Справа №155/143/26
Провадження №2-о/155/31/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2026 м. Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі головуючого судді Санакоєва Д.Т., при секретарі судового засідання Федонюк О.М., з участю ОСОБА_1 , розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей, заінтересована особа ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 29 січня 2026 року звернувся до суду із заяво в якій просив встановити факт самостійного виховання дітей без участі матері ОСОБА_2 .

Заявлені вимоги пов`язані з доведенням існування підстав для підтвердження за ОСОБА_1 певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину

Ухвалою від 03 лютого 2026 року Горохівського районного суду Волинської області було прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав повністю із підстав наведених у заяві та просив їх задовольнити.

Дослідивши позовну заяву та долучені до неї докази, заслухавши заявника, проаналізувавши предмет доказування і встановлені обставини справи в їх сукупності, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до ч.7 ст.19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки батька, матері і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Згідно ст.164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав.

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав іншого з батьків обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу можливості користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Встановлення факту самостійного виховання дитини може мати негативні наслідки для матері дитини.

З огляду на зазначене, вбачається, що у справі наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, п`ята статті 19 СК України).

Доведення факту одноосібного виховання дитини пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких інший з батьків не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватися у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Вищезазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена ним у постанові Великої Палати у справі №201/5972/22 (провадження №14-132цс23 від 11 вересня 2024 року, а також практиці розгляду Верховним Судом такої категорії справ, яка є усталеною та незмінною (див. постанову Верховного Суду від 20 січня 2026 року у справі №705/7214/24 (провадження №61-6387св25), ухвалу Верховного Суду від 15 січня 2026 року у справі № 73/4553/25 (провадження №61-118ск26), постанову Верховного Суду від 15 січня 2026 року у справі №442/5036/24 (провадження №61-7255св25), постанову Верховного Суду від 20 лютого 2025 року у справі №128/3616/24 (провадження №61-518св25), постанову Верховного Суду від 27 березня 2025 року у справі № 53/886/24 (провадження №61-15497св24).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Таким чином, враховуючи, що з поданої ОСОБА_1 заяви про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей, який необхідний заявнику для отримання певного соціально-правового статусу, вбачається спір про право, суд доходить висновку, що заявлені вимоги не підлягають розгляду судом в порядку окремого провадження, а спір належить вирішувати у порядку позовного провадження, у зв`язку з чим дана заява підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.294 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей, заінтересована особа ОСОБА_2 залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику, що він має право подати позов в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвалу в повному обсязі складено 05 березня 2026 року.

Cуддя Горохівського районного суду

Волинської області Д.Т.Санакоєв