Справа № 527/195/26
провадження 2/527/467/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м.Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області у складі: головуючого - судді Левицької Т.В., за участі секретаря судового засідання - Папенко Л.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Глобине Полтавської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк», який подано представником позивача адвокатом Цимбал Вадимом Ігоровичем до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з вказаним цивільним позовом, який мотивує тим, що 23.07.2021 ОСОБА_1 звернувся до АТ «Альфа Банк» (з 30.11.2022 змінило назву на АТ «Сенс Банк») з метою отримання банківських послуг.

23.07.2021 ОСОБА_1 , підписавши оферту на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501342188, запропонував позивачу укласти угоду про надання споживчого кредиту.

23.07.2021 шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501342188 АТ «Альфа Банк» прийняв пропозицію ОСОБА_1 на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501418598 від 23.07.2021.

Підставою для угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб. Така акцептна пропозиція підписана відповідачем. Умовами угоди передбачено тип кредиту «кредит готівкою» на суму 100000 грн, з фіксованою процентною ставкою 23 % річних, строком на 48 місяців, з датою повернення 23.07.2025.

За умовами угоди та додатку до угоди №1, який є невід`ємною його частиною, погашення заборгованості за кредитом мало здійснюватися позичальником щомісячно до 23 числа кожного місяця шляхом здійснення обов`язкового мінімального платежу в розмірі 4655,15 грн. 23.07.2021 позивачем здійснено надання кредитних коштів відповідачу за кредитним договором № 501342188 в розмірі 100000 грн.

Всупереч умов кредитної угоди відповідач не вживав заходів для погашення в повному обсязі існуючої на таку дату кредитної заборгованості, внаслідокчого допустив прострочення виконання грошових зобов`язань. Станом на 09.10.2025 заборгованість за кредитним договором №501342188 від 23.07.2021 становить 233895,24 грн, яка складається з наступних сум: заборгованість за кредитом 91608,60 грн, заборгованість по відсотках за користування кредитом 78099,97 грн, заборгованість по комісії 64186,67 грн.

У зв`язку із вищевикладеним, АТ «Сенс Банк» просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором №501342188 у розмірі 233895,24 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2806,74 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18960,78 грн.

Ухвалою суду від 26.01.2026 відкрито провадження за вказанимпозовом та призначено до розгляду у спрощеномупозовномупровадженні з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання представник позивача не з`явився, в позові просив розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою відповідача. Відзиву відповідач не подав.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичн іобставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до наступного висновку

Судом встановлено, що 23.07.2021 між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» (після зміни назви АТ «Сенс Банк») підписано Оферту на укладення угоди про надання кредиту №501342188, акцепт пропозиції наукладення угод про надання споживчого кредиту № 501342188, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії; графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та орієнтовної реальної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг; Паспорт споживчого кредиту; Заяву (акцепт)№ 248.501342188.111про прийняття пропозиції укласти договор страхування; анкету заяву про акцепт публічної пропозиції АТ`Альфа-банк на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». (а.с. 7-18).

За умовами Угоди про надання споживчого кредиту №501342188 від 23.07.2021, ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 100000 грн, з фіксованим типом процентної ставки 23% річних, строком повернення на 48 місяці, тобто до 23.07.2025.

Банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, перерахувавши відповідачу, грошові кошти .

Однак, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, де зазначено, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 501342188 від 23.07.2021, станом на 09.10.2025, складає: 233895,24 грн, що включає борг: за кредитом 91608,60 грн, по відсоткам 78099,97 грн, по комісії 64186,67 грн (а.с. 6, на звороті 6).

На підтвердження факту надання кредиту, представником позивача до позовної заяви долучено меморіальний ордер №418842357 від 23.07.2021 на суму 100000 грн (а.с. 20)

Згідно до положеньст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1ст. 634 ЦК України).

Відповідно ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторонни укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1ст. 640 ЦК України).

Згідно зі ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотніумови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона булла зроблена.

Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, наддала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укластидоговір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Якщо сторонни домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2ст. 639 ЦК України).

Уст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансо ваустанова (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріали справи містять оферту на укладення угоди про наданняспоживчого кредиту № 501342188 від 23.07.2021, акцепт пропозиції на укладення угоди про наданняспоживчого кредиту № 501342188 від 23.07.2021, паспорт споживчого кредиту від 23.07.2021.

Відповідно до умов оферти позичальнику надавався споживчий кредит у розмірі 100000 грн з фіксованою процентною ставкою, % річних - 23,00. Дата повернення кредиту 23.07.2025.

Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що банк виконав покладені на нього зобов`язання за кредитним договору від 23.07.2021, а саме надав позичальнику грошові кошти у розмірі100000 грн.

Однак відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість.

У зв`язкуз допущенням ОСОБА_1 прострочення платежів АТ «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення кредитної заборгованості та нарахованих відсотків за користування кредитом, а також сплатикомісії.

На підтвердження позовних вимог банком до позовної заяви надано виписки по рахунку, з яких вбачається ОСОБА_3 споживчого кредиту, рух коштів по рахунку та наявністьзаборгованості (а.с. 21-44).

Виписка з рахунку є первинним бухгалтерським документом відповідно до положень ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

При цьому з наданих АТ «Сенс Банк» виписок по особовим рахункам ОСОБА_1 , та розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач отримав кредитні кошти, користувався ними.

Підпис ОСОБА_1 у договорі свідчить про отримання ним всієї інформації про умови кредитування, та про те, що акцепт пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту отримав.

У Додатку № 1 до угоди сторонни узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартостіс поживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг: складові загальної вартості кредиту, графік платежів з повернення кредиту та сплати відсотків за йогокористування.

Відповідачем не надано контррозрахунку суми заборгованості за відсотками за користування кредитом. Також відповідачем не наданодоказів щодо належного виконання ним умов кредитного договору, відповідним правом останній не скористався.

Однак, при визначенні остаточної суми грошових коштів, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на погашення простроченого боргу та процентів та необхідності стягнення з ОСОБА_1 комісії у загальному розмірі 64186,67 грн суд зазначає наступне.

Так, позивачем нараховувалася плата за комісією за договором №501342188 від 23.07.2021, що за період з 23.07.2021 по 09.10.2025, що у своїй сукупності склала 64186,67 грн.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 23 липня 2021 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 зроблено правовий висновок: «10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно із частиною другоюстатті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно із частиною п`ятоюстатті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинностіЗаконом України «Про споживче кредитування»щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне управління кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другоюстатті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.1 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за управління кредиту без конкретного переліку які саме послуги надаються є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування»».

В кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена комісія за надання кредиту.

З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги Банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, Банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються ОСОБА_1 та за які банком встановлена комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої, другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.

Враховуючи наведене необхідно позивачу відмовити у задоволенні позову про стягнення заборгованості по комісії у розмірі 64186, 67 грн.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли часткове підтвердження під час судового розгляду справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З відповідача на користь АТ «Сенс Банк» підлягає стягненню заборгованість за договором №501342188 від 23.07.2021 у розмірі 169708,57 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 91608,60 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 78099,97 грн.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2036,50 грн (пропорційно до задоволених позовних вимог).

Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Як зазначено в ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, адвокатське об`єднання «Смарт Лекс» надавало правничу допомогу позивачу, вартість послуг становить 18960,78 грн .

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем не подано до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) зроблено висновки про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу під час розгляду справи у суді першої інстанції, суд враховує, що адвокат це кваліфікований юрист з повною вищою юридичною освітою. При підготовці позовної заяви до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутня необхідність у вивченні та опрацюванні великої за обсягом законодавчої бази, що регулює спірні відносини, оскільки існує усталена судова практика, представник позивача участі в судових засіданнях не приймав.

За таких обставин, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 18960,78 грн є занадто завищеним, виходячи з критерію розумності та враховуючі конкретні обставини справи, тому суд дійшов висновку, що загальна вартість виконаних представником робіт (наданих послуг), які є реальними та необхідними становить 5000,00 грн.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3628 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст. 4, 12, 13, 76-83, 130, 131, 259, 263-265, 280-289 ЦПК Українисуд

УХВАЛИВ:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, ) заборгованість за кредитним договором №501342188 від 23.07.2021 у розмірі 169708,57 грн, що складається: із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 91608,60 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 78099,97 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 2036,50 грн та витрати на професійну правничудопомогу у розмірі 3628,00 грн.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Повне найменування сторін:

позивач:Акціонерне товариство «Сенс Банк», місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, .

відповідач: ОСОБА_1 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ).

Суддя Т. В. Левицька