Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді Бучко Т.М.

секретар судового засідання Дем`янчук Н.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 09 жовтня 2025 року, просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 87770 доларів США, 169363 грн та 687 євро.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 01 листопада 2023 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого позивач, як позикодавець, передав відповідачу, як позичальнику, грошові кошти у розмірі 92770 доларів США, 169363 грн та 687 євро, а відповідач зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів до 01 травня 2024 року. Однак, у строк, передбачений договором, відповідач кошти не повернув. 30 вересня 2025 року відповідач добровільно повернув частину заборгованості за вказаним договором в розмірі 5000 доларів США.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_4 просить відмовити у задоволені позовних вимог. Заперечення проти позову мотивує тим, що відповідач заперечує факт укладення договору позики від 01 листопада 2024 року. Між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Експорт трейдинг груп», засновником якого є відповідач, укладено низку договорів фінансової допомоги, починаючи з 05 листопада 2021 року по 15 вересня 2022 року на загальну суму 3900000 грн. У ході здійснення господарської діяльності ТОВ «Експорт трейдинг груп» сумлінно виконувало свої зобов?язання перед ФОП ОСОБА_2 . Попри те, ОСОБА_2 неодноразово наполягав на достроковому поверненні фінансової допомоги, а свої претензії щодо збільшення відсотків та інших суттєвих умов, які вказаними договорами фінансової допомоги не охоплювались, висловлював безпосередньо засновнику ТОВ «Експорт трейдинг груп» ОСОБА_3 . Саме тому позивачем виготовлено та самостійно підписано договір позики від 01 листопада 2023 року з метою застосування до ОСОБА_3 заходів впливу, використовуючи зокрема і заходи забезпечення у справі. Грошові кошти, починаючи з 01 листопада 2023 року відповідач від позивача не отримував, а акт від 01 листопада 2023 року прийому-передачі грошових коштів за договором позики є фіктивним. Доказом викладеного відповідач вважає матеріали справи № 909/781/24, яка перебуває у провадженні Господарського суду Івано-Франківської області за позовною заявою ФОП ОСОБА_2 до ТОВ "Експорт трейдинг груп". Матеріалами справи повністю спростовуються доводи позивача в частині наявності в останнього грошових коштів, що стали предметом договору від 01 листопада 2023 року, з огляду на те, що саме ці кошти ФОП " ОСОБА_2 передав на користь ТОВ "Експорт трейдинг груп" в якості зворотної фінансової допомоги за договорами № 70/2021 від 05 листопада 2021 року, № 08/2021 від 02 травня 2022 року та № 15/09 від 15 вересня 2022 року. Договором позики передбачено нарахування відсотків за користування позикою згідно графіку погашення відсотків, який є невід`ємною частиною договору (додаток 2). Позивачем не долучено до позовної заяви додаток 2 до договору, а сама позовна заява не містить жодних відомостей про нараховані позивачем відсотки. Твердження позивача щодо неодноразових прохань добровільно виконати зобов`язання не підтверджуються жодними доказами. Позика, яка має однією з умов нарахування відсотків за користування грошовими коштами, називається "кредит". Для здійснення діяльності, що полягає у кредитуванні фізичних та юридичних осіб, необхідна відповідна ліцензія Національного банку України. Особи, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, можуть отримати виключно ліцензію на фінансовий лізинг. Позивачем не надано жодного фінансово-бухгалтерського чи касового документа, який міг би свідчити про наявність в останнього готівкових коштів, тим паче в іноземній валюті. Договір позики від 01 листопада 2023 року не відповідає вимогам законодавства, не був підписаний сторонами 01 листопада 2023 року, за вказаним договором позивачем не передавалися будь-які грошові кошти на користь відповідача, а тому правочин не створив жодних наслідків, акт приймання ОСОБА_3 грошових коштів є фіктивним, а доводи позивача щодо фінансової спроможності та наявності у нього грошових коштів згідно податкових декларацій спростовуються матеріалами господарської справи № 909/781/24.

У відповіді на відзив позивач вказав, що факт наявності іншої справи в господарському суді за його позовом як фізичної особи-підприємця до ТОВ "Експорт трейдинг груп" про стягнення заборгованості в сумі 391838 грн не спростовує його позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Відповідачем не було надано жодного належного та допустимого доказу, який би спростував факт укладення між сторонами договору позики від 01 листопада 2023 року. Договір та акт в сукупності належним чином засвідчують факт передачі коштів у позику позивачем відповідачу. Чинне законодавство не забороняє укладати договори позики між фізичними особами. Укладення та виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Ухвалою від 21 серпня 2024 року позовну заяву суд прийняв до розгляду та відкрив загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою від 07 жовтня 2024 року суд задовольнив заяву позивача про забезпечення позову.

Ухвалою від 04 березня 2025 року суд зупинив провадження у справі до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 570/6393/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним.

Ухвалою від 03 липня 2025 року суд поновив провадження у справі.

Ухвалою від 08 вересня 2025 року суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання двічі не з`явився. У клопотанні від 16 січня 2026 року просив відкласти розгляд справи у зв`язку з відсутністю електропостачання.

З огляду на положення ч.5 ст.212 ЦПК України, відповідно до якого ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, розгляд справи у судовому засідання проведено без участі відповідача та його представника.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини та дослідивши наявні у справі докази, дійшов таких висновків.

Суд встановив, що 01 листопада 2023 року між ОСОБА_2 , як позикодавцем, та ОСОБА_3 , як позичальником, укладений договір позики.

Відповідно до п.1.1 договору позики, позикодавець передає позичальнику грошові кошти у розмірі 92770 доларів США, 169363 грн та 687 євро, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів у порядку та строки, визначені цим договором та відсотки за користування позикою згідно графіку погашення відсотків, який є невід`ємною частиною цього договору (додаток 2).

Згідно з п.2.1 договору позики, позикодавець зобов`язується надати позику позичальнику шляхом передання суми позики готівкою та/або безготівково в день підписання цього договору. Факт отримання позики засвідчується актом прийому-передачі, складеному у 2-х примірниках, який є невід`ємною частиною договору (додаток 1). Сума позики надається в доларах США (п.2.2 договору позики).

Пунктом 3.1 договору позики встановлений обов`язок позичальника повернути позикодавцю суму позики, отриману за договором, до 1 травня 2024 року. Сума позики повертається у готівковій формі у доларах США (п.3.2 договору позики).

Відповідно до п.3.5 договору позики, позика вважається повернутою з моменту підписання позикодавцем розписки про отримання суми позики в готівковій формі.

01 листопада 2023 року сторони склали акт прийому-передачі суми грошових коштів за договором позики (додаток 1 до договору позики від 01 листопада 2023 року), згідно з яким позикодавець передав, а позикоодержувач отримав суму грошових коштів у розмірі 92770 доларів США, 169363 грн та 687 євро.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За положеннями ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно з ст.610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особі, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 ЦК України).

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст.640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

За положеннями ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд встановив, що 01 листопада 2023 року між сторонами у письмовій формі укладений договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 92770 доларів США, 169363 грн та 687 євро на строк до 01 травня 2024 року. Факт отримання відповідачем 01 листопада 2023 року суми позики підтверджується актом прийому-передачі суми грошових коштів за договором позики, оригінал якого суд оглянув у судовому засіданні.

Заперечення відповідачем факту укладення між сторонами 01 листопада 2023 року спірного договору позики не підтверджені належними та допустимими доказами.

Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передання грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики. Обставину стосовно передання/ непередання грошових коштів або речей доводить та сторона, яка посилається на таку обставину.

За клопотанням представника відповідача суд зупинив провадження у справі до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 570/6393/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 09 червня 2025 року у справі № 570/6393/24 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України (за заявою представника позивача адвоката Голуба Г.С. про залишення позову без розгляду).

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки презумпція правомірності спірного договору позики не спростована, доводи відповідача щодо неукладення між сторонами договору позики, неотримання ним грошових коштів за договором та фіктивності акту прийому-передачі суми позики не заслуговують на увагу.

Доказів на підтвердження доводів відповідача, що зазначена у спірному договорі позики сума коштів є тими самими коштами, які ФОП " ОСОБА_2 передав на користь ТОВ "Експорт трейдинг груп" за договорами зворотної фінансової допомоги, суду не надано. Окрім того, наявність між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "Експорт трейдинг груп", засновником якого є ОСОБА_3 , господарських правовідносин не спростовує факту укладення між сторонами, як фізичними особами, спірного договору позики.

Суд також звертає увагу, що на виконання умов спірного договору позики відповідач 30 вересня 2025 року частково повернув кошти за договором в сумі 5000 доларів США.

Відсутність у матеріалах справи передбаченого спірним договором позики додатку 2 (графіку погашення відсотків) не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення суми позики, оскільки вимоги про стягнення відсотків за спірним кредитним договором позивач у цій справі не заявляє.

Доводи представника відповідача про те, що позика, яка має однією з умов нарахування відсотків за користування грошовими коштами, називається "кредит", грунтуються на власному тлумаченні останнім норм цивільного законодавства.

Право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики передбачене ст.1048 ЦК України. Кредитом є фінансова послуга, за якою банк або інша фінансова установа надає клієнту гроші у тимчасове користування. Позивач не є ані банком, ані фінансовою установою. Спірний договір позики укладений між фізичними особами, а тому положення параграфу 2 глави 71 ЦК України, які регулюють кредитні правовідносини, зокрема щодо наявності ліцензії, до спірних правовідносин не застосовуються.

За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого )перерахованого) податку та військового збору щодо фізичної особи - платника податків ОСОБА_2 , за 2021 рік позивач отримав дохід в сумі 21177578,28 грн, за 2022 рік - 66540727,64 грн, за 2023 рік - 12525393,41 грн.

Вказані докази свідчать про наявність у позивача фінансової спроможності надати відповідачу 01 листопада 2023 року у позику грошові кошти у розмірі 92770 доларів США, 169363 грн та 687 євро, що в гривневому еквіваленті становить 4015495,90 грн, навіть з урахуванням зворотної фінансової допомоги, наданої ним, як фізичною особою-підприємцем, ТОВ "Експорт трейдинг груп" у період з 05 листопада 2021 року по 15 вересня 2022 року на загальну суму 3900000 грн.

Докази повернення відповідачем грошових коштів за спірним договором позики в повному обсязі у передбачений договором строк у справі відсутні.

Оскільки всупереч умовам укладеного між сторонами договору позики відповідач не виконав належним чином зобов`язання за договором та грошові кошти у розмірі 87770 доларів США, 169363 грн та 687 євро не повернув, наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за спірним договором позики, а отже, позов належить задовольнити.

За правилами ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на сплату судового збору в розмірі 15140 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 12, 81, 89, 141, 263-265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 87770 (вісімдесят сім тисяч сімсот сімдесят) доларів США, 169363 (сто шістдесят дев`ять тисяч триста шістдесят три) грн та 687 (шістсот вісімдесят сім) євро.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 15140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) грн у відшкодування судових витрат.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

позивач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складене 05 березня 2026 року.

Суддя