Номер провадження: 22-ц/813/3763/26
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2026 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, на заочне рішення Пересипського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Аліної С.С. 11 червня 2025 року у м. Одеса, -

встановила:

У серпні 2023 року до Пересипського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, в якому позивач просила:

- розірвати шлюб, який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрований 07.06.2014 року, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №673. Після розірвання шлюбу залишити прізвище « ОСОБА_4 »;

- припинити право власності ОСОБА_2 на кв. АДРЕСА_1 , та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку кв. АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку кв. АДРЕСА_1 ;

- припинити право власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 ;

- визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , у порядку поділу майна подружжя, за кожним по 1/2 частці майнових прав на паркомісце у підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_3 , що придбані за Договором асоційованого членства ОК «САНСІТІ»;

- стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на судовий збір на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн., витрати на проведення оцінки майна у розмірі 3000 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 07.06.2014 року ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_5 ) зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

Сторони мають спільних дітей від шлюбу: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у подружжя відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові один до одного. Позивачка з відповідачем спільного господарства не веде та разом не проживає з 22.03.2023 року.

Крім того, ОСОБА_1 зазначала, що під час проживання у шлюбі відповідач, за рахунок спільних коштів придбав у власність (зареєстрував за собою право власності), будучи асоційованим членом кооперативу OK «САНСІТІ» наступні об`єкти нерухомості:

- кв. АДРЕСА_4 ;

- нежитлове приміщення, загальною площею 2,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 ;

- паркомісце в підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на яке ще не оформлено, але повністю виплачений пайовий внесок.

На підставі викладеного, позивачка просила суд задовольнити позовні вимоги відповідно до ст. ст. 1, 2, 5, 9, Закону України «Про інвестиційну діяльність», ст. 328 ЦК України, ст. ст. 60, 68, 70 СК України.

Заочним рішенням Пересипського районного суду м. Одеси від 11.06.2025 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 07.06.2014 року, відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , виданого Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №673.

Припинено право власності ОСОБА_2 на кв. АДРЕСА_1 , та визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку кв. АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку кв. АДРЕСА_1 .

Припинено право власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , та визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позову в частині визнання за сторонами, у порядку поділу майна подружжя, за кожним по 1/2 частці майнових прав на паркомісце, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції оскаржується ОСОБА_1 виключно в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання за сторонами, у порядку поділу майна подружжя, за кожним по 1/2 частці майнових прав на паркомісце, а відтак, підлягає апеляційному перегляду лише у вказаній частині.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем надані суду першої інстанції належні докази того, що пайовик ОСОБА_2 набув, у встановленому законом порядку, майнові права на паркомісце в підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на яке ще не оформлено, але повністю виплачений пайовий внесок.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином не дослідив дійсні обставини справи, чим фактично позбавив позивача на належну їй частину майнових прав на паркомісце у підземному паркінгу.

Сторони про розгляд справи на 10.02.2026 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явився представник ОСОБА_1 .

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно п.п. 1-3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для часткового скасування судового рішення та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм процесуального права; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 07.06.2014 року був зареєстрований шлюб, що підтверджене свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , яке видано Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - актовий запис № 673 (а.с.6).

Під час шлюбу у подружжя народились діти: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16).

Сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Сімейне життя у подружжя не склалося. Сім`я фактично розпалась та існує лише формально, на підставі чого суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність розірвання шлюбу, укладеного між сторонами.

Рішення суду в цій частині не оскаржується сторонами.

Щодо поділу майна подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, в період шлюбу подружжям за спільні кошти було придбано:

- кв. АДРЕСА_1 ;

- нежитлове приміщення загальною площею 2,3 кв.м. буд. АДРЕСА_3 ;

- паркомісце в підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на яке ще не оформлено, але повністю виплачений пайовий внесок.

Так, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є Асоційованим членом кооперативу OK «САНСІТІ», який повністю сплатив свій пайовий внесок в кооперативі та має право зареєструвати за собою право власності на машино-місце в підземному паркінгу АДРЕСА_3 , загальною площею 17 кв.м., за №2/1 (а.с.171-172).

Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 21345244 від 22.06.2020 року, за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на кв. АДРЕСА_1 , на підставі технічного паспорту б/н від 15.06.2020 року виданого ТОВ «АРХЕКСПЕРТБУД», довідки про внесення пайового внеску в повному обсязі та про членство в кооперативі, серія та номер: кв/45/1/1, виданий 11.06.2020 року, видавник ОК «САНСІТІ» (а.с.35).

Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 216670159 від 16.07.2020 року, за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на нежитлове приміщення загальною площею 2,3 кв.м. буд. 35-Б по АДРЕСА_3 , на підставі технічного паспорту б/н від 15.06.2020 року виданого ТОВ «АРХЕКСПЕРТБУД», довідки про внесення пайового внеску в повному обсязі та про членство в кооперативі, серія та номер нп/15к/1/1, виданий 11.06.2020 року видавник Обслуговуючий кооператив «САНСІТІ» (арк.сп.48 оборот).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таку ж норму містить ст. 368 ЦК України.

Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з п. 3, 5 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, а також земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Отже, норми ст. ст. 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Водночас, законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17-ц.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги презумпцію спільності права власності подружжя на майно, що набуте ними в період шлюбу, яка не спростована відповідачем, суд першої інстанції дійшов висновку про припинення права власності ОСОБА_2 на кв. АДРЕСА_1 , та визнання за сторонами право власності на 1/2 частку квартири за кожним, а також припинення права власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , та визнання за сторонами право власності на 1/2 частки нежитлового приміщення за кожним.

Щодо поділу майнових прав на паркомісце.

Як вже вказувалось вище, ОСОБА_2 є Асоційованим членом кооперативу ОК «САНСІТІ», який повністю сплатив свій пайовий внесок в кооперативі та має право зареєструвати за собою право власності на машино-місце в підземному паркінгу АДРЕСА_3 , загальною площею 17 кв.м., за №2/1 (а.с.171-172).

Доказів набуття права власності відповідачем ОСОБА_2 на вказане вище машино-місце в підземному паркінгу матеріали справи не містять.

Статтею 190 ЦК України передбачено, що майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Згідно ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Наявними у матеріалах справи доказами беззаперечно встановлено, що майнові права на машино-місце в підземному паркінгу були набуті відповідачем, за відповідними договорами про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна, у період шлюбу.

Отже, в силу положень ч. 3 ст. 368 ЦК України та конструкції норми ст. 60 СК України, право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на майнові права на машино-місце в підземному паркінгу АДРЕСА_3 , загальною площею 17 кв.м., за №2/1, - презюмується.

Така презумпція ОСОБА_2 у порядку ст. 57 СК України належними, допустимими та достатніми доказами не спростована.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання спільним майном подружжя майнові права на зазначене машино-місце в підземному паркінгу.

Крім того, у відповідності до встановлених вище обставин та імперативних приписів ч. 1 ст. 70 СК України, необхідним є визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , у порядку поділу майна подружжя, за кожним по 1/2 частці майнових прав на машино-місце в підземному паркінгу, оскільки такі майнові права є спільним сумісним майном подружжя.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, не з`ясував обставини справи що, відповідно, призвело до неправильного її вирішення у частині, яка переглядається, у зв`язку із чим заочне рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 11.06.2025 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за сторонами, у порядку поділу майна подружжя, за кожним по 1/2 частці майнових прав на машино-місце в підземному паркінгу АДРЕСА_3 , загальною площею 17 кв.м., за №2/1.

В іншій частині судове рішення у апеляційному порядку не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 11 червня 2025 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , у порядку поділу майна подружжя, за кожним по 1/2 частці майнових прав на паркомісце у підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , у порядку поділу майна подружжя, за кожним по 1/2 частці майнових прав на паркомісце у підземному паркінгу №2/1, площею 17,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , що придбані за Договором асоційованого членства Обслуговуючого кооперативу «САНСІТІ».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 09 березня 2026 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе