електронного документа, залежить перш за все від виду підпису, за допомогою якого він підписаний. Якщо електронний документ підписаний за допомогою КЕП чи УЕП, суд може перевірити достовірність, цілісність і незмінність даних, які в ньому містяться, за допомогою спеціальних програмних засобів або з використанням спеціальних онлайн-сервісів.

Якщо до суду не було надано примірників електронного кредитного договору з підписом за допомогою КЕП чи УЕП (електронний документ підписано за допомогою будь-якого іншого електронного підпису), то суд має здійснити окремі процесуальні дії, спрямовані на перевірку цілісності та незмінюваності даних, які в ньому містяться та з`ясувати: (а) чи направлявся примірник електронного кредитного договору відповідачу на визначену ним електронну адресу або на його акаунт у цій же інформаційно-комунікаційній системі; (б) якщо так, то в якому вигляді він відправлявся (прикріплений файл, посилання на веб-сторінку тощо); (в) чи існує технічна можливість внести зміни до примірника електронного договору після його укладення і направлення відповідачу в односторонньому порядку без його згоди. Відповідно, якщо в ході здійснення цих дій буде встановлено, до прикладу, що відповідачу було надіслано лише посилання на веб-сторінку, де міститься договір, а сам текст договору на цій сторінці викладено у простому ПДФ-форматі, то підтвердження цілісності і незмінюваності тексту цього договору фактично немає, оскільки цей формат дозволяє власнику веб-сторінки (сайту) вносити зміни в односторонньому порядку. Якщо ж договір був направлений відповідачу у вигляді прикріпленого ПДФ-файлу, з електронної адреси позивача, яка чітко дає зрозуміти, що це саме його адреса, і сам текст листа та додатки до нього технічно неможливо змінити, то це є належним підтвердженням цілісності і незмінюваності електронного документа.

Для здійснення відповідного огляду інформаційно-комунікаційної системи з метою ознайомлення з оригіналом електронного документа, у залежності від доказування і з урахуванням конкретних обставин справи, суд може залучити спеціаліста або призначити відповідну судову експертизу (статті 74, 103 ЦПК України).

Таким чином суд вважає за доцільне клопотання представника позивача задовольнити частково.

Так представник відповідача просить витребувати наступне: електронну оферту на укладення Договору № 421175-КС-001 від 22.11.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 ; · електронний акцепт оферти на укладення Договору№ 421175-КС-001 від 22.11.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 ; · електронний договір № 421175-КС-001 від 22.11.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 , ; · електронну заяву-анкету на отримання кредиту за договором № 421175 КС-001 від 22.11.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 ; · електронні докази генерування одноразового ідентифікатора за договором № 421175-КС-001 від 22.11.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 ; · докази надсилання ОСОБА_1 даних в електронній формі алфавітно-цифрової послідовності в інформаційно-телекомунікаційній системі за договором № 421175-КС-001 від 22.11.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 ; · докази, що саме Стрельченко А. С. здійснила акцептування кредитного договору № 421175-КС-001 від 22.11.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 , шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного одноразовим і ідентифікатором; · електронні докази розміщення Правил надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» на сайті в мережі Інтернет та належність цього сайту ТОВ «Бізнес Позика». · оригінал файлу Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика».

При цьому не є зрозумілим, яке відношення до справи мають Правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Мілоан», оскільки кредитний договір укладено (згідно позовної заяви) між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 , тому в цій частині в задоволенні клопотання слід відмовити.

Щодо інших документів, то суд погоджується з позицією представника позивача щодо абстрактності викладення вимог про витребування, тому вважає за необхідне витребувати у позивача наступне: паспорт споживчого кредиту (інформація, обов`язкова для ознайомлення Позичальником) в електронному вигляді з підписом ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором G-8752; докази направлення ОСОБА_1 смс-повідомлення на номер телефону НОМЕР_1 з одноразовим ідентифікатором G-5890 в електронному вигляді; Договір № 421175-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 22.11.2021, укладеного між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 в електронному вигляді з цифровим підписом позивача та одноразовим ідентифікатором G-5890 зі сторони відповідача; Пропозицію укласти Договір(оферта) № 421175-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 22.11.2021 з цифровим підписом позивача в електронному вигляді; Прийняття(акцепт) пропозиції(оферти) щодо укладання Договору № 421175-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 22.11.2021 в електронному вигляді з цифровим підписом позивача та одноразовим ідентифікатором G-5890 зі сторони відповідача; докази розміщення Правил надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» у редакції від 05.11.2021 на офіційному веб-сайті позивача станом на 22.11.2021 в електронному або паперовому вигляді; докази Передачі інформації обраних клієнтом ОСОБА_1 умов кредиту в електронному вигляді.

Керуючись ст.ст.76, 77, 84, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника відповідача про витребування доказів - задовольнити частково.

Витребувати з ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА () інформацію:

- паспорт споживчого кредиту (інформація, обов`язкова для ознайомлення Позичальником) в електронному вигляді з підписом ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором G-8752;

- докази направлення ОСОБА_1 смс-повідомлення на номер телефону НОМЕР_1 з одноразовим ідентифікатором G-5890 в електронному вигляді;

- Договір № 421175-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 22.11.2021, укладеного між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 в електронному вигляді з цифровим підписом позивача та одноразовим ідентифікатором G-5890 зі сторони відповідача;

- Пропозицію укласти Договір(оферта) № 421175-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 22.11.2021 з цифровим підписом позивача в електронному вигляді;

- Прийняття(акцепт) пропозиції(оферти) щодо укладання Договору № 421175-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 22.11.2021 в електронному вигляді з цифровим підписом позивача та одноразовим ідентифікатором G-5890 зі сторони відповідача;

- докази розміщення Правил надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» у редакції від 05.11.2021 на офіційному веб-сайті позивача станом на 22.11.2021 в електронному або паперовому вигляді;

- докази Передачі інформації щодо обраних клієнтом ОСОБА_1 умов кредиту в електронному вигляді.

Ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Суддя О.О. Золотоверха