Провадження № 22-ц/812/281/26 Головуючий суду першої інстанції Гапоненко Н.О.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2026 року м. Миколаїв Справа № 761/38638/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла його представниця ОСОБА_2 , на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 14 жовтня 2025 року, повне судове рішення складено 24 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Гапоненко Н.О., в залі судового засідання в с-ще Березанка, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

20 жовтня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позов мотивований тим, що 20 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладеного договір про споживчий кредит № 4150168, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 10 000грн.

Кредит надано строком на 5 днів, тобто до 25 грудня 2021 року.

Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту відповідно до Графіку, що є додатком до кредитного договору, а також сплатити комісії та проценти за користування кредитом в розмірі передбаченому пунктом 1.5 кредитного договору.

Позичальник здійснив продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах на загальний строк 60 днів.

Разом з тим, позивач добровільно припинив нарахування процентів, починаючи з 247 лютого 2022 року.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору у нього виникла заборгованість перед банком в розмірі 41 725 грн.

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 14 жовтня 2026 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Мілоан», заборгованість за договором про споживчий кредит від 20 грудня 2021 року № 4150168 в сумі 41 725 грн, з яких сума боргу за кредитом 10 000 грн, сума комісії за надання кредиту 1 100 грн, проценти за користування кредитом з 21 грудня 2021 року по 25 грудня 2021 року включно - 625 грн, проценти за користування кредитом з 26 грудня 2021 року до 23 лютого 2022 року 30 000 грн, та судовий збір в сумі 2 684 грн, усього стягнути 44 409 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що сторони узгодили розмір кредиту, строк та умови його надання, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання цього договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором L60323.

Відповідачем не надано суду жодних доказів своєчасного та у повному обсязі виконання умов кредитного договору у строки, передбачені цим правочином.

Не погодившись з рішення суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла його представниця ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його змінити в частині сплати судового збору та скасувати в частині вимоги про стягнення процентів з 26 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 30 000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, щосуд не врахував письмових заперечень відповідача, наданих під час розгляду справи.

Відповідно до пункту 2.23 Кредитного Договору після спливу строку кредитування нарахування процентів за користування кредитом припиняється та розмір стандартної ставки не може бути змінено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди позичальника

ОСОБА_1 визнає заборгованість за кредитним договором у сумі 10 000 грн, відсотків за користування кредитом у період з 20 грудня 2021 року по 25 грудня 2021 року у сумі 625 грн та комісії за видачу кредиту у сумі 1 100 грн, але не погоджується з вимогами щодо сплати заборгованості за користування кредитом у період з 26 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 у сумі 30 000 грн

У додатку № 1, що є невід`ємною частиною до Договору, зазначено, що за період 5 кредитних днів відсотки за користування кредитом становлять 625 грн, а тому стягненню з відповідача підлягають відсотки за користування кредитом саме в розмірі, зазначеному в Додатку № 1 до Договору кредиту, адже вони були самостійно визначені кредитором саме як проценти за «користування кредитом» в межах строку кредитування.

Так, за умовами кредитного договору сторони встановили строк кредитування - 5 днів (до 25 грудня 2021 року).

ТОВ «Мілоан» просило стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку. При цьому позивач не заявив вимоги про стягнення процентів, які передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до цього, з урахуванням суми неповернутого кредиту, процентної ставки за кредитом і строку кредитування розмір заборгованості становить: 11 725 грн.

Разом з тим, за договорами про надання споживчого кредиту загальна заборгованість за тілом кредиту, нарахованими відсотками та комісією становить 11 725 грн, що становить 28,10 % від ціни позову. Таким чином, з ОСОБА_1 , можливе стягнення на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог судовий збір в сумі 754,20 грн (2 684 : 100% х 28,10%), що становить 28,10% від сплаченого при поданні позову судового збору

ТОВ «Мілоан» надав відзив на апеляційну скаргу.

В своєму відзиві позивач зазначав, що підписанням договору про споживчий кредит сторони досягли згоди щодо умов, зокрема про нарахування відсотків та можливості продовження строку кредитування, отже нарахування відсотків за кредитним договором в загальному розмірі 30 625 грн є правомірним, з чим правомірно погодився суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Позивач просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 20 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 4150168, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 10 000,00 грн строком на 5 днів з 20 грудня 2021 року (пункт 1.3 договору); дата повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 25 грудня 2021 року (пункт 1.4 договору); орієнтовна загальна вартість кредиту 11 725 грн (пункт 1.5.1 договору); комісія за надання кредиту 1 100 грн, яка нараховується за ставкою 11,00 відсотків від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом 625 грн, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожний день строку користування кредитом (пункт 1.5.2 договору); стандартна базова процентна ставка 5,00% (пункт 1.6 договору).

Згідно з пунктом 2.1 договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок

Пунктом 2.3 договору передбачена пролонгація кредитного договору.

Згідно з підпунктами 2.3.1.1, 2.3.1.2 пункту 2.3. договору, позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту наведені у таблиці пункт 2.3.1. договору.

Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за ставкою, визначеною пунктом 1.5.2 договору. Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строкову кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється у випадку, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тіло кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в пункті 1.6 договору.

Пунктом 2.4 договору передбачено строк повернення кредиту та сплата винагород.

Відповідно до пункту 2.4.1 позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого пунктом 1.4, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування.

У випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання позичальника за цим договором, у тому числі, але не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь кредитодавця, встановлені умовами цього договору, то така заборгованість повинна бути сплачена позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений пунктом 1.4 договору або у дату завершення періоду пролонгації. Якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно пункту 1.3 та пункту 2.3 цього договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4, пунктом 3.2.5 договору (пункт 2.4.2 договору).

Згідно із пунктом 3.3.2. договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі, передбачені цим договором, у порядку, строки та терміни, передбачені пунктами 1.1.-1.6. та пунктом 2.4. цього договору.

Відповідно до пункту 4.2 договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою пунктом 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні частини 2 статті 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої пунктом 1.6 договору. Обов`язок позичальника зі сплати таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця.

Згідно із пунктом 6.1. договору, цей кредитний договір укладався в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Розміщені в особистому кабінеті позичальника проєкт цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення ТОВ «Мілоан» електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається ТОВ «Мілоан» електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником ТОВ «Мілоан» через веб-сайт, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номера позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника (пункт 6.2. договору).

За змістом пункту 6.3. договору, позичальник, приймаючи пропозицію ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору, також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що він: ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил; не перебуває під впливом алкогольних, наркотичних, психотропних, токсичних речовин, здатний усвідомлювати значення своїх дій та управляти своїми вчинками; на момент підписання кредитного договору не існує ніяких обставин, які могли б негативно вплинути на платоспроможність позичальника та/або які створюють загрозу належному виконанню цього договору про які він не повідомив ТОВ «Мілоан» (судові справи, майнові вимоги третіх осіб тощо); вся інформація надана ТОВ «Мілоан», в т.ч. під час заповнення та відправлення заяви отримання кредиту, є повною, актуальною та достовірною; відповідає вимогам заявника, що встановлені розділом 2 правил; не є військовослужбовцем та не проходить один з видів військової служби.

Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (пункт 6.4. договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (пункт 6.5. договору).

Згідно із пунктом 7.1 договору, цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Додатком № 1 до договору є графік платежів, яким визначено до сплати сума кредиту, проценти за користування кредитом, комісія за надання кредиту.

Додатком № 2 до договору про споживчий кредит № 4150168 є паспорт споживчого кредиту.

Укладення зазначеного договору, його умови, суму боргу за тілом кредиту, комісією та процентами, нарахованими за перші 5 днів дії договору відповідач не оспорює.

ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, надавши відповідачу визначені договором кредитні кошти, що підтверджено довідкою АТ КБ «Приват Банк», згідно із якою 20 грудня 2021 року через систему платежів LigPayST проведено фінансову операцію по переказу коштів за договором № 4150168 у сумі 10 000 грн на картку 5457-08ХХ-ХХХХ-ХХ88, власником якої є ОСОБА_1 ..

Натомість відповідач взяті на себе за договором зобов`язання перед ТОВ «Мілоан» не виконав, оскільки не вносив платежі, передбачені умовами кредитного договору, проценти за користування кредитом та не сплатив комісію.

У зв`язку з відсутністю здійснення платежів на виконання умов кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість, яка станом на 23 лютого 2022 року складає 41 725 грн, у тому числі: сума боргу за кредитом 10 000 грн, сума комісії за надання кредиту 1 100 грн, проценти за користування кредитом з 21 грудня 2021 року по 25 грудня 2021 року включно 625,00 грн, проценти за користування кредитом з 26 грудня 2021 року до 23 лютого 2022 року 30 000,00 грн, що підтверджено розрахунком заборгованості, відомостями про щоденне нарахування та погашення за кредитним договором, графіками продовження строку кредитування кредитом (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах згідно з пункт 2.3.1.2 договору.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15 ЦК України, частина 1 статті 16 ЦК України).

За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Суди встановили, що договір про споживчий кредит від 20 грудня 2021 року був укладений сторонами в електронній формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У справі, що переглядається, судом установлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позивача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого позивач надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору.

Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20.

Аргументи апеляційної скарги про безпідставне стягнення процентів (плати за користування кредитом) після закінчення строку кредитування є необґрунтованими.

Можливість стягнення процентів (плати за користування кредитом) після закінчення строку кредитування передбачено пунктом 2.3 кредитного договору, який укладено між сторонами.

За змістом положень пункту 2.3. Договору сторони погодили, що строк кредитування може бути продовжений (пролонгований) на пільгових чи на стандартних умовах.

На пільгових умовах продовження строку кредитування відбувається строком на три, сім та п`ятнадцять днів за умови сплати позичальником комісії і частини заборгованості за кредитом (тілом).

Між тим, як встановлено судом першої інстанції відповідач будь-які платежі щодо повернення кредиту за вказаним договором про споживчий кредит до 25 грудня 2021 року та в подальшому не сплачував.

У такому разі продовження строку кредитування відбувається на стандартних умовах (пункт 2.3.1.2. Договору), а саме, у разі, якщо після завершення строку кредитування позичальник продовжує користуватися кредитними коштами, строк кредитування сторони визначили тривалістю у шістдесят днів.

За такого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення процентів (плати за користування кредитом) після закінчення строку пролонгації кредитування у розмірі 30 000 грн за період з 26 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а фактично зводяться до обґрунтувань апеляційної скарги тими ж обставинами, що і у відзиві на позовну заяву, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, з якою погоджується й апеляційний суд.

Відповідач ОСОБА_1 оскаржував рішення суду першої інстанції тільки в частині позовних вимог про стягнення 30 000 грн в рахунок процентів за користування кредитними коштами у період з 26 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року, в іншій частині це судове рішення не оскаржувалось, а тому апеляційним судом в цій частині його обґрунтованість та законність не перевірялись.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо відсутні підстави для його зміни або скасування

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 14 жовтня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Згідно із підпунктом "в" пунктом 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки за результатами апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, суд не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла його представниця ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 14 жовтня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повне судове рішення складено 02 березня 2026 року.