Справа № 404/4990/25
Номер провадження 2/404/1640/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року Фортечний районний суд м. Кропивницького

в складі: головуючого судді Варакіної Н.Б.,

за участі секретаря - Кірової А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Кропивницької міської ради (Код , 25022, м. Кропивницький, вул. В. Перспективна, 41) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання незаконним та скасування рішення Кіровоградської міської ради, визнання недійсним державного акту та визнання права власності на земельну ділянку

ВСТАНОВИВ:

В травні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Осіпову Ю.Ю., звернувся до суду з позовом до Відповідачів, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 14 серпня 2025 року, про визнання незаконним та скасування рішення виконкому міської ради народних депутатів, про визнання незаконним та скасування Кіровоградської міської ради, визнання недійсним державного акту та визнання права власності на земельну ділянку.

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який являється його батьком.

ОСОБА_3 , належало право власності на ? часток житлового будинку в АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори 09.11.1990 року на реєстром № 3531.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається ? часток житлового будинку по АДРЕСА_4 та ? часток земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_4 .

Зазначає, що звернувся до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Яценко Я.В. із заявою для оформлення спадщини на ? часток житлового будинку на ? часток земельної ділянки по АДРЕСА_4 , однак йому видано лише свідоцтво про право на спадщину за законом на ? часток у праві спільної часткової власності житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями на спорудами в АДРЕСА_4 і в той же час відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки неможливо отримати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку по АДРЕСА_4 через відсутність присвоєного кадастрового номера земельній ділянці.

Вказує, що 04 січня 2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу частини житлового будинку, згідно до умов якого ОСОБА_2 продала ОСОБА_1 ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_3 . У зв`язку з тим що ? частки земельної ділянки належить ОСОБА_2 , яка не має жодного відношення до вказаної земельної ділянки після продажу житлового будинку, на якій він знаходиться, Позивач не має змогли присвоїти кадастровий номер земельній ділянці, і як результат не має можливості оформити свої спадкові права та прийняти спадщину, а тому вимушений звернутися до суду із вказаним позовом.

Ухвалою суду від 06 червня 2025 року відкрито загальне позовне провадження та встановлено Відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 02 липня 2025 року витребувано від приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Яценко Я.В. належним чином завірену копію спадкової справи № 70/2024, заведену після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

14 серпня 2025 року від представника позивача надійшла заява про зміну позовних вимог.

10 жовтня 2025 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Яценко Я.В направлено копію спадкової справи.

17 жовтня 2025 року від Кропивницької міської ради надійшли письмові пояснення, в яких вони просили відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

09 грудня 2026 року ухвалою Фортечного районного суду м. Кропивницького закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Осіпова Ю.Ю. позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові. Просила задовольнити частково в частині скасування рішення, що стосується ОСОБА_2 .

Представник Кропивницької міської ради Люненко І.А. позов не визнав, посилаючись на обставини, викладені у поясненнях відзиві. Зазначив, що скасування рішення міськвиконкому міської ради народних депутатів порушить права інших співвласників, яким було надано у власність земельні ділянки цим рішенням.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 належало право власності на ? часток житлового будинку в АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори 09.11.1990 року на реєстром № 3531.

17 грудня 1996 року було видано державний акт на право приватної власності на землю серії КР № 00000945, відповідно до якого ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів від 27 жовтня 1993 року № 911 передано на праві спільної часткової (3/4) власності на земельну ділянку площею 0,1053 га., яка розташована в АДРЕСА_3 .

04 січня 2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу частини житлового будинку, згідно до умов якого ОСОБА_2 продала ОСОБА_1 ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_3 . Житловий будинок загальною площею 52,84 кв.м. розташований на земельній ділянці площею 1052, 6 кв.м. Вказана частина житлового будинку належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 14.11.2000 року по реєстру № 4-1331 Другою Кіровоградською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого Кіровоградським бюро технічної інвентаризації 20.11.2000 року за № 6573/22.

Позивач дізнався, що 14 травня 2002 року було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-КР № 041715, відповідно до якого ОСОБА_2 на підставі рішення сесії Кіровоградської міської ради від 19.04.2002 року № 1359 передано на праві спільної часткової ? частини власності на земельну ділянку площею 1057,1 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 28 вересня 2024 року.

Як вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 21.04.1965 року, ОСОБА_3 являється батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до листа Кропивницької міської ради № К-1004 від 23.01.2026 року, відсутні правові підстави для передачі у власність ОСОБА_1 цілої земельної ділянки, оскільки частина земельної ділянки знаходиться у приватній власності.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається ? часток житлового будинку по АДРЕСА_4 та ? часток земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_4 .

Позивач звернувся до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Яценко Я.В. із заявою для оформлення спадщини на ? часток житлового будинку на ? часток земельної ділянки по АДРЕСА_4 .

14 травня 2025 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? часток у праві спільної часткової власності житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями на спорудами, ідентифікатор об`єкта нерухомого майна 01.3225657.4853620.20250501.20.0000.48 за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 78/02-31 від 14 травня 2025 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки неможливо отримати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку по АДРЕСА_4 через відсутність присвоєного кадастрового номера земельній ділянці.

Так, відповідно до рішення сесії Кіровоградської міської ради від 19.04.2002 року № 1359 «Про розгляд звернень фізичних осіб з питання регулювання земельних відносин», Кіровоградська міська рада вирішила внести зміни до раніше прийнятих рішень міськвиконкому щодо визначення площ земельних ділянок, а саме: в п. 16 додатка до рішення міськвиконкому від 27.10.1993 р № 911 площу земельної ділянки по АДРЕСА_3 вважати 1 057,1 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 27 жовтня 1993 року № 911 «Про приватизацію земельних ділянок» ОСОБА_4 передано на праві спільної часткової ? частини власності на земельну ділянку площею 1052,6 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства.

Згідно з ч.ч.1-2 статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

Згідно з частиною першою статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності.

Як вбачається з п е) ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є, в тому числі, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Окрім того слід врахувати висновки пунктів 57-64 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц відповідно до змісту яких: «Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, із цивільних та земельних відносин (пункт 1 частини першої статті 15 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року); Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема з цивільних і земельних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року); Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України); Суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий, зокрема, органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України); Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, як у статті 30 ЗК України, який був чинний до 1 січня 2002 року, так і у чинній редакції статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття; Якщо особа стверджує пропорушення її прав наслідками, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення її цивільних прав чи інтересів або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, зокрема і щодо оформлення права на земельну ділянку під набутими у власність будинком або спорудою, то визнання незаконними таких рішень і їх скасування є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів; Отже, справа за позовом про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування про затвердження акта узгодження меж земельних ділянок залежно від суб`єктного складу має розглядатися за правилами цивільного чи господарського судочинства; Належними відповідачами у таких справах є особа, прав чи інтересів якої щодо відповідної земельної ділянки стосується оскаржене рішення органу місцевого самоврядування, а також цей орган».

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

У відповідності з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Вказане кореспондується роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року зі змінами «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідно до яких власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до правової позиції, яка була висловлена у рішення Верховного Суду України у справі № 6-319цс15, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 152 Земельного Кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною 1 ст. 155 ЗК України визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно ч. 1 та 4 ст. 79 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно ч.5 ст.116 ЗК України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 цього ж Закону до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі.

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79 1 Земельного кодексу України, при їх формуванні.

У відповідності до ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до ст. 373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону, а згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Оскільки ОСОБА_1 є власником ? частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 04.01.2022 року, то згідно вищевикладених правових норм набув право власності на земельну ділянку, на якій розташоване належне йому домоволодіння.

Наявність у ОСОБА_2 . Державного акту на право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 , порушує право Позивача, як власника земельної ділянки на вільне володіння, користування та розпорядження нею, відтак позов підлягає задоволенню.

В той же час слід зазначити, що скасування Рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 27 жовтня 1993 року № 911 «Про приватизацію земельних ділянок» порушить права інших власників, яким вказаним рішенням безоплатно передано у приватну власність земельні ділянки з наступною видачею Державних актів на право приватної власності, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині скасування п. 16 Додатку до рішення міськвиконкому від 27.10.1993 року, яким ОСОБА_4 передано на праві спільної часткової ? частини власності на земельну ділянку площею 1052,6 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства.

Враховуючи те, що у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд вважає за можливе визнати за ним право власності на спадкове майно.

З таких обставин, вимоги позивача ґрунтуються на законі та підлягають частковому задоволенню. Судові витрати по справі залишаються фактично понесеними.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Кропивницької міської ради (Код , 25022, м. Кропивницький, вул. В. Перспективна, 41) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання незаконним та скасування рішення Кіровоградської міської ради, визнання недійсним державного акту та визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати п. 16 Додатку до рішення міськвиконкому від 27.10.1993 року, яким ОСОБА_4 передано на праві спільної часткової ? частини власності на земельну ділянку площею 1052,6 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства.

Визнати незаконним та скасувати рішення сесії Кіровоградської міської ради від 19.04.2002 року № 1359 «Про розгляд звернень фізичних осіб з питання регулювання земельних відносин», в частині, відповідно до якої Кіровоградська міська рада вирішила внести зміни до раніше прийнятих рішень міськвиконкому щодо визначення площ земельних ділянок, а саме: в п. 16 додатка до рішення міськвиконкому від 27.10.1993 р № 911 площу земельної ділянки по АДРЕСА_3 вважати 1 057,1 кв.м.

Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю виданий ОСОБА_2 , серії ІІІ-КР № 041715, Кіровоградською міською радою 14 травня 2002 року на право спільної часткової ? частини власності, яка розташована в АДРЕСА_3 .

Визнати право власності на ? частину земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_4 за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Судові витрати вважати фактично понесеними позивачем.

Рішення може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складено 26 лютого 2025 року.

Суддя Фортечного районного суду

міста Кропивницького Н. Б. Варакіна