ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3903/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Кулика С.В., за участю секретаря Щербак А.О., розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

До Дарницького районного суду м. Києва звернувся представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 08.06.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір № 150407119. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір відступлення права вимоги № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 150 від 07.09.2021 року ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 150407119. Між ТОВ «Талон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» 20.10.2022 року укладено договір факторингу №20102022, відповідно до умов якого ТОВ «Талон Плюс» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру права вимоги № 2 від 06.03.2023 року до договору факторингу №20102022, позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 150407119 в сумі 32239,81, з яких 7999,40 грн., - сума заборгованості по основному боргу та 24240,41 грн., сума заборгованості по відсоткам.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.02.2024 року відкрито провадження по вказаній справі, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Від відповідача надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначено, що відповідач не визнає позовні вимоги, вважає їх недоведеними. Зазначено, що позивач не надав суду належний розрахунок суми боргу за кредитними договорами. Вказано, що суд не повинен брати до уваги інформативну таблицю-довідку ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в якості доказу про наявну заборгованість, оскільки позбавлений можливості перевірити заявлені позивачем вимоги в частині обґрунтованості та правильності наданого розрахунку заборгованості. Крім того з вказаного розрахунку вбачається, що нарахування заборгованості здійснюється за період з 21.10.2022 року по 31.11.2023 року. Так відповідно до п.4.1. кредитного договору № 150407119 від 08.06.2021 року, строк дії цього договору обчислюється з моменту підписання електронним підписом та до закінчення надання кредиту. Також відповідно до п.1.7 кредитного договору кредит надається строком на 30 днів, тобто 08.07.2021 року. В свою чергу позивач здійснює нарахування боргу не з моменту укладення договору, а більше ніж через 1 рік після його закінчення і за період з 21.10.2022 року по 31.11.2023 року тобто фактично ще нараховує 1 рік боргу. Також зазначено, що позивач не надає документального підтвердження укладення договорів факторингу і переходу права вимоги за кредитними договорами. Кредитний договір № 150407119 укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було погоджено 08.06.2021 року, разом з цим договір факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», за яким останнім нібито перейшло право вимоги за кредитним договором № 150407119, було укладено ще в 2018 році, тобто задовго до укладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем кредитного договору № 150407119. Разом з цим позивачем не надано до суду копію договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс». З урахуванням викладеного просить суд відмовити в задоволенні позову.

Від представника позивача надійшли заперечення на письмові пояснення, відповідно до яких зазначено, що електронний договір укладений сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором що узгоджується з вимогами законодавства. Жодних заперечень з приводу того, що відповідач не погодився з умовами та правилами надання кредиту під час укладення та підписання вищезазначеного договору відповідачем висловлено не було. Обставини укладення вищевказаного договору відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами. Відповідач був належним чином ознайомлений з умовами вищезазначеного договору. При цьому вказаний договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавались недійсними, а тому є таким, що відповідає волевиявленню сторін. Доводи відповідача щодо необгрунтованості доданого розрахунку заборгованості та його неналежності не можуть бути враховані, оскільки належних та допустимих доказів, які спростовують інформацію викладену у розрахунку заборгованості відповідачем не надано. Відповідач не погоджуючись з відповідним розрахунком заборгованості має право подати контррозрахунок. Однак, будь-яких належних та допустимих доказів, які спростовують позовні вимоги позивача, відповідачем не надано. Крім того, зазначено, що оригінали договору відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, разом з додатками до нього знаходяться безпосередньо у сторін договору - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс». ТОВ «ФК «ЄАПБ» не є стороною вищезазначеного договору відступлення права вимоги, і не здійснювало контроль за процесом його укладення та виконання, тому одним із оригіналів повного тексту цього договору, та додатками до нього, не володіє і не може володіти згідно чинного законодавства України. Крім того, в реєстрі боржників до договору відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28.11.2018 року містяться дані щодо боржників право вимоги по яким в подальшому до ТОВ «ФК» ЄАПБ» не відступались, тому реєстр боржників являється комерційною таємницею ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс». Також вказано, що ТОВ «Таліон Плюс» укладаючи договір факторингу з ТОВ «ФК «ЄАПБ» гарантував дійсність відступлення права вимоги, що узгоджується з умовами договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року. Крім того вказано, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх прав вимоги. датою відступлення права вимоги за кредитним договором № 150407119 від ТОВ «Таліон Плюс» є 07.09.2021 року. У зв`язку з чим просили позов задовольнити в повному обсязі, розгляд справи проводити без участі представника позивача.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд дослідивши матеріли справи приходить до наступного

Судом встановлено, що 08.06.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір № 150407119, відповідно до умов якого ОСОБА_1 , отримала від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошові кошти у розмірі 8000,00 грн., строком на 30 днів.

Відповідно до платіжного доручення від 08.06.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було перераховано ОСОБА_1 , грошові кошти у розмірі 8000,00 грн., згідно договору 3 150407119 від 08.06.2021 року.

31.12.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду до договору факторингу № 28/1118-01, якою викладено в новій редакції договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

20.10.2022 року між ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до якого ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів», набуло право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 до договору факторингу № 2102022 від 20.10.2022 року ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 , за кредитним договором № 150407119 в сумі 32239,81 грн., з яких 7999,40 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 24240,41 грн., сума заборгованості за відсотками.

Як визначено у ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як визначено у ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги).

Стаття 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 518 ЦК України, боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

За положеннями ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Статтею 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Як визначено у ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У частині ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено що, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі

Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту, суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Відповідно до ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У статті 204 ЦПК України закріплено презумпцію правомірності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до розрахунків, наданих позивачем та перевіреного судом, заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №150407119 у розмірі 32239,81 грн., з яких: 7999,40 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 24240,41 грн. - сума заборгованості за процентами за користування позикою.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У частині 1 ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено факт укладення між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитного договору № 150407119 від 08.06.2021 року, відповідно до умов якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 8000,00 грн., що підтверджується матеріалами справи, зокрема платіжним дорученням про перерахування відповідних коштів. Право вимоги за вказаним кредитним договором у подальшому було відступлено за договорами факторингу, у зв`язку з чим позивач набув статусу нового кредитора у зобов`язанні. Надані позивачем документи, зокрема договір факторингу та витяг з реєстру прав вимоги, підтверджують перехід до позивача права грошової вимоги до відповідача.

Доводи відповідача щодо недоведеності позовних вимог та необґрунтованості розрахунку заборгованості суд оцінює критично, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами. При цьому суд враховує, що відповідачем не надано доказів на підтвердження сплати будь-яких грошових коштів у рахунок погашення кредитної заборгованості ані позивачу, ані первісному кредитору. Також відповідач, заперечуючи проти наданого позивачем розрахунку заборгованості, не подав до суду власного контррозрахунку, який би спростовував наведені позивачем дані щодо розміру заборгованості. За таких обставин суд приходить до висновку, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є належним доказом розміру заборгованості, а доводи відповідача зводяться лише до незгоди з позовними вимогами та не підтверджені належними доказами.

Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлений факт отримання відповідачем кредитних коштів, неналежне виконання нею зобов`язань щодо їх повернення та сплати процентів, а також відсутність доказів погашення заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 205, 207, 525, 526, 530, 551, 610, 612, 625, 626, 627, 629, 634, 1049, 1054, 1055 Цивільного кодексу України; ст. ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 133-142, 263-265, 267, 273, 274-279, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () заборгованість за кредитним договором №150407119 в розмірі 32239,81 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя С.В. Кулик