Подільський районний суд міста Полтави
Справа № 553/744/26
Провадження № 2/553/1048/2026
У Х В А Л А

Іменем України

06.03.2026м. Полтава

Суддя Подільського районного суду м. Полтави Ткачук Ю.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Полтавської міської ради, Комунального підприємства «Спецкомбінат похоронно-ритуального обслуговування», третя особа Департамент земельних та водних ресурсів та земельного кадастру Полтавської міської ради, про визнання незаконним рішення, визнання недійсним державного акту, припинення права постійного користування земельною ділянкою,

УСТАНОВИВ:

02.03.2026 адвокат Панченко Олена Олександрівна в інтересах позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулась до Подільського районного суду м. Полтави із позовом до Полтавської міської ради, Комунального підприємства «Спецкомбінат похоронно-ритуального обслуговування», третя особа Департамент земельних та водних ресурсів та земельного кадастру Полтавської міської ради, про визнання незаконним рішення, визнання недійсним державного акту, припинення права постійного користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позову представник позивачів зазначає, що рішенням 20 сесії Полтавської міської ради п`ятого скликання від 27.02.2007 Комунальному підприємству «Спецкомбінат похоронно-ритуального обслуговування» передана у постійне користування земельна ділянка площею 20,800 га, з місцем розташування: Затуринський промвузол, м. Полтава, для розміщення міського кладовища. 28.03.2008 Комунальному підприємству «Спецкомбінат похоронно-ритуального обслуговування» був виданий державний акт серії ЯЯ №225736 на право постійного користування земельною ділянкою. У травні 2023 року, майже через 20 років користування, за вимогою представників громади села, в т.ч. позивачів, відповідачем винесені межі в натурі та встановлені межові знаки земельної ділянки з кадастровим номером :08:001:0042, переданої у постійне користування у 2008 році. Внаслідок винесення меж в натурі, декілька межових знаків було встановлено на відстані 70-80 метрів від житлових будинків АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 . Після чого позивачам також стало відомо про те, що в межі кладовища увійшла дорога загального користування для обслуговування лісового господарства та єдиний під`їзний шлях до домоволодіння по АДРЕСА_5 . Після чого позивачі довідались, що орган місцевого самоврядування прийняв оскаржуване рішення та видав КП «СКПРО» оскаржуваний державний акт з порушенням земельного законодавства, порушивши процедуру відведення землі, в т.ч. з порушенням санітарно-епідеміологічного законодавства, при цьому порушуючи права третіх осіб. Також зазначає про порушення порядку вилучення земельної ділянки площею 10,8 га та зміни її цільового призначення. Фактично, міське кладовище за адресою: м. Полтава, Затуринський промвузол, розміщене з порушенням санітарно-захисної зони, передбаченої Державними санітарними правилами та не узгоджується з містобудівною документацією та Генеральним планом міста Полтави, якими на цю територію передбачена санітарно-захисна зона 300 м. Водонапірна вежа розташована за 269 м. від кладовища. Вимоги громади (мешканців села, в т.ч. позивачів) до органу місцевого самоврядування, КП «СКПРО» та депутатської комісії з врегулювання земельних відносин, природокористування та захисту довкілля, щодо необхідності коригування меж земельної ділянки кладовища, відповідачами були проігноровані. Вважає рішення 20 сесії Полтавської міської ради п`ятого скликання від 27.02.2007 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передання земельної ділянки площею 20.8 га для розміщення кладовища в постійне користування КП «СКПРО» таким, що прийняте з порушенням вимог Земельного кодексу України та з порушенням встановленої компетенції на розпорядження землями державної власності, а тому підлягає визнанню недійсним. Виданий на підставі незаконного рішення державний акт також підлягає визнанню недійсним.

На підставі цього у позові заявлені такі вимоги:

1. Визнати незаконним рішення 20 сесії Полтавської міської ради п`ятого скликання від 27.02.2007 року про передання Комунальному підприємству «Спецкомбінат похоронно-ритуального обслуговування» в постійне користування земельної ділянки площею 20,800 га, місце розташування земельної ділянки Затуринський промвузол, м. Полтава, для розміщення міського кладовища.

2. Визнати недійсним Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 225736, виданий 27 березня 2008 року Комунальному підприємству «Спецкомбінат похоронно-ритуального обслуговування», зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності, на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 3.

3. Припинити Комунальному підприємству «Спецкомбінат похоронно-ритуального обслуговування» право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :08:001:0042 площею 20,800 га, місце розташування земельної ділянки Затуринський промвузол, м. Полтава, для розміщення міського кладовища.

Вивчивши матеріали поданої заяви, суд дійшов таких висновків.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність юрисдикції суду, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення цим суб`єктом владних управлінських функцій та повноважень, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватися суб`єктом саме у тих правовідносинах, де виник спір.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні врахувати суб`єктний склад спірних правовідносин, одним з яких є участь суб`єкта владних повноважень, визначити характер правовідносин, з яких виник спір, і мету пред`явлення позову.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Тобто спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Органи місцевого самоврядування відповідно до Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) наділені значними повноваженнями у різних галузях, зокрема, у сфері бюджету та фінансів, соціально-економічного і культурного розвитку, у сфері управління комунальною власністю, в галузі житлово-комунального господарства, у сфері регулювання земельних відносин, соціального захисту населення тощо. Реалізуючи зазначені повноваження, органи місцевого самоврядування наділені правом приймати управлінські рішення.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону № 280/97-ВР установлено, що до питань місцевого значення належить регулювання сільськими, селищними, міськими радами земельних відносин. Також ст. 12 ЗК України визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів, до яких, зокрема, належать: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Отже, органи місцевого самоврядування у вказаних правових відносинах є суб`єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції.

Відповідний висновок міститься у Рішенні Конституційного Суду України від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» ст. 12 ЗК України, п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України, у якому визначено, що вирішення земельних спорів фізичних та юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень щодо оскаржень його рішень (нормативно-правових актів чи актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності належить до юрисдикції адміністративних судів.

У цій справі позивачі просять скасувати рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки в постійне користування КП «Спецкомбінат похоронно-ритуального обслуговування» для розміщення на ній кладовища тому, що таке рішення, на думку позивачів, прийняте з порушенням вимог земельного законодавства, всупереч санітарним правилам і нормам, оскільки земельна ділянка, відведена під кладовище, фактично розташована без дотримання санітарно-захисної зони (300м) до житлової забудови та водонапірної вежі, яка є джерелом водопостачання, а це може завдати негативних наслідків для мешканців села Затурине Полтавського району.

При цьому позивачі посилаються на те, що вимоги громади (мешканців села, в т.ч. позивачів) до відповідачів щодо необхідності коригування меж земельної ділянки кладовища, відповідачами були проігноровані.

У постанові від 30.05.2018 по справі № 127/16433/17, Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, відповідно до якої, спір щодо скасування рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки в постійне користування виконавчому органу міської ради для проектування на ній кладовища є таким, що стосується захисту суспільних інтересів територіальної громади та має ознаки саме нормативного акту органу місцевого самоврядування, підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Правовідносини, які склались між учасниками цієї справи не пов`язані з вибуттям земель із комунальної власності, а стосуються оскарження фізичними особами законності рішення щодо відведення земельної ділянки для потреб та з метою захисту суспільних інтересів територіальної громади (розміщення кладовища), а тому питання щодо законності та обґрунтованості цього рішення, яке має ознаки саме нормативного акту органу місцевого самоврядування, належить до компетенції адміністративних судів.

Крім того, оскаржуване рішення Полтавської міської ради не порушує приватні права позивачів, а тому ознак приватноправового характеру, що підлягають захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, не має. Тобто в цій справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські дії та рішення органу місцевого самоврядування, спрямовані на вирішення суспільних потреб територіальної громади.

Виходячи зі змісту позову, вимоги про визнання недійсним державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, який виданий на підставі оскаржуваного рішення Полтавської міської ради, та вимоги про припинення права постійного користування КП «Спецкомбінат похоронно-ритуального обслуговування», є похідними від вимоги про визнання незаконним рішення Полтавської міської ради та залежать від вирішення публічно-правового спору, а тому також підлягають розгляду адміністративним судом.

Відповідно до положень пункту першого частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства у зв`язку із чим, у відкритті провадження слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19, 186, 353 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Полтавської міської ради, Комунального підприємства «Спецкомбінат похоронно-ритуального обслуговування», третя особа Департамент земельних та водних ресурсів та земельного кадастру Полтавської міської ради, про визнання незаконним рішення, визнання недійсним державного акту, припинення права постійного користування земельною ділянкою.

Роз`яснити позивачам право на звернення до Полтавського окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому ухвали.

Суддя Подільського районного суду міста Полтави Ю. А. Ткачук