Справа № 236/5217/21
Провадження № 2/202/102/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Мариніна О.В.

при секретарі Пєшкічевій А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 236/5218/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на квартиру,

В с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на квартиру, обґрунтувавши свої вимоги тим, що йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Фактично спадкодавці позивача, приватизували вищевказану квартиру АДРЕСА_2 , як квартиру, а не як частку житлового будинку або частку квартири, в той час як у правовстановлюючих документах зазначена частка у спільній частковій власності у свідоцтві від 06.04.2001 року - 13/100 частки кв.1; у свідоцтві від 09.07.1999 року - 13/100 частки будинку 15, у зв`язку з чим він отримав відмову державного реєстратора та вимушений звернутися до суду.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача надав заяву про розгляд справи без представника ради, заперечень проти позову не висловив

Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.04.2001 року реєстровий №695 виданого Державним нотаріусом Краснолиманської ДНК, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09.07.1999 року реєстровий №833, видане Державним нотаріусом Краснолиманської ДНК позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

У вказаних свідоцтвах зазначена частка у спільній частковій власності у свідоцтві від 06.04.2001 року - 13/100 частки кв.1; у свідоцтві від 09.07.1999 року - 13/100 частки будинку 15, що підтверджуються свідоцтвами про право на спадщину та довідками КП «БТІ» від 29.11.2021 року №3362-4/0.45/01, 13.09.2021 року №343-3/0.76/кл.

Фактично спадкодавці Позивача, приватизували вищевказану квартиру АДРЕСА_2 , як квартиру, а не як частку житлового будинку або частку квартири на підставі розпорядження приватизаційної комісії при Краснолиманському відділенні Донецької залізниці від 29.04.1994 року №1798, свідоцтва про право власності видане 03.05.1994 року на підставі зазначеного розпорядження на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , зареєстроване в КП «БТІ» в книзі 5 реєстровий №925, 30.05.1994 року.

З 1999 року, місце перебування Позивача, зареєстровано в кв. АДРЕСА_1 , тобто до даного часу місце реєстрації Позивача кв.1.

В Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно який діяв з 01.03.2003 року по 01.01.2013 року, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, право власності на квартиру, або як на частку будинку не зареєстровано, оскільки рішенням державного реєстратора виконкому Лиманської міської ради від 24.09.2021 року, №60561340, довідками КП «БТІ» від 29.11.2021 року №3362-4/0.45/01, 13.09.2021 року №343-3/0.76 відмовлено у державній реєстрації права власності.

Свідоцтво про право власності на квартиру було видане та зареєстровано відповідно до вимог ст.ст.13,15,19 ЗУ «Про власність», ст.ст.65-1,150 ЖК України, ст.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджену Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966р, за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15січня 1966р., тобто батьки Позивача, набули право власності на об`єкт нерухомого майна квартира, а не на частку будинку.

Згідно довідки КП «БТІ», будинок 15 складається з п`яти квартир, які були приватизовані як квартири, частки будинку не розраховувались.

Яким чином з`явились частки квартири (будинку) в свідоцтвах про право на спадщину від 06.04.2001 року реєстровий №695, від 09.07.1999 року реєстровий №833 невідомо.

У відповідності із ст.328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.

З 01.01.2013 року повноваження щодо реєстрації виникнення, переходу, припинення права власності на нерухоме майно, перейшло від реєстраторів КП «БТІ» до Державних реєстраторів Міністерства юстиції України, органів місцевого самоврядування, до 01.01.2013 року вказану реєстрацію здійснювало КП «БТІ», а також готували проекти рішень виконкому Лиманської міської ради, щодо заміни правовстановлюючих документів у зв`язку з втратою документу та неможливістю його відновити, або у зв`язку із псуванням документу на нерухоме майно, після внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень» від 01.07.2004р. за № 1952-IV, що вступив в силу із змінами та доповненнями з 01.01.2013р., функції державної реєстрації прав власності на нерухоме майно та оформлення права власності на нерухоме майно від реєстраторів бюро технічної інвентаризації та органів місцевого самоврядування, перейшли до реєстраторів органів місцевого самоврядування та нотаріусів, тому на даний час відсутня вищезазначена процедура заміни документів у разі їх втрати або псування.

Виходячи з вищенаведеного, єдиний спосіб отримати правовстановлюючий документ на квартиру, як окремий об`єкт, це звернення до суду за визнанням права власності

Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76, 77, 81, 89, 235, 263, 264, 352, 354-355 ЦПК України, ст.ст.316, 321, 328, 392 ЦК України, суд, -

У х в а л и в :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 55.5кв.м., житловою площею 33.9 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 06 березня 2026 року.

Суддя О. В. Маринін