Номер провадження: 22-з/813/175/26
Справа № 2-2766/2010
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

10.03.2026 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Погорєлова С.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Одеського апеляційного суду Карташова О.Ю. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, -

встановила:

У березні 2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 березня 2010 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 02 лютого 2010 року у м. Білгород-Дністровському Одеської області, у простій письмовій формі, згідно якого ОСОБА_1 купила у ОСОБА_2 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 300 кв.м, загальною площею 187,5 кв.м, житловою площею 135,4 кв.м, який в цілому складається з: літ. «А» житлового будинку, № 1-4 - споруд.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 300 кв.м, загальною площею 187,5 кв.м, житловою площею 135,4 кв.м, який в цілому складається з: літ. «А» - житлового будинку, №1-4 споруд.

Вказане судове рішення оскаржене у апеляційному порядку представником ОСОБА_3 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 було задоволено. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 березня 2010 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності відмовлено.

03 лютого 2026 року ОСОБА_1 через «Електронний суд» подано заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 лютого 2026 року заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами було залишено без руху.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2026 року відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року за нововиявленими обставинами, справу призначено до розгляду на 05 березня 2026 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2026 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 лютого 2026 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі повернуто заявнику.

02 березня 2026 року через «Електронний суд» від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Карташова О.Ю., в обґрунтування якої заявник посилалась на те, що суддя Карташов О.Ю. був доповідачем у справі при ухваленні постанови від 11 грудня 2025 року, правові висновки якої підлягають перевірці. Крім того, ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2026 року, той самий склад колегії, зокрема за участю судді Карташова О.Ю. як доповідача, було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову, і у мотивувальній частині цієї ухвали здійснено правову оцінку доводів заявника щодо необхідності захисту прав та інтересів у зв`язку з постановою від 11 грудня 2025 року. Ухвала від 17 лютого 2026 року Верховним Судом була залишена без змін, а касаційна скарга визнана необґрунтованою. Таким чином, на думку заявника, суддя-доповідач Карташов О.Ю. вже брав участь у формуванні правової позиції щодо можливості втручання у правові наслідки постанови від 11 грудня 2025 року саме того питання, яке підлягає перевірці в межах перегляду за нововиявленими обставинами, а тому, з метою забезпечення довіри до правосуддя та усунення будь-яких об`єктивних сумнівів, доцільним є розгляд заяви іншим складом суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 березня 2026 року заявлений ОСОБА_1 відвід судді Карташову О.Ю. визнано необґрунтованим.

Справу передано до канцелярії Одеського апеляційного суду для визначення складу суду в порядку ст. 33 ЦПК України для розгляду заяви про відвід.

Перевіривши матеріали справи, доводи заявленого відводу, приходжу до наступного висновку.

Частина 1 ст. 129 Конституції України встановлює, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст. 37 ЦПК України. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

За правилами п. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічна думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними та допустимими доказами.

Частина 1 ст. 129 Конституції України встановлює, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Одеський апеляційний суд доходить до висновку, що викладені ОСОБА_1 у заяві про відвід судді Карташова О.Ю. обставини ґрунтуються виключно на факті її незгоди із процесуальним рішенням суду, яке виразилось у відмові у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

При цьому, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що незгода із судовим рішенням, не може бути підставою для відводу судді, передбаченої чинним процесуальним законодавством без надання стороною, яка заявляє відвід, доказів проявлення цим суддею саме необ`єктивності чи упередженості при ухвалені такого судового рішення, висловлення окремої думки на користь однієї із сторін. Інших обставин, які викликають у заявника сумнів у неупередженості та об`єктивності судді в цій частині, нею не зазначено.

Подібна позиція висловлена й Радою суддів України у рішенні від 07 вересня 2017 року № 46, у п. 2 якого зазначено, що наявність судового рішення, яке ухвалене судом в іншій справі у подібних правовідносинах, або за участю тих самих сторін, або з процесуальних, чи інших питань у тій самій справі, не породжує у діяльності судді конфлікту інтересів.

На підставі вказаного колегія суддів доходить до висновку, що викладені ОСОБА_1 у заяві про відвід судді Карташова О.Ю. доводи ґрунтуються на припущеннях та є такими, що не підтверджені жодними доказами.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (п. 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (п. 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії»), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (п. 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; п. 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Кю проти Фінляндії»; п. 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалефф проти Мальти»).

Європейським судом з прав людини в рішенні по справі «Білуха проти України» (Заява № 33949/02) від 09 листопада 2006 року зазначено, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Згідно практики ЄСПЛ, несприятлива позиція суду з питань права сама по собі не породжує сумнівів в неупередженості (Castillo Algar 44). Сумніви мають бути засновані на фактичних обставинах; неприпустимими є гіпотези про можливий розвиток подій (Bulut).

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Згідно ч. 3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Керуючись ст. ст. 36-40, 268 ЦПК України, суддя, -

ухвалила:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Одеського апеляційного суду Карташова О.Ю. відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду: С.О. Погорєлова