ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3544/26 Справа № 215/7580/24 Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я. А. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Кривий Ріг

справа № 215/7580/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські електромережі»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2025 року,яке ухвалено суддею Квятковським Я.А. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, та повне судове рішення складено 05 грудня 2025 року,

УСТАНОВИВ:

В грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» про визнання дій неправомірними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 25 лютого 2019 року позивачка є споживачем послуг АТ «ДТЕК Дніпровській електромережі» за адресою: АДРЕСА_1 .

До своїх обов`язків ставиться позивачка відповідально та своєчасно сплачує за електричну енергію та надані їй послуги відповідно укладених договорів.

Відповідно до типового договору про користування електричною енергією енергопостачальник - АТ «ДТЕК Дніпровській електромережі» взяв на себе зобов`язання надійно постачати споживаеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності електроустановок споживача за гарантованим рівнем надійності, безпеки та якості.

12 серпня 2024 року працівниками АТ «ДТЕК Дніпровській електромережі» було безпідставно проведено повне припинення постачання електричної енергії споживачу ОСОБА_1 за АДРЕСА_1 .

Для поновлення постачання електричної енергії позивачем, за вимогою відповідача 14 серпня 2024 року, було сплачено 2 846,21 грн на рахунок АТ «ДТЕК Дніпровській електромережі».

Своєчасно послугу не було відновлено.

23 серпня 2024 року адвокатом Сергієнко Д.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на підставі про надання юридичних послуг, було направлено адвокатський запит до АТ «ДТЕК Дніпровській електромережі» з наданням інформації щодо повного припинення постачання електричної енергії ОСОБА_1 .

Відповіддю від 26 серпня 2024 року № 51485/1001 на вказаний адвокатський запит повідомлено, що до 30 липня 2024 року споживачем електричної енергії за вказаною адресою вважалася інша особа. Окрім того повне припинення постачання електричної енергії споживачу відбулося за підстав начебто не допуску працівників АТ «ДТЕК Дніпровській електромережі» до об`єкта споживача для проведення технічної перевірки засобу комерційного обліку.

З огляду на вище викладене ОСОБА_1 вважає що відповідачем було порушено нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, оскільки послугу з підключення електропостачання об`єкта за вказаною адресою нею було сплачено 14 серпня 2024 року, а фактичне відновлення електропостачання відбулося тільки 21 серпня 2024 року.

На підставі наведенного вище позивач просила суд визнати дії відповідача щодо припинення постачання електроенергії з 12 серпня 2024 року по 21 серпня 2024 року, щодо несвоєчасного відновлення постачання електроенергії з 21 серпня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 неправомірними, стягнути з АТ «ДТЕК Дніпровській електромережі» на відшкодування збитків в розмірі 2 846,21 грн, моральну шкоду в розмірі 20 000 грн та понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровській електромережі», щодо несвоєчасного відновлення постачання електроенергії з 21 серпня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровській електромережі» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровській електромережі» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 лютого 2025 року стягнуто з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» витрати на правничу допомогу в розмірі 1 000 грн. Стягнуто з відповідача АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» на користь держави судовий збір у розмірі 6 056 грн.

В апеляційній скарзі АТ «ДТЕК Дніпровській електромережі» просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог позивача та ухвалити в цій частині нове рішення по справі про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог позивачки.

Апеляційна скарга мотивована тим, що АТ «ДТЕК Дніпровській електромережі», у зв`язку з наявністю об`єктивних причин, а саме відсутністю великої кількості працівників у зв`язку з мобілізацією, а також із залученням до виконання ремонтних робіт після влучання ворожих ракет в об`єкти електроенергетики на території всієї Дніпропетровської області, тимчасово не мало можливості вчасно надавати деякі послуги.

Спичинення позивачу моральної шкоди жодним чином не підтверджено належними та допустимими доказами. Посилання на ту обставину, що позивач не мала можливості жити звичайним життям, користуватися побутовими електроприладами є її необґрунтованим суб`єктивним твердженням. В позові жодним чином не зазначено та не підтверджено глибини фізичних або душевних страждань та у чому вони виявлялися, погіршення стану здоров`я, тощо.

Також апелянт вважає, що стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн є необґрунтованим та завищеним. Крім того зазначає, що в матеріалах справи відсутній доказ оплати позивачем гонорару адвокату, відповідно до умов Договору.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивачки про стягнення з відповідача збитків в розмірі 2 846,21 грн, тому в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових пра на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_1 з 25 лютого 2019 року є власником житла і споживачем послуг АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» за адресою: АДРЕСА_1 , а.с. 15.

02 липня 2024 року було складено акт про недопуск представників АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» до електроустановок споживача який 03 липня 2024 року було направлено споживачу поштовим зв`язком за вищевказаною адресою (а.с.13,47).

Згідно Акту № 535963 від 12 серпня 2024 року, працівниками АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» проведено повне припинення постачання електричної енергії споживачу за вищевказаною адресою через недопуск перевіряючих до обєкта (а.с.14).

30 липня 2024 року позивачкою укладено договір про надання послуг постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 .

15 серпня 2024 року згідно рахунку позивачем сплачено вартість послуг з повторного підключення електроенергії на рахунок АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» (а.с.16).

Згідно Акту № 551349 від 21 серпня 2024 року працівниками АТ «ДТЕК Дніпровській електромережі» було відновлено постачання електричної енергії до квартири позивачки у АДРЕСА_1 (а с. 14).

Згідно інформації відповідача від 26 серпня 2024 року № 51485/1001, оплата послуг підключення електроенергії надійшла 15 серпня 2025 року. 16 серпня 2024 року до підприємства надійшла заявка на повторне підключення електроенергії. Послуга була відновлена 21 серпня 2024 року (а.с.10-11).

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відновлення позивачці послуги з електропостачання 21 серня 2024 року мало місце поза межами встановленого законом строку. Належних, достатніх і допустимих доказів об`єктивної неможливості виконання зобов`язання і відсутності вини відповідачем до суду не надано, а сам по собі факт дії на території України воєнного стану, не є підставою для звільнення від цивільно-правової відповідальності. При цьому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважав що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 5 000 грн, що, на думку суду, є співмірним та достатнім відшкодуванням завданих позивачу моральних страждань в зв`язку із відсутністю електроенергії, неможливістю задоволити базові побутові потреби.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частина перша статті 15 ЦК України гарантує кожній особі право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а частина перша статті 16 ЦК України право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За положеннями п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальніпослуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 714 ЦК України договір постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу. За цим договором постачальник зобов`язується надавати споживачеві енергетичні ресурси (електроенергію, тепло, газ тощо), а споживач оплачувати їх, дотримуватися режиму використання та забезпечувати безпечну експлуатацію обладнання. До цього договору застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та договір поставки, якщо інше не передбачено законом чи самою угодою.

Правила надання послуг з електропостачання регулюються постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії».

Оператором системи передачі електричної енергії є НЕК «Укренерго».

ДТЕК Дніпровські електромережі є оператором системи розподілу електричної енергії.

Відповідно до п.2.1.5 Правил, договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається на основі типового договору, що є додатком 3 до цих Правил та як правило, укладається шляхом приєднання споживача за заявою-приєднанням до розробленого оператором системи договору на умовах складеного оператором системи паспорта точки розподілу/передачі.

Згідно п. 2.1.3 Правил ініціатором укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у разі зміни споживача, форми власності чи власника електроустановки є споживач.

Споживачі зобовязані користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); забезпечувати доступ представникам оператора системи (після пред`явлення ними службових посвідчень) до об`єкта споживача для проведення технічної перевірки засобу комерційного обліку (засобів вимірювальної техніки), електроустановок, у тому числі генеруючих установок, установок зберігання енергії та їх налаштувань, та електропроводки, вимірювання показників якості електричної енергії, контролю за рівнем споживання електричної енергії (п.5.5.5 правил).

Відмова в доступі до об`єкта споживача - дії та/або бездіяльність споживача (власника або користувача об`єкта споживача) та/або власника, користувача земельної ділянки, на якій розташований/розміщений об`єкт споживача, внаслідок яких створюються перешкоди представникам електропостачальника, оператора системи розподілу (передачі) щодо виконання своїх функцій, передбачених цими Правилами, що засвідчується відповідним актом про недопуск.

Припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється у разі недопущення уповноважених представників оператора системи до електроустановок споживача, пристроїв релейного захисту, автоматики і зв`язку, які забезпечують регулювання навантаження в енергосистемі, та/або розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії, що розташовані на території споживача, п.7.5.1 Правил.

Так, у даному випадку, між сторонами виникли правовідносини з надання послуг. Як випливає з матеріалів справи позивачка є споживачем послуг, проте після придбання майна не зверталась до оператора системи про укладення відповідного договору.

Припинення надання послуги відбулось на підставі акта відповідача від 02 липня 2024 року про недопуск представників до електроустановок споживача, повідомлення про відключення послуг 17 липня 2024 року, що відповідає вимогам Закону України «Про ринок електричної енергії» і вимогам Правил роздрібного ринку електричної енергії.

Згідно п.7.5 Правил оператор системи протягом одного робочого дня після надання споживачу попередження про припинення електроживлення повідомляє про це електропостачальника споживача та адміністратора комерційного обліку. У разі отримання оператором системи від електропостачальника звернення щодо відключення електроустановки споживача оператор системи має повідомити адміністратора комерційного обліку про отримання відповідного звернення протягом дня його отримання.

Відновлення електроживлення електроустановок споживача, електроживлення яких було припинено з підстав, зазначених у пунктах 7.5 та/або 7.6 цього розділу, здійснюється оператором системи у порядку, визначеному Кодексом системи передачі та Кодексом систем розподілу, протягом 3 робочих днів у містах та 5 робочих днів у сільській місцевості після отримання від ініціатора відключення інформації про усунення споживачем порушень, що підтверджується відповідним документом учасника ринку, на вимогу якого здійснювалося припинення електроживлення. Про усунення причин відключення ініціатор такого відключення повідомляє оператора системи в день отримання такої інформації , п.7.12 Правил.

Згідно договору і Правил постачальник зобов`язаний відшкодовувати збитки, понесені споживачем у випадку невиконання або неналежного виконання Постачальником своїх зобов`язань за цим Договором

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (ЦКУ) встановлює основний принцип належного виконання зобов`язань: сторони зобов`язані виконувати договір належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Отже, оскільки відповідачем не заперечувався факт відновлення послуги позивачці 21 серпня 2024 року, тобто поза межами встановленого законом строку. Належних, достатніх і допустимих доказів об`єктивної неможливості виконання зобов`язання і відсутності вини відповідачем до суду не надано, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивачки в частині визнаня неправомірними дій Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровській електромережі», щодо несвоєчасного відновлення постачання електроенергії з 21 серпня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що АТ «ДТЕК Дніпровській електромережі», у зв`язку з наявністю об`єктивних причин, а саме відсутністю великої кількості працівників у зв`язку з мобілізацією, а також із залученням до виконання ремонтних робіт після влучання ворожих ракет в об`єкти електроенергетики на території всієї Дніпропетровської області, тимчасово не мало можливості вчасно надавати деякі послуги, не є підставою для звільнення від цивільно-правової відповідальності.

Отже, суд першої інстанції правильно вставновив наявність порушення прав споживача на своєчасне відновлення послуги та необхідність визнання дій відповідача незаконними.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.

Враховуючи викладене, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстнації дійшов обгрунтованого висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 5 000, що, на думку суду першої інстанції, з якою погоджується колегія суддів, буде співмірним та достатнім відшкодуванням завданих позивачу моральних страждань в зв`язку із відсутністю електроенергії, неможливістю задоволити базові побутові потреби.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що спичинення позивачу моральної шкоди жодним чином не підтверджено належними та допустимими доказами, не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача в частині відшкодвання їй моральної шкоди, яка спричинена діями відповідача.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про те, що стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн є необґрунтованим та завищеним та в матеріалах справи відсутній доказ оплати позивачем гонорару адвокату, відповідно до умов Договору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За правилами встановленими ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На переконання колегії суддів, позивачем по справі підтверджено належними та допустими доказами факт понесення нею витрат на правничу допомогу, що підтверджується Договором про надання юридичних послуг від 22 серпня 2024 року в якому сторонни дійшли згоди про те, що вартість оплати послуг, перелічених в п. 3.2 Договору про надання юридичних послуг, становить 8 000 грн, замовник також сплачує гонорар адвоката в розмірі 7 000 грн. При цьому суд першої інстанції, з урахуванням обставин справи, яка відноситься до малозначних, розгляду справи в засіданнях без участі представника позивача, дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.

У справі, що розглядається, судом першої інстанції надано відповідь на всі істотні питання, що виникли під час кваліфікації спірних відносин. Наявність у позивача іншої точки зору на встановлені судом обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості прийнятих судом першої інстанції рішення та фактично зводиться до спонукання суду апеляційної інстанції до прийняття іншого рішення - на користь відповідача.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків суду першої інстанції.

Наведені апелянтом в апеляційній скарзі доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 березня 2026 року.

Головуючий:

Судді: