ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 712/7843/21

провадження № 61-190св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьоїсудової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Пророка В. В.,

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Черкаське регіональне управління державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву»,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Стратілатов Костянтин Геннадійович, на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 вересня 2022 року у складі судді Марцішевської О. М. та постанову Черкаського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року у складі колегії суддів Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., Фетісової Т. Л. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Черкаське регіональне управління державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Черкаське регіональне управління державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (далі - Фонд), про поділ майна подружжя.

Позов обґрунтовувала тим, що 27 травня 1999 року між нею та ОСОБА_2 укладений шлюб, який за рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 листопада 2020 року розірвано.

За час перебування у шлюбі сторони набули у власність квартиру АДРЕСА_1 , та автомобіль марки VOLKSWAGEN, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

25 лютого 2004 року між ОСОБА_2 та Черкаським регіональним управлінням державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» укладено кредитну угоду № 6, відповідно до умов якої Фонд від імені держави надав відповідачу прямий адресний (цільовий) кредит у сумі 93 495,00 грн, терміном на 30 років з дати укладення кредитної угоди. Кредит за вказаною угодою надавався на будівництво житла, загальною площею 66,11 кв. м, згідно з проєктом за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач зазначала, що додатковою угодою № 1 до кредитної угоди від 25 лютого 2004 року № 06 внесено зміни до пункту 1.1 кредитної угоди від 25 лютого 2004 року № 06, а саме згідно з умовами положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво житла, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 травня 2001 року № 584 «Про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла», Фонд від імені держави надає позичальнику ( ОСОБА_2 ) прямий адресний (цільовий) кредит у сумі 117 698,00 грн, терміном повернення 30 років з дати укладення кредитної угоди. Відповідно до додатку № 2 (обов`язковий) до кредитної угоди від 25 лютого 2004 року № 6 розрахунок суми щоквартального внеску становить: сума кредиту - 117 698,00 грн, сума щоквартального платежу - 1 020,71 грн.

Згідно з додатком № 3 до кредитної угоди від 25 лютого 2004 року № 6 здійснено перерахунок щоквартального платежу з погашення кредиту, після чого щоквартальний платіж становив 756,65 грн.

З метою забезпечення своєчасного виконання зобов`язань за кредитною угодою та додатковими угодами 17 травня 2005 року між ОСОБА_2 та Фондом укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого згідно з кредитною угодою від 25 лютого 2004 року № 6 та додатковою угодою від 24 лютого 2005 року № 1 Фонд надав відповідачу кредит на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_3 , у сумі 117 698,00 грн терміном повернення 30 років з дати укладення кредитної угоди з відсотковою ставкою за кредитом згідно з Положенням від 29 травня 2001 року № 584 «Про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України.

Для забезпечення своєчасного виконання зобов`язань за кредитною угодою та додатковими угодами ОСОБА_2 передав Фонду в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , придбану за рахунок коштів кредиту. Вартість квартири становить 123 261,00 грн.

Позивач вказувала, що за час перебування сторін у шлюбі зобов`язання за кредитною угодою позивач та відповідач сплачували спільно. Після розірвання шлюбу відповідач виконував зобов`язання щодо сплати щоквартальних платежів відповідно до умов кредитної угоди № 6 до додатку № 3 самостійно. Вона у спірній квартирі не проживає, оскільки відповідач чинить їй перешкоди у користуванні спірною квартирою. Від коштів, що становили половину необхідних щоквартальних внесків, які вона пропонувала відповідачу, останній відмовився.

Таким чином, відповідач за період з 17 грудня 2020 року до 15 липня 2021 року самостійно сплатив щоквартальні платежі за 4 квартал 2020 року, та 1 і 2 квартал 2021 року, 756,65 грн * 3 = 2 269,95 грн. Станом на 01 липня 2021 року залишок зобов`язань за кредитною угодою від 25 лютого 2004 року № 6, укладеним ОСОБА_2 на придбання житла, становить 35 700,00 грн.

Враховуючи наведене, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд:

- визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортний засіб: автомобіль марки VOLKSWAGEN, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у сумі 88 808,52 грн, що становить 1/2 вартості частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 з урахуванням відшкодування компенсації 1/2 залишку зобов`язання за кредитною угодою від 25 лютого 2004 року № 6, укладеною між Фондом та ОСОБА_2 , у розмірі 18 984,98 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Соснівський районний суд м. Черкаси рішенням від 08 вересня 2022 року позов задовольнив повністю.

Визнав об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та поділив у рівних частках квартиру АДРЕСА_1 .

Визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 68,1 кв. м.

Визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 68,1 кв. м.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за відчуження спільного майна у сумі 88 808,52 грн.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1 268,90 грн.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що автомобіль VOLKSWAGEN, 2003 року випуску, придбаний відповідачем 28 лютого 2019 року у період шлюбу між сторонами та ведення сторонами спільного господарства, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідач 09 липня 2021 року на підставі договору купівлі-продажу № 7145/2021/2670081, укладеного в територіальному сервісному центрі 7145 РСЦ ГСЦ МВС в Черкаській області, здійснив відчуження автомобіля VOLKSWAGEN, 2003 року випуску, за 215 587,00 грн, який був об`єктом спільної сумісної власності сторін без згоди позивача та сплати останній грошової компенсації, чим порушив права та законні інтереси останньої як співвласника, тому підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача 1/2 частини суми, визначеної договором купівлі-продажу автомобіля, у розмірі 107 793,50 грн.

Крім того, спірну квартиру, вартість якої становить 123 261,00 грн, зареєстровано на праві власності за відповідачем 28 квітня 2005 року у період зареєстрованого шлюбу та ведення спільного господарства сторонами. Кошти за спірну квартиру сплачено частково за спільні кошти подружжя та за кредитні кошти у сумі 117 698,00 грн.

Суд першої інстанції вважав обґрунтованими вимоги позивача щодо зменшення суми грошової компенсації за 1/2 частину вартості автомобіля у сумі 107 793,50 грн на 18 984,98 грн, у тому числі 1 134,98 грн - 1/2 частини сплачених відповідачем особистих коштів (2 269,95 грн) зі спільного зобов`язання сторін за кредитною угодою у період з 17 грудня 2020 року до 15 липня 2021 року, а також 17 850,00 грн - 1/2 частини залишку заборгованості за кредитною угодою у розмірі 35 700,00 грн. Суд зазначив, що у такий спосіб відповідачу за рахунок позивача буде відшкодовано 1/2 частину фактично сплачених ним особистих коштів зі спільного зобов`язання сторін за кредитною угодою після розірвання шлюбу, а також наперед компенсована позивачкою 1/2 частина боргового зобов`язання відповідача до моменту повного розрахунку за кредитною угодою.

Соснівський районний суд м. Черкаси додатковим рішенням від 28 вересня 2022 року

доповнив рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 вересня 2022 року у цій справі.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 8 000,00 грн. У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 відмовив.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що суд, проаналізувавши детальний опис робіт (наданих послуг), договір про надання правничої допомоги від 18 червня 2021 року, врахувавши критерії обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, обсяг складених адвокатом документів, витрачений час на надання таких послуг, а також представництво інтересів у судових засіданнях, дійшов висновку, що наявні підстави для часткового відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу у сумі 8 000,00 грн.

Черкаський апеляційний суд постановою від 29 листопада 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Стратілатова К. Г. залишив без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 вересня 2022 року - без змін.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 3 000,00 грн.

Суд апеляційної інстанції мотивував постанову тим, що,вирішуючи питання про поділ автомобіля, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач, відчужуючи спірний автомобіль, порушив права та законні інтереси позивача як співвласника майна, у зв`язку з чим правильно стягнув з відповідача на користь позивача 1/2 частину суми визначеної договором купівлі-продажу у розмірі 107 793,50 грн (215 587,00 грн / 2).

Щодо поділу спірної квартири, то суд першої інстанції правильно зазначив, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, яка набута за рахунок коштів, отриманих за кредитними зобов`язаннями, укладеними в інтересах сім`ї.

Доводи заявника щодо погашення ОСОБА_2 кредитних зобов`язань на суму 2 269,95 грн за рахунок особистих коштів після розірвання шлюбу між сторонами не підтверджують підстав для відступлення від рівності часток у спільному сумісному майні, а також, що його частка є більшою за рахунок внесення за придбання цього майна особистих коштів та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, що розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя щодо спірної квартири та таке майно залишається їхньою спільною сумісною власністю.

Крім того, посилання заявника на те, що залишок зобов`язань за кредитним договором у сумі 35 700,00 грн має бути врахований під час визначення розміру часток, суд апеляційної інстанції вважав безпідставним, оскільки суд першої інстанції указану суму врахував, у зв`язку з чим зменшив розмір компенсації 1/2 вартості автомобіля, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на суму 17 850,00 грн (половина залишку заборгованості за кредитом), а також на суму 1 134,98 грн (половина суми сплачених обов`язкових платежів за кредитною угодою № 6 у період розірвання шлюбу між сторонами), а всього 18 984,98 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції взяв до уваги обсяг наданих адвокатом Кучер Ю. В. послуг, враховуючи принцип справедливості, реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру, а також клопотання представника відповідача про зменшення їх розміру, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3 000,00 грн.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У січні 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Стратілатов К. Г., подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 вересня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року, справу направити на новий розгляд.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, заявник зазначив, що суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, від 01 листопада 2018 року у справі № 205/9626/16, від 19 серпня 2020 року у справі № 316/594/18, від 05 листопада 2020 року у справі № 534/961/16-ц, від 18 листопада 2020 року у справі № 757/8854/14-ц, від 18 лютого 2021 року у справі № 314/2224/17, від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18.

Касаційну скаргу заявник мотивував тим, що, визначаючи вартість автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій урахували ціну, зазначену у договорі купівлі-продажу, яка визначена угодою сторін договору, є завищеною та не відповідає дійсній ринковій вартості такого автомобіля на момент його поділу. Також суди помилково не врахували ціну, яка була зазначена у консультації ПП «Ажіо» від 14 липня 2021 року № 1141/21.

Вирішуючи питання щодо поділу спірної квартири, суди не врахували, що у період шлюбу сплачена лише частина вартості квартири у розмірі 85 291,05 грн, що становить 69 % вартості квартири і, відповідно, лише ця частина є спільною сумісною власністю та підлягає поділу між сторонами. Інша частина вартості квартири (31 %) була сплачена відповідачем за його особисті кошти, тому є його особистою власністю та поділу не підлягає.

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 21 лютого 2023 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали з Соснівського районного суду м. Черкаси.

03 березня 2023 року матеріали справи № 712/7843/21 надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини, з`ясовані судами

09 липня 2021 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 7145/2021/2670081, укладеного в територіальному сервісному центрі 7145 РСЦ ГСЦ МВС в Черкаській області, здійснив відчуження автомобіля VOLKSWAGEN, 2003 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , за 215 587,00 грн, який був об`єктом спільної сумісної власності сторін, без згоди позивача та сплати останньому грошової компенсації.

Відповідно до кредитної угоди № 6 Фонд від імені держави надав ОСОБА_2 прямий адресний (цільовий) кредит на будівництво житла, загальною площею 66,11 кв. м, згідно з проєктом за адресою: АДРЕСА_2 , на склад сім`ї позичальника: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Спірна квартира АДРЕСА_1 зареєстрована 28 квітня 2005 року на праві власності за відповідачем у період зареєстрованого шлюбу та ведення сторонами спільного господарства.

Кредит на придбання спірної квартири ОСОБА_2 наданий на придбання житла не для його особистих потреб, а для потреб та в інтересах сім`ї.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції, і доводів касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу (далі - СК) України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

За змістом частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого із подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (постанова Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 740/3930/15-ц).

Відповідно до частин першої, третьої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц.

Щодо поділу спірного автомобіля

У справі, яка переглядається, суди встановили, що спірний автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності, який ОСОБА_2 відчужив без згоди іншого з подружжя - ОСОБА_1 . Вказані висновки судів заявник не оскаржує.

З огляду на зміст касаційної скарги ОСОБА_2 не погоджується із визначеним судами розміром грошової компенсації вартості частки автомобіля, що підлягає стягненню з нього на користь позивача.

Надаючи оцінку вказаним доводам, колегія суддів Верховного Суду зазначає таке.

За змістом частин першої, другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Суди першої та апеляційної інстанцій під час визначеня розміру грошової компенсації вартості частки автомобіля, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, врахували ціну автомобіля, визначену у договорі купівлі-продажу, та зазначили, що відповідно до встановленого законом порядку в разі оформлення договору купівлі-продажу в територіальному сервісному центрі передбачена необхідність надати оціночну або середньоринкову вартість транспортного засобу і документ про сплату податку на дохід від продажу об`єкта рухомого майна.

Відповідач не надав суду доказів на спростування вказаної оціночної вартості транспортного засобу у договорі купівлі-продажу № 7145/2021/2670081, укладеному в територіальному сервісному центрі 7145 РСЦ ГСЦ МВС в Черкаській області.

Посилання заявника про неврахування судами консультативного висновку від 14 липня 2021 року № 1141/21 щодо вартості спірного автомобіля суди не взяли до уваги, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу № 7145/2021/2670081, укладений у територіальному сервісному центрі 7145 РСЦ ГСЦ МВС в Черкаській області, ґрунтується на оціночній вартості спірного транспортного засобу, водночас у консультативному висновку зазначено ймовірну вартість автомобіля та встановлено його середню ринкову ціну.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій та зазначає, що доказів на підтвердження своїх заперечень щодо іншої ринкової вартості спірного автомобіля ОСОБА_2 не надав під час розгляду справи судами, клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи для визначення ринкової вартості спірного транспортного засобу не заявив.

Установивши вказані обставини, надавши належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, суди дійшли правильних висновків про те, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню компенсація 1/2 частки транспортного засобу, розмір якої становить 107 793,50 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від03жовтня 2018року у справі № 127/7029/15-ц, від 18 лютого 2021 року у справі № 314/2224/17,від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18, від 18 листопада 2020 року у справі № 757/8854/14-ц, від 05 листопада 2020 року у справі № 534/961/16-ц, від 19 серпня 2020 року у справі № 316/594/18, оскільки у зазначених справах, суди керувалися конкретними обставинами справи та доказовою базою з урахуванням наданих сторонами доказів і заперечень, оцінюючи їх у сукупності.

Зокрема, у справах № 127/7029/15-ц, № 402/849/18, № 757/8854/14 сторонина підтвердження вартості транспортного засобу надали звіт про незалежну оцінку ринкової вартості транспортного засобу; у справі № 534/961/16 - висновок судової автотоварознавчої експертизи; у справі № 314/2224/17 - довідку судового експерта щодо визначення ринкової вартості спірних автомобілів; у справі № 316/594/18 у зв`язку з тим, що особа, яка користується спірним автомобілем, не надала експерту транспортні засоби, то суди врахували довідку експерта щодо орієнтованої ринкової вартості автомобіля.

У справі, що переглядається, ОСОБА_2 посилається на те, що вартість спірного автомобіля, має визначатися з його дійсної вартості на час розгляду справи, а не з ціни, визначеної у договорі купівлі-продажу. Та зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій помилково не врахували консультацію, складену ПП «Ажіо», щодо ймовірної вартості транспортного засобу від 14 липня 2021 року № 1141/21.

Колегія суддів відхиляє зазначені доводи, оскільки договір купівлі-продажу спірного автомобіля укладений 09 липня 2021 року, тобто за десять днів до подання позову до суду. Крім того, суди першої та апеляційної інстанцій правильно зазначили про те, що договір, укладений у територіальному сервісному центрі ґрунтується на оціночній вартості спірного транспортного засобу, а у консультації від 14 липня 2021 року № 1141/21 зроблено висновок щодо ймовірної вартості автомобіля та встановлено його середню ціну.

Тому консультативний висновок є неналежним доказом щодо оцінки вартості спірного автомобіля, оскільки транспортний засіб на огляд оцінювачу не надавався, а дані щодо середньоринкової вартості автомобіля отримувалися з Бюлетеня автотоварознавця та є спірними.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2025 року у справі № 758/8734/21.

Оскільки іншої оцінки транспортного засобу матеріали справи не містять, то суди правильно визначили вартість спірного майна саме на час розгляду справи відповідно до наявних у матеріалах справи доказів.

Щодо поділу спірної квартири

Згідно із частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що висновки судів у частині поділу квартири у рівних частках є помилковими, оскільки квартира набута частково за особисті кошти відповідача, частка якого має становить 65,5 %.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неврахування судами висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16 та постанові Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 205/9626/16, відповідно до яких під час поділу майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Для правильного вирішення справи необхідно встановити, за рахунок кого з подружжя здійснювалося погашення їх спільного боргу, чи не вносили сторони свої особисті кошти в рахунок погашення зобов`язань за договорами позики.

Оскаржувані судові рішення не суперечать зазначеним висновкам, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильних висновків про те, що погашення ОСОБА_2 кредитних зобов`язань на суму 2 269,95 грн за рахунок особистих коштів після розірвання шлюбу між сторонами не є підставою для відступлення від рівності часток у спільному сумісному майні.

Крім того, суди врахували залишок зобов`язань відповідача за кредитним договором у сумі 35 700,00 грн та зменшили розмір компенсації 1/2 вартості автомобіля, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, на суму 17 850,00 грн (половина залишку заборгованості за кредитом), а також на суму 1 134,98 грн (половина суми сплачених обов`язкових платежів за кредитною угодою № 6 у період розірвання шлюбу між сторонами), а всього 18 984,98 грн.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували, та не можуть бути підставами для скасування ухвалених у справі судових рішень.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних судових рішеннях, питання обґрунтованості висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд керується тим, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків судів, а за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції, покладаються на заявника.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Стратілатов Костянтин Геннадійович, залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 вересня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Відповідно до частини третьої статті 415 Цивільного процесуального кодексу України постанова оформлена суддею Петровим Є. В.

Судді В. В. Пророк

А. І. Грушицький

А. А. Калараш

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров