Справа № 681/1741/25
Провадження 2/681/242/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Горщара А.Г.

з участю секретаря судових засідань Салюк Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонне за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У грудні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (далі Товариство) через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача 19 680 грн заборгованості за кредитним договором №2352989 від 12.09.2021, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.

В обґрунтування вимог представник позивача зазначав, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 12.09.2021 було укладено договір №2352989 про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов вказаного договору ТОВ «Лінеура Україна» надає клієнту кредит у розмірі 6 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Кредитодавець виконав свої зобов`язання за договором кредиту та надав відповідачу грошові кошти в безготівковому порядку.

Відповідач у свою чергу не виконував взяті на себе зобов`язання, чим допустив істотне порушення умов договору, не повернув отримані кошти та не сплатив відсотків за користування ними, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором №2352989 у загальному розмірі 19 680 грн, з яких: 6 000 грн заборгованість по тілу кредиту, 13 680 грн заборгованість по відсотках.

ТОВ «Росвен інвест Україна» (нині - ТОВ «Свеа Фінанс») 15 липня 2022 року уклало договір факторингу № 2-15072022 з ТОВ «Лінеура Україна», за умовами якого позивач набув права вимоги до боржників, вказаних в реєстрах боржників до зазначених договорів факторингу, зокрема, до ОСОБА_1 за вище вказаним кредитним договором.

Відповідно до ухвали судді від 29.12.2025 відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; сторонам визначено строк для подачі заяв по суті справи.

Копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідачу було направлено позивачем 04.12.2025 цінним листом.

ОСОБА_1 копія ухвали про відкриття провадження надсилалась судом за зареєстрованою адресою його місця проживання, конверт з вкладенням повернувся на адресу суду з довідкою поштового відділення АТ «Укрпошта» від 20.01.2026 про відсутність адресата за вказаною адресою, однак відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відправлення вважається врученим. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та на підставі ст.280 ЦПК України за згодою позивача проводить заочний розгляд справи.

Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке.

Встановлено, що 12.09.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Лінеура Україна» було укладено договір №2352989 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором К141.

За умовами вказаного договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6 000 грн строком на 30 днів; сплатою процентів за користування кредитом: стандартна процентна ставка у розмірі 1,90% в день та знижена процентна ставка 0,01%

До укладення договору про споживчий кредит відповідач ознайомився та підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором паспорт споживчого кредиту, інформація в якому відповідає умовам укладеного договору.

Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 (п.2.1 Договору).

Сторони домовились, що у випадку, якщо у клієнта на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, то клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п.4.1.1-4.1.6 договору, за цим договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту (п. 4.2.1 Договору)

Клієнт, підписуючи цей договір, дає згоду на його автопролонгацію,- продовження дії договору та строку користування кредитом з закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту ще на 15 днів (п.4.2.2 Договору).

Загальна кількість автопролонгацій за цим договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яке не може бути більшою за 120 календарних днів. Тобто, якщо у разі наступної (чергової) автопролонгації загальна кількість днів користування кредитом буде більшою за 120, така автопролонгація не застосовується, а строк повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є таким, що настав (п. 4.2.5 Договору).

ТОВ «Лінеура Україна» виконало свої зобов`язання за кредитним договором №2352989 та надало для ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 6 000 грн, вказане підтверджується даними листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вих. №16193-0403 від 04.03.2024, з якого вбачається, що останнє, маючи повноваження на підставі договору про переказ коштів № ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019, перерахувало 12.09.2021 кошти в сумі 6 000 грн на платіжну картку клієнта, маска картки НОМЕР_2 .

Згідно з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №2352989, розмір заборгованості відповідача за даним кредитним договором станом на 15.07.2022 становить 19 680 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6 000 грн, заборгованість за відсотками 13 680 грн, які нараховані з 12.09.2021 по 10.01.2022.

15.07.2022 між ТОВ «Росвен інвест Україна» та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір факторингу № 2-15072022, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило для ТОВ «Росвен інвест Україна», а останнє набуло за плату права вимоги до боржників, вказаних в реєстрах боржників, що підтверджується даними договору факторингу та платіжної інструкції №8664 від 18.07.2022 про оплату фінансування згідно з договором факторингу.

Відповідно до витягу з реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 2-15072022 ТОВ «Росвен інвест Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2352989 від 12.09.2021 в сумі 19 680 грн, з яких: 6 000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 13 680 грн заборгованість за процентами.

Рішенням єдиного учасника ТОВ «Росвен інвест Україна» № 1 від 25 березня 2024 року вказане товариство перейменовано на товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс».

Отже, у відповідності до умов зазначеного договору факторингу ТОВ «Свеа Фінанс» за плату прийняло належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах боржників, зокрема до відповідача.

В матеріалах справи відсутні докази належного виконання ОСОБА_1 взятих на себе за договором кредиту зобов`язань в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ним.

Перевіряючи правомірність позовних вимог законодавчим нормам, суд виходить з наступного.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ст.11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Згідно з ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти.

Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі.

За положеннями частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 1 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу вимог ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на зазначене, суд вважає, що кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора, відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та вимогам до кредитних договорів. Кредитні кошти надані в безготівкову порядку. Проте, доказів повернення отриманих коштів відповідачем матеріали справи не містять.

Зважаючи на оформлені у встановленому порядку кредитний договір та договір факторингу, позивач є належним стягувачем неповернутих кредитних коштів та процентів за користування ними з боржника.

Судом встановлено, що проценти за користування кредитом нараховувалися за період з 12.09.2021 по 10.01.2022, який включає в себе строк кредиту 30 днів та автопролонгацію на передбачених договором умовах (п.4.2), що в загальному становить 120 днів та не суперечить п. 4.2.5 Договору.

Сукупністю досліджених судом доказів, які містяться в матеріалах справи, доведено наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства за кредитним договором №2352989 в заявленому позивачем розміру.

ОСОБА_1 не надав відзив на позов, не заперечував факт укладання кредитного договору та користування кредитними коштами, не спростовував розрахунок та розмір заборгованості, не подав своїх доказів на заперечення відповідних доводів позивача та не надав доказів, які б підтверджували повне виконання ним зобов`язань, взятих перед кредитором.

На підставі викладеного та враховуючи, що відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, у зв`язку з чим вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в загальному розмірі 19 680 грн.

У силу вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, виходячи із задоволення позовних вимог з ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Керуючись наведеним, ст.ст.13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273-275, 279, 280-283, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

ухвалив:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за договором №2352989 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 12 вересня 2021 року, яка складається з 6 000 грн заборгованість по тілу кредиту, 13 680 грн заборгованість по відсотках, а всього в загальному розмірі 19 680 (дев`ятнадцять тисяч шістсот вісімдесят) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків відповідачем не подана заява про його перегляд, а позивачем апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», ідентифікаційний , місцезнаходження: вул. Іллінська, 8 м. Київ поштовий індекс 04070.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя А.Г. Горщар