Провадження №22-ц/824/1610/2026
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 06 травня 2025 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач у грудні 2024 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивував тим, що між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 7 від 27.10.2021 року, на виконання якого позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 6000,00 грн.

05 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 556/ФК-22, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором 7 від 27.10.2021 року.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором утворилась заборгованість.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 26092,08 грн, а також 2422,40 грн - судового збору та 6000 грн - правничої допомоги.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06 травня 2025 року у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, якимзадовольнити позовні вимоги позивача.

Зазначає, що позивачем до позовної заяви було додано всі наявні докази, якими доведено відступлення ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» права вимоги до відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» за кредитним договором, а саме: копію договору факторингу № 556/ФК-22 від 05вересня 2022 разом із затвердженими шаблонами передачі інформації по кредитному портфелю; витяг з додатку № 1 до договору факторингу № 556/ФК-22 від 05 вересня 2022; копії платіжних інструкцій за договором факторингу 556/ФК-22 від 05 вересня 2022 року, як доказ здійснення фінансування за цим договором.

Також апелянт вказував, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що нарахування суми заборгованості не відповідає умовам укладеного договору, а надані ТОВ «Діджи Фінанс» докази на підтвердження заборгованості, не можуть бути перевірені судом на правильність нарахування такої заборгованості, оскільки належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

З урахуванням викладеного скаржник просив скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 травня 2025 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Станом на день розгляду справи до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав:

У ході розгляду справи судом було встановлено, що 27.10.2021 ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту №7.

05 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено Договір факторингу №556/ФК-22, відповідно до умов якого до ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №7 вiд 27.10.2021 року.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зазначив про недоведеність переходу до позивача права вимоги за кредитним договором від 27 жовтня 2021 року, укладеним з ОСОБА_1 , оскільки за відсутності Реєстру боржників (витягу з нього по конкретному боржнику) суд позбавлений можливості констатувати, що право вимоги до боржника дійсно перейшло до позивача.Також суд зазначив, щосума заборгованості за кредитним договором, яку просить стягнути позивач, визначалася первісним кредитором, відтакповинна була бути зазначена в документах щодо переходу права вимоги до позивача, зокрема, в Реєстрі прав вимоги. Втім, матеріали справи відомостей про таку заборгованість не містять.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитися не може, з огляду на наступне:

Згідно з ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правовиком (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Однак, відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.12.2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду першої інстанції з позовною заявою, сформованою за допомогою системи «Електронний суд». В переліку додатків до позовної заяви, під № 19 зазначено Витяг з реєстру боржників, як доказ відступлення права вимоги.

Апеляційним судом встановлено, що в паперових матеріалах справи зазначений додаток відсутній. Водночас, при перевірці в електронному кабінеті системи «Електронний суд» документів по провадженню № 2/758/421/25 до справи № 758/15664/24, констатовано наявність витягу з Додатку № 1 до договору факторингу № 5556/ФК-22 від 05.06.2022 року. Вказаний витяг містить інформацію щодо ПІБ боржника: ОСОБА_1 , податковий номер боржника: НОМЕР_1 , номер кредитного договору: 7, дата кредитного договору: 27.10.2021, інформацію щодо заборгованості, та підписи представника ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та директора ТОВ «Діджи Фінанс».

Відтак апеляційний суд вважає, що матеріали справи з урахуванням вищезазначеного витягу, який був долучений позивачем до позовної заяви, містять всі належні та допустимі докази відступлення права вимоги до відповідача, а висновок суду першої інстанції щодо недоведеності переходу до позивача права вимоги за кредитним договором є помилковим.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає наступне:

Положеннями статей 626, 628 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» 5 квітня 2001 року, № 2346-III, який був чинний на день проведення переказу коштів, до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу.

Стаття 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначає, що ініціювання переказу проводиться шляхом:1) подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа; 2) подання платником до будь-якого банку документа на переказ готівки і відповідної суми коштів у готівковій формі; 3) подання ініціатором до відповідної установи - учасника платіжної системи документа на переказ, що використовується у відповідній платіжній системі для ініціювання переказу; 4) використання держателем електронного платіжного засобу для оплати вартості товарів і послуг або для отримання коштів у готівковій формі; 5) подання обтяжувачем чи отримувачем платіжної вимоги при договірному списанні; 6) надання клієнтом банку, що його обслуговує, належним чином оформленого доручення на договірне списання; 7) внесення готівкових коштів для подальшого переказу за допомогою платіжних пристроїв.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер.

Згідно статті стаття 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» для ініціювання переказу в межах України можуть застосовуватися електронні платіжні засоби як внутрішньодержавних, так і міжнародних платіжних систем у порядку, встановленому Національним банком України.

Ініціювання переказу за допомогою електронних платіжних засобів має оформлюватися відповідними документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, що визначаються правилами платіжних систем.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі документи, які передбачені статтями 22, 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», статтею 13 Закону України «Про електронну комерцію», які підтверджують ініціювання переказу кредитних коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним.

Крім цього, Верховним Судом у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц зроблені висновки про те, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеними кредитними договорами та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитними договорами.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту виконання зобов`язання за кредитним договором ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» було надано інформаційний лист з додатком від АТ «ПУМБ» від 02.08.2024 № КНО-/55 згідно якого на номер карти НОМЕР_2 в АТ «ПУМБ» 27.10.2021 року, о 11.59.22 год, перераховано суму грошових коштів у розмірі 6000,00 грн.

Крім того, на підтвердження позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» разом із позовною заявою подало клопотання про витребування із АТ «ПУМБ» первинний банківський документ (виписку по рахунку, платіжну інструкцію, меморіальний ордер, тощо) як доказ перерахунку кредитних коштів на картковий рахунок відповідача за № НОМЕР_2 у сумі 6000 грн на виконання умов кредитного договору №7 від 27.10.2021 року.

Судом першої інстанції вказане клопотання було задоволено та витребувано ухвалою від 12 березня 2025 року у АТ «ПУМБ» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки№ НОМЕР_2 ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), а також підтвердження факту зарахування коштів 27.10.2021 на дану платіжну картку у розмірі 6 000,00 грн. від ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» ().

На виконання ухвали суду АТ «ПУМБ» листом від 17.04.2025 суду повідомило, що 27.10.2021 проведена операція на суму 6000,00 грн з використанням сервісу переказу коштів через АТ ПУМБ на карту НОМЕР_3 . З метою уточнення інформації, щодо особи власника карти та зарахування коштів на неї рекомендовано звернутися до банка емітента карти отримувача.

При цьому, надана банком відповідь, без зазначення особи власника карти, не дає можливості ідентифікувати, що отримувачем коштів є саме відповідач ОСОБА_1 .

Не може слугувати підтвердженням надання ОСОБА_1 кредитних коштів і наданий первісним кредитором інформаційний лист з додатком від АТ «ПУМБ» від 02.08.2024, оскільки цей лист не є первинним бухгалтерським документом. Крім того сам лист не містить даних щодо власника банківської картки, на яку були перераховані кошти, повного номеру картки, що позбавляє можливості вважати доведеним факт переказу коштів на картковий рахунок, який належить саме відповідачу.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів фактичного надання відповідачу кредиту, зокрема на підтвердження переказу коштів на рахунок відповідача, користування вказаними грошовими коштами, руху коштів по рахунку, з огляду на що приходить до висновку щодо недоведеності позовних вимог в частині фактичної видачі кредитних коштів.

Перевіривши в межах доводів апеляційної скарги на рішення суду від 06 травня 2025 року правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне апеляційну скаргу ТОВ «Діджи Фінанс» задовольнити частково, рішення суду першої інстанції на підставі частини 4 статті 376 ЦПК України змінити в частині обгрунтування мотивів відмови в задоволенні позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс», виклавши мотивувальну частину оскаржуваного судового рішення в редакції цієї постанови.

Оскільки судове рішення змінено тільки в частині мотивів прийняття оскаржуваного рішення, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 06 травня 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько