ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2389/26 Справа № 171/1179/25 Суддя у 1-й інстанції - Ліпчанський С. М. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.,

суддів: Гапонова А.В,,Космачевської Т.В.,

секретар Кругман А.М,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2025 року про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» про стягнення недоотриманої середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (суддя першої інстанції Ліпчанский С.М.),

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» про стягнення недоотриманої середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь недоотриманий середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.03.2020 року по 18.03.2023 року в сумі 75854,47 грн.

Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2025 року провадження у цивільній справі було закрито.

Із вказаною ухвалою суду не погодився ОСОБА_1 , та подав апеляційну скаргу, в якій вказав, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Мотивує скаргу тим, що у справі що розглядається не є однаковими або тотожними предмет та підстава позиву. В справі №171/578/20 предметом спору було скасування наказу № 362-к від 17.03.2020 року про звільнення ОСОБА_1 на підставах відсутності систематичних порушень позивачем трудової дисципліни в наслідок скасування позивачем в судовому порядку наказів про порушення трудової дисципліни (догани). Також позивач в справі №171/578/20 при визнанні звільнення незаконним просив стягнути з Акціонерного Товариства «ДТЕК Дніпроенерго» заробітну плату за час вимушеного прогулу. В справі що розглядається предметом спору є частина заробітку за час вимушеного прогулу з 17.03.2020 року по 17.01.2023 року у зв`язку з незаконним звільненням яку позивач повинен був отримати від Акціонерного Товариства «ДТЕК Дніпроенерго». Підставою для подання позиву в даній справі є розрахунок заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 з 18.03.2020 року по 18.01.2023 року у зв`язку з незаконним звільненням, зроблений апеляційним судом і відображений в постанові Дніпровського апеляційного суду від 14.06.2023 року в справі №171/578/20 та з яким погодився Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постанові від 17.04.2024 року в справі №171/578/20.

ОСОБА_1 просив ухвалу Апостолівського районного суду від 07 листопада 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Від відповідача АТ «ДТЕК Дніпроенерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що Підставою для позову у справі №171/1179/25 апелянт вказує розрахунок заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 з 18.03.2020 по 18.01.2023 у зв`язку з незаконним звільненням зроблений апеляційним судом і відображений в постанові Дніпровського апеляційного суду від 14.06.2023 у справі №171/578/20. Тобто підставою позову апелянт зазначає обставини, встановлені у справі №171/578/20 за наслідками розгляду якої ухвалено остаточне рішення, що набрало законної сили.

Представник відповідача Чепіга В.Л. просила оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

ОСОБА_1 , у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити у повному обсязі.

Представник АТ «ДТЕК Дніпроенерго» - Чепіга В.Л. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених у законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.

Так, у відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18.01.2023 року по справі № 171/578/20 (провадження № 2/211/382/23), позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпроенерго» № 362-к від 17.03.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 за пунктом 3 статті 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на посаді начальника котлотурбінного цеху Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпроенерго». Стягнуто з Акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпроенерго», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , середню заробітну плату за час вимушеного прогулу станом на 17.01.2023 (включно) у сумі 1875065 (один мільйон вісімсот сімдесят п`ять тисяч шістдесят п`ять ) гривень 72 копійки з утриманням з вказаної суми податків та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з Акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпроенерго», , на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 454 ( чотириста п`ятдесят чотири ) грн. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць у сумі 57373 ( п`ятдесят сім тисяч триста сімдесят три ) гривні 36 копійок. Стягнути з Акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпроенерго», , на користь держави судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14.06.2023 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» залишено без задоволення. Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2023 року залишено без змін.

Апеляційним судом в рішенні дійсно зазначено: «Суд першої інстанції вірно зазначив, що на користь позивача слід стягнути суму заборгованості середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17.03.2020 (день звільнення) по 17.01.2020 року, що становить 719 робочих днів. Однак невірно визначився з розміром середньоденної заробітної плати, оскільки обрахував її виходячи з розрахунку за жовтень та листопад 2019 року. Проте останніми повністю відпрацьованими місяцями позивача були вересень та жовтень 2019 року, оскільки частину листопада позивач перебував на лікарняному.

В ході розгляду справи відповідачем суду надано довідку про середній заробіток позивача №64 від 09.06.2023 року, обраховану відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, згідно якої заробітна плата ОСОБА_1 за вересень 2019 року склала 44182,43 грн., за жовтень 2019 року - 44216,26 грн.

Згідно довідки про доходи №63 від 09.06.2023 року, у жовтні 2019 року позивач відпрацював 22 дні, нарахований дохід складає 69779,38 грн., утримання 13633,08 грн., до виплати - 56146,30 грн. Позивач зазначив, що при обрахуванні розміру у довідці №64 не було враховано розмір квартальної премії, яка була йому виплачена в жовтні 2019 року. Крім того згідно довідки по формі ОК-7, розмір фактичного доходу позивача за жовтень 2019 року складає 69118,77 грн.

За таких обставин розрахунок середнього заробітку за вимушений прогул, що підлягає стягненню на користь позивача слід перерахувати. Так, середеньодений заробіток позивача за останні два повних відпрацьованих місяця становить 2713,38 грн. (44182,43 грн. + 69779,38 грн.) / 42 роб.дн.). Середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 1950920,22 грн. (2713,38 грн. * 719 роб.дн.).

Між тим, дана сума перевищує розмір середнього заробітку за вимушений прогул, який було стягнуто на користь позивача за рішенням суду першої інстанції. З урахуванням того, що апеляційний суд переглядає рішення суду у межах доводів та вимог апеляційної скарги, позивач з апеляційною скаргою не звертався, тому колегія суддів вважає, що рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2023 року в частині розміру стягнутого на користь позивача середнього заробітку за вимушений прогул слід залишити без змін.»

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2024 року Касаційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» залишено без задоволення. Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 червня 2023 рок залишено без змін.

Виконавче провадження ВП № 72096264 за вказаним рішенням виконано фактично у повному обсязі, що підтверджено відповідною постановою про закінчення виконавчого провадження від 23.06.2023 року приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області.

За змістом постанови Верховного Суду від 17.04.2024 року у справі №171/578/20, дійсний розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу мав становити 1 950 920,22 грн., тоді як рішенням суду першої інстанції було присуджено 1 875 065,72 грн. Отже, фактично існує різниця у розмірі 75 854,47 грн., яка могла б розглядатись як недоотримана частина середнього заробітку.

Закриваючи провадження у справі на підставі.п.3 ч.1. 255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Для застосування вказаної підстави для закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитись під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» («Brumarescu v. Romania»), пункт 61).

Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (рішення Європейського суду з прав людини від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), пункт 52).

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначено, що: «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)).

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 640/9380/19 (провадження № 61-6741св21), від 15 листопада 2021 року у справі № 428/9280/20 (провадження № 61-12194св21), від 21 грудня 2021 року у справі № 295/983/21 (провадження № 61-13906св21), від 19 січня 2022 року у справі № 766/4505/20 (провадження № 61-14440св21).

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядалися судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) вказано, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом із тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні у ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Подання нових доказів чи інше перефразування підстави позову не буде свідчити про пред`явлення іншого позову, у будь-якому випадку це буде тотожний позов (див. постанову Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 204/7727/19, провадження № 61-1251св23).

Як було встановлено місцевим судом та не заперечується учасниками справи, що рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18.01.2023 року по справі № 171/578/20 (провадження № 2/211/382/23), позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпроенерго» № 362-к від 17.03.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 за пунктом 3 статті 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на посаді начальника котлотурбінного цеху Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпроенерго». Стягнуто з Акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпроенерго», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , середню заробітну плату за час вимушеного прогулу станом на 17.01.2023 (включно) у сумі 1875065 (один мільйон вісімсот сімдесят п`ять тисяч шістдесят п`ять ) гривень 72 копійки з утриманням з вказаної суми податків та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з Акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпроенерго», , на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 454 ( чотириста п`ятдесят чотири ) грн. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць у сумі 57373 ( п`ятдесят сім тисяч триста сімдесят три ) гривні 36 копійок. Стягнути з Акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпроенерго», , на користь держави судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14.06.2023 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» залишено без задоволення. Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2023 року залишено без змін.

Звертаючись із даним позовом позивач вказував на те, що розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу станом на 17.01.2023 (включно) згідно розрахунків колегії судів Дніпровського апеляційного суду, та з яким погодилася колегія суддів Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, становить 1 950 920,22 грн. За таких обставин позивач вважає що ним не дотримано від Акціонерного Товариства «ДТЕК Дніпроенерго» середнього заробітку за час вимушеного прогулу в наслідок незаконного звільнення з 18.03.2020 року по 18.03.2023 року 1950920,22 грн. - 1 875 065,72 грн.=75854,47 грн

До матеріалів справи позивачем було долучено копію постанови Верховного Суду від 17 квітня 2024 оку 3 справі № 171/578/20, з якої вбачається, що «Колегія суддів звертає увагу, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, установивши середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням двох останніх відпрацьованих місяців (вересень, жовтень 2019 року), дійшов висновку про те, що ця сума перевищує розмір середнього заробітку за вимушений прогул, який було стягнуто на користь позивача за рішенням суду першої інстанції, однак в зв`язку з відсутністю доводів апеляційної скарги з цього приводу, залишив без змін рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2023 року у частині розміру стягнутого на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Тому доводи касаційної скарги щодо розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу з порушенням розділу ІІІ Порядку № 100 та без урахування Загального порядку преміювання працівників за основні результати господарської діяльності AT «ДТЕК Дніпроенерго» колегія суддів до уваги не бере».

Згідно ч.5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до висновку якого дійшла колегія суддів ВС/КЦС у постанові від 09.12.2019 прийнятій за результатами розгляду справи №337/1253/16-ц, преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Тобто, зазначені позивачем підстави у даному позову, вже булу предметом розгляду цивільної справи № 171/578/20, якою остаточно було вирішено щодо стягнення заборгованості за середнім заробітком.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами набрало законної сили рішення з приводу спору між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав , а отже вимоги викладені у позовній заяві ОСОБА_1 у даній справі, є тотожними із вимогами у справі № 171/578/20, при цьому позивачем вказується новий період заборгованості з 18.03.2020-18.03.2023 року, однак підставами звернення позивачем все одно зазначає, щодо незаконного наказу про звільнення №362-к від 17.03.2020 року.

Крім того, самими позивачем вказано у позові, що на його користь не було саме достягнуто суму середнього заробітку у розмірі 75854,47 грн

Отже, закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції вірно виходив із того, що між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав суду є судове рішення, яке набрало законної сили, а тому колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги щодо наявності правових підстав для скасування цієї ухвали суду.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна протии України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

А.В.Гапонов

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 5 березня 2026 року.

Головуючий-суддя О.В. Халаджи