Справа № 638/4020/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова

у складі головуючого судді Заварзи Т. В.,

за участю секретаря судового засідання Яворського В. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території, -

В С Т А Н О В И В:

27 лютого 2026 року на адресу Шевченківського районного суду м. Харкова надійшла заява ОСОБА_2 , в особі представника - адвоката Фурмана Юрія Анатолійовича про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території, у якій заявник просить встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кадіївка.

Заява мотивована тим, що заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , який проживав та помер на тимчасово окупованій території у м. Кадіївка, Луганська область.

Факт смерті підтверджується медичним свідоцтвом про смерть від 12.02.2026 та свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 . Стверджує, що встановлення факту смерті необхідно йому для отримання спадщини.

Заявник у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, у якій просив суд розглянути справу без нього, до вказаної заяви долучив копію заповіту.

Заявник визначає зацікавленою особою Шевченківський відділ ДРАЦС м. Харкова, водночас належною заінтересованою особою у справі в цьому випадку є Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, який суд з урахуванням вимог про невідкладний розгляд вказаних категорій справ, і залучає до участі у справі. Так, заінтересовані особи в окремому провадженні повинні бути залучені до участі у справі також з ініціативи суду або можуть вступити у справу з власної ініціативи.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд доходить таких висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_1 , батьком якого є ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим "Гор. бюро ЗАГС г. Рудный, Кустанайской области" 02.07.1962.

Відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Попаснянським РВУМВС України в Луганській області 24 грудня 1998 року, ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Це також підтверджується довідкою від 25.11.2014 про взяття на облік внутрішньопереміщеної особи.

Згідно з медичним свідоцтвом про смерть серії 43/77 № 271000139 від 12.02.2026 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 на тимчасово окупованій території м. Стаханов Луганська область.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Стаханов "луганская народная республика".

Відповідно до копії заповіту, складеного у м. Сєверодонецьк Луганської області 23 травня 2017 року, посвідченого нотаріусом Кізімою В. В., ОСОБА_3 усе своє майно заповідав ОСОБА_1 .

Інших доказів у заявниці немає, можливість їх отримати відсутня.

Суд, приймаючи рішення у цій справі, виходить з висновків Верховного суду, зокрема, у справі № 607/1612/23. Так, у постанові від 25 жовтня 2023 року Верховний суд зазначив, вирішуючи в окремому провадженні справи про встановлення факту смерті особи після 23 лютого 2022 року на тимчасово окупованій території України, суди не можуть ігнорувати обставини, в яких опинилися заявники після повномасштабного військового вторгнення російської федерації на територію України та об`єктивні складнощі, які можуть виникнути у них при наданні доказів на підтвердження відповідного факту.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» для забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях органи державної влади та їх посадові особи, діючи на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України вживають заходів для захисту прав і свобод цивільного населення.

Частиною першою статті 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Положеннями статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

У практиці Європейського суду з прав людини розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.

При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд може застосувати загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадян України).

Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо смерті людини, з метою захисту прав громадян України, ніяким чином не легітимізує таку владу. Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави.

Встановлення факту смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника.

На підставі вище викладеного, керуючись статтею 317 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території - задовольнити.

Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , у селі Демковці, Старокостянтинівського району, Хмельницької області, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Стаханов Луганська область.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Копію рішення суду невідкладно направити до Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (61058, Україна, Харківська обл., місто Харків, пров. Людмили Гурченко, буд. 3-Е) для державної реєстрації смерті ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Учасники справи:

Заявник: ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання як ВПО: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа: Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, адреса місцезнаходження: пров. Людмили Гурченко, буд. 3-Е, м. Харків, 61058, .

Повний текст рішення складено 02.03.2026.

Суддя Т. В. Заварза