УХВАЛА

04 березня 2026 року

м. Київ

справа № 702/1067/24

провадження № 61-2488ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргуОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на постанову Черкаського апеляційного суду від 03 лютого 2026 року (повний текст постанови складено 04 лютого 2026 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення майнових збитків, завданих працівниками під час виконання своїх трудових обов`язків,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у листопаді 2024 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якій просила суд захистити її порушене право та стягнути з власниці земельної ділянки, на якій зведена металева конструкція, ОСОБА_1 111 920 грн завданої майнової шкоди.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 03 лютого 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2025 року у вказаній справі скасовано та ухвалено нове.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення майновихзбитків, завданих працівниками під час виконання своїх трудових обов`язків задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 завдану майнову шкоду в розмірі 81420 грн. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

27 лютого 2026 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подала касаційну скаргу, через представника ОСОБА_2 , на постанову Черкаського апеляційного суду від 03 лютого 2026 року. ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права і просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 111 920 грн і не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки такий підхід створює ризик формування практики, за якою будь-яке тимчасове втручання в стан речі автоматично трансформується у грошове зобов`язання значного розміру без доведення реального зменшення вартості майна, неминучості витрат, втрати товарної вартості.

Питання меж деліктної відповідальності має системне значення для цивільного обороту.

У цій справі позивач не понесла витрат на ремонт і не довела необхідність їх понесення. Фактично судом апеляційної інстанції було допущено стягнення вартості можливого відновлювального ремонту, за відсутності такої потреби.

Таким чином, постає принципове питання: чи допускає цивільне право стягнення гіпотетичних витрат без доведення неминучості їх понесення?

Неправильне вирішення цього питання призведе до формування практики, за якою достатнім буде сам факт заявленого забруднення, без обов`язку доведення пошкодження, без доведення зниження вартості, без доведення фактичних витрат на поновлення попереднього стану.

Така практика порушує баланс інтересів сторін та принцип правової визначеності.

Вирішення цього питання впливає на всю категорію спорів щодо пошкодження транспортних засобів, тимчасових забруднень, впливу будівельних робіт без незворотних наслідків.

Оскаржуваним рішенням створений прецедент підміни компенсаційної функції відповідальності, штрафною, що суперечить цивільно-правовій відповідальності яка має компенсаційний характер.

Це суперечить статті 22, 1166 ЦК України, тапринципу пропорційності відповідальності, за яким розмір відшкодування не може перевищувати реальні наслідки втручання у стан майна.

Отже, справа містить питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, що є підставою для відкриття касаційного провадження.

Проте посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженим судовим рішенням. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржене судове рішення ухвалене у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на постанову Черкаського апеляційного суду від 03 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення майнових збитків, завданих працівниками під час виконання своїх трудових обов`язків.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат