Номер провадження: 22-ц/813/2959/26
Справа № 947/5939/20
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Драгомерецького М.М., Кострицького В.В.,

з участю секретаря Громовенко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Боярський Віталій Сергійович на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2025 року, постановлену під головуванням судді Петренка В.С., у цивільній справі за заявою представника ОСОБА_2 адвоката Богданцевої Ірини Володимирівни про поворот виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.04.2020 року по справі №947/5939/20, -

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про поворот виконання рішення суду, в якій просила допустити поворот виконання рішення Київського районного суму м. Одеси від 28.04.2020 року по справі №947/5939/20 в частині стягнення з ОСОБА_2 суми боргу, шляхом стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми грошових коштів, стягнутих у результаті виконання рішення суду, в розмірі 2102828,53 грн.

В обґрунтування заяви зазначила, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.04.2020 року було задоволено позовну заяву ОСОБА_3 та вирішено стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за договором позики (розписки) у розмірі 2 541 312 грн. 70 коп.

Вказане рішення суду ОСОБА_2 оскаржила в апеляційному порядку.

Постановою Одеського апеляційного суду від 21.02.2024 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.04.2020 року в частині задоволення позовних про стягнення боргу за договором позики до ОСОБА_2 було скасовано та в цій частині відмовлено у позові про стягнення боргу за договором позики.

Рішення суду від 21.02.2020 року в частині стягнення боргу з ОСОБА_1 було залишено в силі.

В суді апеляційної інстанції питання повороту виконання рішення не вирішувалося.

На виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.04.2020 року позивачеві ОСОБА_3 було видано виконавчі листи щодо кожного відповідача окремо.

Виконавчі провадження № 62948123 щодо стягнення з ОСОБА_2 та № 62950235 щодо стягнення з ОСОБА_1 було відкрито приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шипковим Є.О. (лист приватного виконавця від 27.09.2023 року № 5477).

Згодом вказані виконавчі провадження були об`єднані у зведене № 62950706.

Постановою від 10.09.2020 року приватним виконавцем було описано та накладено арешт на майно, належне ОСОБА_2 , а саме на нежитлові офісні приміщення площею 83,7 кв.м. по АДРЕСА_1 , що належали особисто їй на підставі договору купівлі-продажу від 19.02.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Михайлюченко М.О. та зареєстрованого в реєстрі за №172.

Згідно звіту оцінки арештованого майна, складеного ПП «Брокбізнесконсалт», оціночна вартість арештованих нежитлових приміщень склала 2 438 157,00 грн.

За вказаною оціночною вартістю згідно заявки приватного виконавця Шипкова Є.О. від 25.09.2020 року належне ОСОБА_2 майно було передано для реалізації шляхом продажу на електронних торгах через електронний торговий майданчик ДП «Сетам».

Згідно протоколу № 508640 від 28.10.2020 року електронні торги з продажу зазначеного арештованого майна були визнані такими, що відбулися з визнанням переможцем торгів ОСОБА_4 (матері боржника ОСОБА_1 та дружини стягувана ОСОБА_3 ) за ціною продажу в 2 438 157,00 грн.

Розрахунок за придбане майно ОСОБА_4 провела двома платежами: в розмірі 121 907,85 грн. в якості винагороди для організатора торгів; 2 316 249,15 грн. - на рахунок приватного виконавця Шипкова Є.О., який, в свою чергу, перерахував кошти на рахунок стягувача ОСОБА_3 .

Згідно листа приватного виконавця Шипкова Є.О. за рахунок продажу належного ОСОБА_2 стягувач ОСОБА_5 отримав окремими сумами 4339,32 грн. та 2098489,21 грн.

Станом на 12.02.2025 року виконавчі провадження № 62948123 та № 62950235 завершені.

Заявниця вказувала, що в межах вказаного виконавчого провадження з ОСОБА_2 було стягнуто кошти, визначені в рішенні Київського районного суду м. Одеси від 28.04.2020 року за рахунок застосування приватним виконавцем заходу звернення стягнення на майно.

За будь-яких умов, враховуючи резолютивну частину рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.04.2020 року та застосовані заходи виконавчого провадження, поворот виконання рішення повинен здійснюватися шляхом повернення стягнутих грошових сум.

Таким чином у разі застосування повороту виконання ОСОБА_2 має право на повернення їй стягувачем ОСОБА_3 отриманої суми грошових коштів за скасованим рішенням суду в розмірі 2 102 828,53 грн.

Аби мати можливість фактично отримати від стягувача ОСОБА_3 вказану суму грошових коштів в розмірі 2 102 828,53 грн. ОСОБА_2 вимушена перед судом ставити питання забезпечення такого повороту виконання шляхом застосування заходів забезпечення заяви.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2025 року заява ОСОБА_2 про поворот виконання рішення Київського районного суму м. Одеси від 28.04.2020 року по справі №947/5939/20 задоволена.

Суд допустив поворот виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.04.2020 року у цивільній справі №947/5939/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В порядку повороту виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.04.2020 року у цивільній справі №947/5939/20 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 2102828,53 грн.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Боярський В.С. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені заяви, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_2 необґрунтовано звернулась до суду з заявою про поворот виконання рішення шляхом стягнення грошових коштів, так як вважає, що вона повинна була звернутися з відповідною заявою щодо повернення нерухомого майна, яке вибуло з її власності без її згоди.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції задовольняючи заяву про поворот виконання рішення, порушує майнові права ОСОБА_1 , оскільки він мав право на отримання або право власності на частину нерухомого майна або частини його вартості, що за оцінкою складала 2 438 157,00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Богданцева І.В. просить відмовити у задоволені апеляційної скарги, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність доводів апеляційної скарги.

В судове засідання призначене на 05 березня 2026 року ОСОБА_1 , його представник - адвокат Боярський В.С., ОСОБА_3 не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 191, 192, 193, 193 зв.б., 194 зв.б. т. 3).

До суду від адвоката Боярського В.С., який представляє інтереси ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з поганим самопочуттям (а.с. 195-196 т. 3).

Колегія суддів залишає клопотання про відкладення розгляду справи без задоволення, за наступних підстав.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи у разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання, оскільки посилання про відкладення розгляду справи у зв`язку з поганим самопочуттям, без надання належних доказів про неможливість прийняти участь у судовому засіданні, зокрема в режимі відеконференції, не можуть бути підставою для відкладення розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.04.2020 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики було задоволено.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики (розписки) у розмірі 2 541 312 грн. 70 коп., яка складається з: 2 306 160 грн. 00 коп. сума позики; 230 616 грн. 00 коп. відсотки за користування коштами; 4 536 грн. 70 коп. три відсотки річних.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 255 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 255 грн. 00 коп.

На підставі заяви ОСОБА_3 та виконавчих листів №947/5939/20, виданих 27.08.2020 року, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шипковим Є.О. постановою від 03.09.2020 року відкрито виконавче провадження №62948123, щодо стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики в розмірі 2541312,70 грн.

Також, 03.09.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шипковим Є.О. відповідно до постанови, накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 .

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Є.О. від 03.09.2020 року об`єднано виконавчі провадження №62948123 та №62950235 у зведене виконавче провадження №62950706.

Постановою від 10.09.2020 року приватним виконавцем було описано та накладено арешт на майно, належне ОСОБА_2 , а саме на нежитлові офісні приміщення площею 83,7 кв.м. по АДРЕСА_1 , що належали особисто їй на підставі договору купівлі-продажу від 19.02.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Михайлюченко М.О. та зареєстрованого в реєстрі за №172.

Згідно звіту оцінки арештованого майна, складеного ПП «Брокбізнесконсалт», оціночна вартість арештованих нежитлових приміщень склала 2 438 157,00 грн.

За вказаною оціночною вартістю згідно заявки приватного виконавця Шипкова Є.О. від 25.09.2020 року належне ОСОБА_2 майно було передано для реалізації шляхом продажу на електронних торгах через електронний торговий майданчик ДП «Сетам».

Згідно протоколу № 508640 від 28.10.2020 року електронні торги з продажу зазначеного арештованого майна були визнані такими, що відбулися з визнанням переможцем торгів ОСОБА_4 (матері боржника ОСОБА_1 та дружини стягувача ОСОБА_3 ) за ціною продажу в 2 438 157,00 грн.

Розрахунок за придбане майно ОСОБА_4 провела двома платежами: в розмірі 121 907,85 грн. в якості винагороди для організатора торгів; 2 316 249,15 грн. - на рахунок приватного виконавця Шипкова Є.О., який, в свою чергу, перерахував кошти на рахунок стягувача ОСОБА_3 .

Згідно листа приватного виконавця Шипкова Є.О. за рахунок продажу належного ОСОБА_2 майна стягувач ОСОБА_5 отримав окремими сумами 4339,32 грн. та 2098489,21 грн.

Згідно листа приватного виконавця Шипкова Є.О. в рахунок погашення заборгованості за ЗВП №62950706 було стягнуто та перераховано на користь стягувача суму в розмірі 2102828,53 грн.

Також судом встановлено, що виконавчі провадження № 62948123 та № 62950235 завершені.

Постановою Одеського апеляційного суду від 21.02.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.04.2020 року скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення боргу за договором позики до ОСОБА_2 . Постановлено в цій частині нове судове рішення. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 09.07.2025 року касаційна скарга ОСОБА_3 задоволена частково. Постанова Одеського апеляційного суду від 21.02.2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики змінена, викладена її мотивувальна частина в редакції цієї постанови.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про поворот виконання рішення Київського районного суму м. Одеси від 28.04.2020 року по справі №947/5939/20, суд першої інстанції виходив з того, що в межах ЗВП №62950706 з ОСОБА_2 було стягнуто та перераховано на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 2102828,53 грн., на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.04.2020 року, яке було скасовано в частині задоволення позовних про стягнення боргу за договором позики до ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Цивільним процесуальним кодексом України передбачено вирішення питання повороту виконання рішення, постанови суду у разі скасування раніше прийнятого судового рішення, за яким в порядку виконання стягнуті з боржника кошти або вилучене його майно на користь стягувача.

Поворот виконання рішення представляє собою повернення стягувачем боржнику всього, що ним було отримано за скасованим згодом рішенням з метою відшкодування боржнику збитків, завданих виконанням рішення. Отже, поворот виконання є процесуальною формою поновлення судом порушених прав боржника, що забезпечує можливість зворотного стягнення зі стягувача всього безпідставно отриманого ним за скасованим рішенням. З іншого боку, поворот виконання рішення є самостійним засобом захисту прав сторін, який повинен здійснюватися шляхом подання заяви про поворот виконання. Необхідність у повороті виконання судового рішення і поверненні сторін у первісне становище виникає тоді, коли рішення виконане, але згодом скасоване судом апеляційної чи касаційної інстанції, якщо цей суд закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року №13-рп/2011поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Згідно зі ст. 444 ЦПК України, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. Така заява розглядається у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника у двадцятиденний строк з дня надходження заяви, проте їх неявка не перешкоджає її розгляду.

Поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим рішенням).

Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого рішення), та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням належного, безпідставного стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Воно можливе лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.

Крім того, поворот виконання рішення можливий за будь-якими справами, але за наявності таких умов: 1) щоб позивач отримав від відповідача в порядку виконання рішення майно чи гроші; 2) щоб виконане рішення було скасовано вищестоящим судом повністю чи змінено із задоволенням позовних вимог у меншому розмірі. В усіх інших випадках розгляд питань про повернення стягненого в порядку цивільного судочинства відбуватися не може.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року по справі №203/2612/13-ц.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що з урахуванням того, що в межах ЗВП №62950706 з ОСОБА_2 було стягнуто та перераховано на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 2102828,53 грн., визначені в рішенні Київського районного суду м. Одеси від 28.04.2020 року за рахунок застосування приватним виконавцем заходу звернення стягнення на майно, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.04.2020 року в частині задоволення позовних про стягнення боргу за договором позики до ОСОБА_2 було скасовано та в цій частині відмовлено у позові про стягнення боргу за договором позики, в порядку повороту виконання рішення суду підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 2102828,53 грн.

На підставі вищевикладених обставин, суд першої інстанції оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні дійшов обґрунтованого висновку про поворот виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.04.2020 року у цивільній справі №947/5939/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Боярський В.С. про те, щосуд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_2 необґрунтовано звернулась до суду з заявою про поворот виконання рішення шляхом стягнення грошових коштів, так як вважає, що вона повинна була звернутися з відповідною заявою щодо повернення нерухомого майна, яке вибуло з її власності без її згоди, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки ОСОБА_2 на законних підставах звернулася до суду з заявою про поворот виконання рішення суду, оскільки має право на повернення стягнутих грошових коштів у розмірі, який було отримано в порядку виконання зазначеного рішення, яке було скасовано в частині задоволення позовних про стягнення боргу за договором позики до ОСОБА_2 , яким на користь ОСОБА_3 стягнуто грошові кошти, у зв`язку з чим суд застосував поворот виконання рішення суду зобов`язавши позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнуті з нього грошові кошти за скасованим рішенням суду.

Доводи про те, що суд першої інстанції задовольняючи заяву про поворот виконання рішення, порушує майнові права ОСОБА_1 , оскільки він мав право на отримання або право власності на частину нерухомого майна або частини його вартості, що за оцінкою складала 2 438 157,00 грн., колегія суддів відхиляє, оскільки доказів того, що ухвала про поворот виконання рішення суду порушує майнові права ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Більш того, з матеріалів справи вбачається, що в рахунок погашення заборгованості за ЗВП №62950706 на підставі рішення суду було стягнуто та перераховано на користь стягувача суму в розмірі 2102828,53 грн.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального або процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права і підстави для її скасування відсутні.

На підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Боярський Віталій Сергійович залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2025року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 09 березня 2026 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ В.В. Кострицький