Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/2449/25
Провадження № 2-др/382/5/26
У Х В А Л А

24 лютого 2026 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області у складі судді Нарольського М. М., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННОВА-НОВА" про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 382/2449/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННОВА-НОВА" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 11.02.2026 року у справі № 382/2449/25 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННОВА-НОВА" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 15 626,40 грн заборгованості та 1370,19 грн судового збору; в іншій частині в позові відмовлено.

19.02.2026 року до суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "ІННОВА-НОВА" із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Заява мотивована тим, що про постановлене судове рішення та не вирішення питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивачу стало відомо 16.02.2026 року, 17.02.2026 року позивач оплатив судові витрати, а 19.02.2026 року прийняв адвокатські послуги у повному обсязі, про що підписано акт від 19.02.2026 року. Таким чином, витрати на правничу допомогу становлять 5000 грн, докази їх понесення додаються до заяви.

У даному випадку розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення суду здійснюється без виклику учасників справи, так як необхідності їх викликати, суд не вбачає.

Розглянувши заяву, перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

За приписами пункту 12 частини третьої статті 2 Цивільного процесуальногокодексу України (далі - ЦПК України) до основних засад (принципів) цивільного судочинства віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами (частини перша та друга статті 137 ЦПК України).

При цьому, за приписами частинами першою та третьою статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, відшкодування судових витрат здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначено, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Така практика запроваджена у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, зокрема у постанові від 16.04.2019 року у справі № 817/1889/17.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості позивач в позовній заяві зазначив орієнтовний розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн та зазначив про те, що докази понесення витрат будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення. При цьому єдиним доказом на підтвердження таких витрат зазначив лише договір № 06-05/2025.

При цьому, в позовній заяві позивач просив суд розглянути справу без участі представника позивача. Про призначенні засідання на 03.12.2025, 14.01.2026, 11.02.2026 позивач був повідомлений судом завчасно належним чином. Будь-яких інших заяв та клопотань щодо надання доказів про понесення витрат на професійну правничу допомогу позивач протягом розгляду справи не подавав.

Рішення по суті спору ухвалено та підписано судом 11.02.2026 року, надіслано до ЄДРСР 11.02.2026, зареєстровано в ЄДРСР 12.02.2026, забезпечено надання загального доступу 13.02.2026.

З наведеного слідує, що до закінчення судових дебатів у справі сторона позивача не подавала доказів понесення нею витрат на професійну правничу допомогу. Із заяви про ухвалення додаткового рішення вбачається, що станом на день винесення рішення позивач не сплатив та не прийняв у повному обсязі адвокатські послуги, акт приймання-передачі наданих послуг підписаний лише 19.02.2026.

Також матеріали справи не містять доказів, що позивач, як того вимагає частина восьма статті 141 ЦПК України, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду подав докази понесення нею витрат на професійну правничу допомогу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу позивач подав до суду лише 19.02.2026 року разом із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Разом з тим, суд зауважує, що законодавець не пов`язує подання доказів понесення витрат на правничу допомогу із моментом отримання рішення, а подання таких доказів пов`язується з датою ухвалення рішення, що й і зазначено в частині восьмій статті 141 ЦПК України, яка за своїм змістом є імперативною нормою і не допускає іншого тлумачення.

Крім того, приписи діючого ЦПК України не пов`язують право суду поновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку; в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України", вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані із дійсними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.

В силу положень ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Проте, не подання позивачем в строк визначений законом доказів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу з тих підстав, що він не був в судовому засіданні під час ухвалення рішення та отримав рішення пізніше не є об`єктивною причиною неможливості вчасно надати відповідні докази, адже положення частини восьмої статті 141 ЦПК України вказують на те, що такі докази можуть бути подані і до закінчення судових дебатів, тобто до ухвалення рішення. А тому факт отримання рішення не перешкоджає учаснику справи діяти у відповідності до вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України. При цьому, суд також враховує, що заява подана лише 19.02.2026 року, в той час як за твердженнями позивача він дізнався про ухвалене рішення 16.02.2026 року, і в цій частині клопотання обґрунтовано лише суб`єктивними діями позивача та його представника, які залежали виключно від їх волевиявлення, тобто є суб`єктивними, а не об`єктивними, тобто не є непереборними, які не залежали від волевиявлення сторони та пов`язані із дійсними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. Крім цього, посилаючись на отримання рішення 16.02.2026 року, тобто на п`ятий день після ухвалення, позивач не звертався з клопотанням про продовження строку.

Крім того, суд також враховує, що позивач був обізнаний про призначення справи до розгляду в судовому засіданні на 11.02.2026 року і подавши заяву про розгляд справи у відсутність позивача, учасник повинен був проявити обачність та у визначений законом строк здійснити дії, пов`язані з наданням відповідних доказів, чого не зробило.

Згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 29.06.2022 року у справі № 161/5317/18 (провадження №61-3454св22), неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду.

Оскільки докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу були подані з порушенням строків, передбачених частиною восьмою статті 141 ЦПК України, за відсутності поважних причин для поновлення такого строку, подана заява підлягаю залишенню без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись статтями 133, 141, 260, 270, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву про ухвалення додаткового рішення залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М. М. Нарольський