Провадження №2/592/242/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі головуючого судді Костенка В.Г., з участю секретаря судового засідання Сидоренко Ю.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

з участю представника позивача ОСОБА_5., представника відповідача ОСОБА_6

УСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції сторін

Позивач просить стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти у сумі 46 044 грн. 25 коп. та понесені витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що у мережі Інтернет знайшов оголошення відповідача про продаж автомобіля ВАЗ 2115 за 45 000 грн. З приводу купівлі звернувся до нього телефоном. У процесі спілкування відповідач надіслав фото свого паспорту й документів на автомобіль та попросив перерахувати кошти на різні банківські картки. Загалом позивач перерахував 46 044 грн. 25 коп. Після перерахування коштів відповідач перестав виходити на зв`язок. Позивач вважав, що відповідач має повернути кошти як отримані безпідставно.

Відповідач подав відзив у якому просив відмовити у задоволенні позову. Заперечення мотивував тим, що позивач не надав доказів у обґрунтування позову. Сам ніколи не спілкувався з позивачем з приводу продажу автомобіля. Ніколи не користувався абонентським номером про який зазначає позивач. Зазначені банківські картки не належали відповідачу. Позивач не надав доказів того, що саме він перераховував кошти. Реєстраційні документи містять ім`я власника яке не збігається з ім`ям відповідача. Більше того фото такого документа є підробленим, адже шрифти не відповідають бланку тощо.

Сторони належним чином повідомлялися про час і місце судових засідань.

29.10.2025 в судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив надати час на подачу доказів про перерахунок коштів на банківські карти, але до 05.11.2025 тобто у строк встановлений судом позивач додаткових доказів не подав. Суд призначав справу до розгляду 13.01.2026 о 09-00 год., 02.03.2026 о 09-00 год., але позивач чи його представник до суду не з`явилися.

Представник відповідача підтримав заперечення наведені у відзиві. В судове засідання призначене 02.03.2026 до суду не з`явився. Про причини неявки суду не повідомив.

Процесуальні дії у справі

10.09.2025 ухвалою суду прийнято позовну заяву, відкрито провадження та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про судового засідання о 09-00 год 29.10.2025.

27.10.2025 ухвалою суду забезпечено участь представника позивача судовому засіданні о 09-00 год. 29.10.2025 у справі в режимі відеоконференцїї з використанням власних технічних засобів.

29.10.2025 судом задоволено клопотання представника позивача про подачу додаткових доказів та встановив строк до 05.11.2025. Судове засідання відкладено на 02.12.2025 о 09-00 год. у зв`язку з неявкою сторін. Також у суду відсутні докази належного повідомлення відповідача про час і місце судового розгляду.

02.12.2025 судове засідання відкладено на 13.01.2026 о 09-00 год. у зв`язку з неявкою сторін. Також у суду відсутні докази належного повідомлення відповідача про час і місце судового розгляду.

13.01.2026 судове засідання відкладено на 09-00 год. 02.03.2026, оскільки відповідач не направив позивачу відзив. Останньому надана можливість скористатися правом на відповідь на відзив, а відповідачу на заперечення.

Фактичні обставини, які установив суд

Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного:

Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі комплексного аналізу наведених положень суд констатує, що обов`язок доказування покладається на сторону. Саме сторони повинні подати докази у обґрунтування позову або заперечень, при цьому суд самостійно докази не збирає.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

На підставі комплексного аналізу наведених положень суд констатує, що суд ухвалює рішення на підставі належних, достовірних і переконливих доказів. При ухваленні рішення суд вирішує чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Позивач звертаючись з позовом вимоги мотивував тим, що у нього була домовленість з відповідачем про продаж автомобіля. На виконання домовленості позивач перерахував кошти у сумі 46 044 грн. 25 коп.

У обґрунтування позову подав наступні докази.

Паспорт позивача серії НОМЕР_1 , копію картки фізичної особи платника податків та військового квитка. Ці докази підтверджують існування позивача.

Фотографії з переписки у месенжері з абонентським номером НОМЕР_2 . За змістом переписка зводиться до домовленостей на придбання автомобіля. Продавець запропонував перерахувати кошти завдаток у сумі 5000 грн на картку № НОМЕР_3 . Потім триває переписка й продавець надіслав, ще декілька номерів різних карт.

Фото з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з реєстраційним номером НОМЕР_4 . Цей документ містить ім`я власника ОСОБА_2 . Адреса зазначена Житомирська область Бердичевський р-г. Такі відомості власника не співпадають з відомостями про відповідача, а саме прізвище та ім`я.

Фото паспорту продавця на ім`я ОСОБА_2 , автентичність паспорту відповідачем не заперечується.

На підтвердження перерахування коштів надані наступні докази:

скрін з мобільного телефону про перерахунок коштів 26.05.2025 у сумі 4020 грн з картки НОМЕР_5 . Отримувача платежу встановити також неможливо.

Квитанцію від 26.05.2025 з якої вбачається, що платник НОМЕР_6 здійснив поповнення картки НОМЕР_7 на суму 5000 грн. Більш повної інформації про платника та отримувача коштів немає.

скрін з мобільного телефону про перерахунок коштів 26.05.2025 у сумі 4874,25 грн з картки НОМЕР_5 . Отримувача платежу встановити також неможливо.

скрін з мобільного телефону про перерахунок коштів 26.05.2025 о 22-31 у сумі 10050 грн з картки НОМЕР_5 . Отримувача платежу встановити також неможливо.

скрін з мобільного телефону про перерахунок коштів 26.05.2025 о 22-48 у сумі 10050 грн з картки НОМЕР_5 . Отримувача платежу встановити також неможливо.

скрін з мобільного телефону про перерахунок коштів 26.05.2025 о 22-49 у сумі 10050 грн з картки НОМЕР_5 . Отримувача платежу встановити також неможливо.

скрін з мобільного телефону про перерахунок коштів 27.05.2025 о 02-36 у сумі 2000 грн з картки НОМЕР_5 . Отримувача платежу встановити також неможливо.

Оцінюючи докази у сукупності суд дійшов переконання, що на їх підставі неможливо встановити, що саме між сторонами існувала домовленість з приводу продажу автомобіля.

Переписка не підтверджує, що зі сторони продавця був саме відповідач. Суду не надано будь-яких доказів, що йому належав абонентський номер НОМЕР_2 . Докази на перерахування коштів не підтверджують обставин того, що кошти були перераховані саме позивачем на прохання саме відповідача.

Копія з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу викликає сумнів, адже ім`я відповідача зазначено з помилками, а саме ОСОБА_3 замість ОСОБА_4 .

Відповідач вказував, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу має ознаки підробки, адже шрифти не відповідають бланку свідоцтва тощо. Однак на підтвердження цього не надано відповідного висновку експерта, а у суду немає таких знань для категоричного висновку про наявність підробки.

Позивач надав витяг з ЄРДР № 0000199 від 27.05.2025. З витягу вбачається, що ОСОБА_1 звернувся з заявою про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Так він добровільно перерахував кошти у розмірі 41 044 на банківські рахунки проте товар не отримав. З цього витягу можна встановити факт внесення відомостей до ЄРДР. Натомість доказ не підтверджує існування правовідносин між позивачем і відповідачем.

Ураховуючи наведене та у відповідності до ст. 76, 78, 79 ЦПК України суд відхиляє надані докази, як такі, що не підтверджують наявність домовленостей між сторонами та отримання коштів від позивача на прохання відповідача.

Слід також зазначити, що досягнення технологій дають широке коло можливостей будь-якій особі зателефонувати з використанням месенжерів. Ідентифікація таких осіб є доволі ускладненою, тим більше коли спілкування відбувається коли особа діє на шкоду іншим з метою приховування своєї особистості. Можливість комунікації може використовуватися з метою введення людей в оману для заволодіння їх коштами. Складовою обману може бути повідомлення неправдивих відомостей, зокрема про особу, про наявність певної речі й можливості та бажання її продати, загалом усе щоб виглядало переконливим але не відповідало дійсності.

Зі змісту позову та наданих позивачем доказів вбачається, що неможливо переконливо установити, що саме відповідач є продавцем та особою яка отримала кошти. Надані докази не виключають, що стороння особа не відповідач могла скористатися копією паспорту відповідача для вчинення протиправних дій у мережі Інтернет.

Також суд щодо врегулювання правовідносин щодо безпідставно набутих коштів зазначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

У пункті 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

У позовній заяві позивач зазначав, що перерахував кошти саме за купівлю автомобіля на прохання відповідача. Проте суд вихилив докази, як такі, що не підтверджують наявність домовленостей між сторонами та отримання коштів від позивача на прохання відповідача.

Ураховуючи наведене суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, а тому слід відмовити позивачу у задоволенні позову.

Рішення про розподіл судових витрат

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач був звільнений від сплати судового збору згідно п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки суд вирішив відмовити у задоволенні позову повністю то немає підстав для стягнення з відповідача відшкодування витрат по сплаті судового.

На підставі зазначеного і керуючись ст. 5, 12, 13, 76-81, 141, 89, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 ) про стягнення коштів.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумської апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 06.03.2026.

Суддя Владислав КОСТЕНКО