ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/206/26Головуючий по 1 інстанції
Справа № 702/379/25 Категорія: 302070000 Нейло І. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

Сіренка Ю.В., Василенко Л.І., Фетісової Т.Л.,

секретар: Івануса А.Д.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач Приватне підприємство «Лювайс»;

особа, яка подала апеляційну скаргу представник Приватного підприємства «Лювайс» адвокат Домачук Володимир Анатолійович;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника Приватного підприємства «Лювайс» адвоката Домачука Володимира Анатолійовича на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 24 жовтня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Лювайс» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в :

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПП «Лювайс» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серія ЯД № 972032 від 20.02.2008, йому належить земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0430 площею 3,6724 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сарнівської сільської ради Уманського району Черкаської області. Зазначена земельна ділянка перебувала в користуванні ПП «Лювайс». Після завершення в 2019 році дії договору оренди земельної ділянки позивач та представник відповідача усно домовились про продовження строку дії договору на шість років. Звернувшись до відповідача з вимогою про повернення спірної земельної ділянки дізнався, що ніби-то між ним та ПП «Лювайс» була укладена письмова додаткова угода до договору оренди спірної земельної ділянки, згідно з якою строк дії договору оренди було продовжено до 31.12.2030. Позивач вважає, що він не укладав додаткову угоду до договору оренди спірної земельної ділянки від 06.04.2009, тому вважає, що відповідач використовує спірну земельну ділянку без законних підстав, порушуючи його права як власника земельної ділянки.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 24 жовтня 2025 року позов задоволено.

Зобов`язано ПП «Лювайс» повернути ОСОБА_1 в користування належну йому на праві власності земельну ділянку площею 4,2832 га з кадастровим номером :02:001:0272, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Жовтневої сільської ради Уманського (колишній Монастирищенський) району Черкаської області.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що оскільки в матеріалах справи відсутні докази підписання договору оренди спірної земельної ділянки між ОСОБА_1 та ПП «Лювайс», договірні відносини між сторонами є такими, що не відбулись.

Реєстрація права оренди (договору оренди) щодо неукладеного договору оренди землі № 1 від 14.01.2019 не відповідає вимогам закону та порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження його власністю - земельною ділянкою.

Не погодившись з рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 24 жовтня 2025 року представник ПП «Лювайс» - адвокат Домачук В.А. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що належна позивачу земельна ділянка з 2009 до 2019 років перебувала в користуванні ПП «Лювайс» на підставі договору оренди.

У 2019 році позивач погодився поновити договір оренди на новий строк та протягом 2019-2024 років отримував орендну плату, що останнім не заперечувалося.

ПП «Лювайс» до суду першої інстанції було надано належним чином засвідчену копію договору оренди та додаткових угод.

Скаржник, враховуючи положення Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладення договору оренди спірної земельної ділянки, вважає, що за відсутності письмових заперечень щодо продовження договору оренди землі, такий договір після закінчення його строку, є поновленим на новий строк.

Крім того, у разі, якщо договір виконується обома сторонами, то кваліфікація договору як неукладеного виключається.

07.01.2026 до Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 адвоката Олійник Н.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, що після закінчення 06.04.2019 строку дії договору оренди, будь-яких інших договорів оренди щодо спірної земельної ділянки чи додаткових угод сторони у справі не укладали. Кошти, сплачені відповідачем в період 2019-2024 років, останній сприймав як плату за фактичне користування земельною ділянкою.

Відтак, у відзиві на апеляційну скаргу сторона позивача вважала рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін. Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 3500,00 грн.

12.01.2026 до Черкаського апеляційного суду від представника ПП «Лювайс» - адвоката Домачука В.А. через підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому скаржник зазначає про визнання позивачем у позові та в суді першої інстанції факту укладення в 2019 році з відповідачем договору оренди на новий строк, отримання орендної плати та відсутність заборгованості за договором.

Окрім того, скаржник заперечує щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, заявлених стороною позивача, вказуючи, що відповідно до матеріалів справи, вказані кошти були сплачені позивачем на рахунок фізичної особи-підприємця.

Заслухавши доповідь судді, учасників справи та їх представників, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з огляду на таке.

Із матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку ЯД № 972032, виданого 20.02.2008, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0430 площею 3,6724 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сарнівської сільської ради Уманського району Черкаської області (а.с. 6).

Відповідно до копії договору оренди землі № 445 від 06.04.2009, укладеного між ПП «Лювайс» (орендар) та ОСОБА_1 (орендодавець), орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться в адмінмежах Сарнівської сільської ради, площею 3,6724 га. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 41004,00 грн. Строк дії договору становить 10 років. Після закінчення строку дії договору, орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Орендна плата вноситься у формі та розмірі 3 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що становить 1230,00 грн, або 1000 кг с/г продукції (а.с. 8-9).

Вказаний договір оренди був зареєстрований у Монастирищенському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що в державному реєстрі земель вчинено запис від 20.05.2009 № 29.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав від 23.07.2024 № 387866751, земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0430 площею 3,6724 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного с/г виробництва, розташована на території Сарнівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, яка на праві власності належить ОСОБА_1 , перебуває у користуванні ПП «Лювайс» () на підставі договору оренди землі № 888 від 20.05.2019 та додаткової угоди № 1 від 14.01.2019 до договору оренди землі. Право оренди зареєстроване в реєстрі 28.05.2019 (а.с.7).

Перебування спірної земельної ділянки у фактичному користуванні ПП «Лювайс» сторонами у справі не заперечується.

Однак, позивач заперечує існування договірних відносин з ПП «Лювайс» щодо оренди спірної земельної ділянки та зазначає, що відповідач використовує належну йому земельну ділянку без законних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 листами від 29.07.2024 та від 20.08.2024 повідомляв відповідача про відсутність наміру продовжувати договір оренди землі № 445 від 06.04.2009, строк дії якого закінчився 20.05.2019. ОСОБА_1 також просив надати докази, на підставі яких вказаний договір оренди було продовжено до 31.12.2030, про що наявні відомості в реєстрі речових, а відтак на підставі чого відповідач користується земельною ділянкою позивача (а.с. 11-15). Проте, витребувану інформацію ПП «Лювайс» ОСОБА_1 не надало.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно зі статтею 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Частиною першою статті 4, частиною першою статті 5 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.

Отже право оренди виникає на підставі договору оренди, укладеному між орендодавцем і орендарем.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (частина перша статті 16 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (частина перша статті 206 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України "Про оренду землі" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до абзацу першого частини першої, абзацу першого частини другої статті 207 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Наслідком непідписання письмового правочину його стороною, за відсутності доказів фактичного вчинення такого правочину (вираження сторонами волевиявлення на його укладення, узгодження істотних умов або його виконання сторонами), є його неукладеність.

У постанові від 27 листопада 2024 року в справі № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23) Велика Палата Верховного Суду констатувала, що відсутність підпису (чи його підроблення) сторони правочину, щодо якого передбачена обов`язкова письмова форма, за загальним правилом не свідчить про недійсність цього правочину, а вказує на дефект його форми та за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення свідчить про неукладеність такого правочину. Тобто йдеться не про дефект волевиявлення сторони, а про його цілковиту відсутність. Таким чином, неукладеність договору у зв`язку з недотриманням встановленої для нього законом обов`язкової письмової форми, зокрема й щодо його підписання, повинна насамперед корелюватися з відсутністю у сторони правочину будь-якого волевиявлення на його укладення, тобто якщо особа фактично не є учасником договірних правовідносин, про що, зокрема, може свідчити факт непідписання договору цією особою чи підписання його від імені сторони іншою неуповноваженою особою (підроблення підпису). Відсутність або підроблення підпису сторони (яка у зв`язку із цим фактично не є учасником договірних правовідносин) на письмовому правочині створює презумпцію відсутності волевиявлення сторони на виникнення, зміну чи припинення цивільних правовідносин, яка може бути спростована письмовими доказами, засобами аудіо, відеозапису та іншими доказами, що підтверджують факт наявності волевиявлення на укладення правочину у сторони, яка заперечує проти цього. Натомість неспростування цієї презумпції свідчить про неукладеність договору, яка ґрунтується на положеннях абзацу першого частини першої статті 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Неукладений правочин не може бути визнаний недійсним чи вважатися нікчемним (недійсним на підставі вимог закону), оскільки недійсність правочину як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів (щодо яких було виражено волевиявлення сторін правочину) або ж їх відновлювати.

Подаючи позов, ОСОБА_1 зазначав, що не підписував ні договір оренди землі № 888 від 20.05.2019, ні додаткової угоди № 1 від 14.01.2019 до договору оренди землі, що стали підставою для реєстрації 28.05.2019 за відповідачем права оренди на земельну ділянку позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, під час розгляду даної справи, ухвалою зобов`язав відповідача надати оригінали договору оренди землі № 888 від 20.05.2019 та додаткової угоди до договору оренди землі № 1 від 14.01.2019, на підставі яких 28.05.2019 за відповідачем було зареєстровано право оренди на спірну земельну ділянку.

Однак, відповідач листом повідомив суд про відсутність оригіналів вказаних документів.

У судовому засіданні в суді першої інстанції 16.10.2025, згідно з протоколом судового засідання, суд відмовив представнику відповідачу в долученні копій договору оренди землі № 888 від 20.05.2019 та додаткової угоди № 1 від 14.01.2019, у зв`язку з їх неналежним оформленням (а.с. 74-76).

Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні докази підписання 20.05.2019 договору оренди спірної земельної ділянки між ОСОБА_1 та ПП «Лювайс», суд висновує, що договірні відносини між сторонами є таким, що не відбулись.

Разом з тим, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22) зазначено, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію. Тому належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону № 1952-IV судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23) зазначено, що «належним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача. Тому позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди щодо земельної ділянки з одночасним припиненням такого права не є належним способом захисту порушеного права; ОСОБА_1 позовних вимог про визнання відсутнім права оренди не заявляла, у зв`язку із цим відсутні підстави для вирішення питання про кваліфікацію договору оренди землі та додаткової угоди до нього як неукладених. Аналогічно і доводи ТОВ «Західна агровиробнича компанія» щодо обставин добросовісності орендодавця, яка отримувала орендну плату від відповідача, належить оцінювати за умови звернення орендодавця із належною вимогою. За таких обставин в задоволенні позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди ТОВ «Західна агровиробнича компанія» щодо спірної земельної ділянки з одночасним припиненням такого права належить відмовити з огляду на обрання позивачем неналежного способу захисту. Тому вимога про повернення позивачу спірної земельної ділянку може бути заявлена та вирішена по суті разом з вимогою про визнання відсутнім права її оренди у ТОВ «Західна агровиробнича компанія»».

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Диспозитивність один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21)).

У справі, що переглядається, позивач просив усунути йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою, шляхом зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку її законному власнику ОСОБА_1 .

Колегія суддів зазначає, що належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. При цьому судове рішення про визнання відсутнім права оренди є підставою для державної реєстрації припинення права оренди.

Будь-яке інше судове рішення за змістом пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є підставою для державної реєстрації припинення права оренди.

Вимога про повернення позивачу спірної земельної ділянки може бути заявлена та вирішена по суті разом з вимогою про визнання відсутнім права її оренди у ПП «Лювайс».

Вказаний висновок також корелюється з висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 24 липня 2025 року в справі № 136/2311/21.

Слід зазначити, що судове рішення не повинне породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц).

Тобто, судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, забезпечувати відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи та прийняття оскаржуваного рішення, не врахував зазначених обставин та не взяв до уваги обрання позивачем неефективного способу захисту, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Відтак, апеляційний суд висновує про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування оспорюваного рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Приватного підприємства «Лювайс» адвоката Домачука Володимира Анатолійовича задовольнити частково.

Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 24 жовтня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Лювайс» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Лювайс» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2026 року.

Судді Ю.В. Сіренко

Л.І. Василенко

Т.Л. Фетісова