Справа № 450/5756/24 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/3239/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Гаврилюк Я.Ю.

з участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки Кость Я.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кость Ярини Романівни на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 серпня 2025 року в складі судді Мусієвського В.Є. в справі за позовом ОСОБА_1 до Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

встановив:

У грудні 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дідусь позивачки ОСОБА_2 , який на випадок своєї смерті не залишив заповіту. Донька померлого ОСОБА_3 відмовилась від спадщини на користь ОСОБА_1 , а інша донька, яка є матір`ю позивачки, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Покликалася на те, що вона постійно доглядала за будинком та присадибною ділянкою, які увійшли до спадкового майна.

Водночас, у встановлений законом строк позивачка не звернулась до уповноважених органів із заявою про прийняття спадщини оскільки вважала, що вказане вище майно успадковано донькою померлого ОСОБА_3 .

Згодом, позивачка звернулась до нотаріуса Пустомитівської державної контори, однак їй відмовлено у відкритті спадкової справи з огляду на те, що нею пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Вважає, що строк пропустила у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, самостійним вихованням доньки, відсутності стабільної роботи, а звернення із заявою про прийняття спадщини передбачає грошові витрати. Крім цього, після відкриття спадщини у 2019 році розпочалась пандемія коронавірусної хвороби, а у 2022 році в Україні запроваджено воєнний стан, у зв`язку із чим не було доступу до державних реєстрів, не всі нотаріуси працювали, а коли відновився доступ, розпочались перебої зі світлом та інтернетом.

З огляду на викладене, просила визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 терміном один місяць з часу набрання рішенням законної сили.

Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 серпня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник позивачки ОСОБА_5 , вважає, що судом першої інстанції під час розгляду справи неправильно застосовано норми матеріального права, а висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

На переконання апелянта, суд застосував норми Цивільного кодексу України 2004 року, тоді як на час виникнення спірних правовідносин діяли норми ЦК Української РСР у редакції 1963 року.

Зокрема, за змістом ч.ч.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року, відносини спадкування регулюються нормами цього кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01.01.2004) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.

Як ч.2 ст.1220 ЦК України, так і ст. 525 ЦК УРСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст.550 ЦК УРСР 1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений ст.549 цього кодексу, може бути подовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку й без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

Цей строк може бути подовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо в указаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд із цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про подовження пропущеного строку.

Установивши, що спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 і була прийнята його спадкоємцем ОСОБА_1 до введення в дію ЦК 2004 року, суд першої інстанції без урахування положень ч.ч.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень, безпідставно застосував до цих правовідносин норми ст.ст.1261, 1268 ЦК 2004 року, які застосуванню не підлягали, і не застосував норми ЦК УРСР 1963 року, які підлягали застосуванню.

Отже, спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його онука ОСОБА_1 , яка є позивачем у цій справі, і яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

Оскільки нормами ЦК 1963 року не було передбачено надання спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини, підстав для задоволення позову про надання додаткового строку для прийняття спадщини немає, оскільки позивачка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, що з врахуванням положень пункту 1 статті 549 ЦК УРСР 1963 року свідчить про прийняття нею спадщини.

Аналогічна право позиція викладена в постанові Верховного Суду 18 січня 2018 року справа №556/1354/15-ц.

В свою чергу, висновки суду першої інстанції про те, що позивачкою не доведено, що встановлений законом строк на звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини пропущений нею з поважних причин, спростовуються заявами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , за змістом яких з 2001 року після смерті ОСОБА_2 спадковим майном опікується його онука ОСОБА_1 .

Отже, позивачка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, що з врахуванням положень пункту 1 статті 549 ЦК УРСР 1963 року свідчить про прийняття нею спадщини.

З огляду на наведене, просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 серпня 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в новій редакції, а також прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_5 на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачка знала про житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій такий розташований, які увійшли до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 , тобто про відкриття спадщини, відтак могла звернутись із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

При цьому, доказів на підтвердження скрутного матеріального становища, перебування на її самостійному утриманні доньки, а також відсутності стабільної роботи, суду не надано, а вказані обставини не є поважними для встановлення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Крім цього, покликання сторони позивача на пандемію коронавірусної хвороби та запровадження воєнного стану на території України не можуть бути визнані належними підставами для надання ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки зазначені обставини виникли лише з 2019 року, тоді як смерть ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто задовго до настання вказаних вище подій.

Невизначеність між спадкоємцями щодо того, хто саме буде приймати спадщину, також не може вважатися поважною причиною неподання ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, оскільки кожен спадкоємець має особисте право та обов`язок реалізувати своє спадкове право шляхом подання такої заяви незалежно від позиції чи намірів інших спадкоємців.

Позивачкою не вжито заходів щодо залучення до участі у справі як співвідповідача або третьої особи доньки померлого ОСОБА_8 , яка є спадкоємицею першої черги за законом, рішення в якій може безпосередньо вплинути на її права та обов`язки.

Таким чином, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, позивачка не надала суду достатніх та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, а також обрала неналежний спосіб захисту. Позивачем не доведено, що зазначені нею причини пропуску строку можуть бути визнані поважними у розумінні статті 1272 ЦК України, і пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які б перешкоджали їй у встановлений законом шестимісячний строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

З огляду на вказане, суд прийшов висновку про те, що обставини, якими сторона позивача мотивувала позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України колегія суддів враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що спадкодавець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим повторно 20.06.2018 Личаківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Позивачка ОСОБА_1 є внучкою померлого ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 17.03.1972 року, за яким батьками ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (донька померлого ОСОБА_9 ).

Із заяви ОСОБА_3 від 11.04.2018 вбачається, що остання відмовилась від прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду з позовними вимогами позивачка просила про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті дідуся ОСОБА_2 терміном один місяць з часу набрання рішенням законної сили, покликаючись на те, що строк пропустила у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, самостійним вихованням доньки, відсутності стабільної роботи, а звернення із заявою про прийняття спадщини передбачає грошові витрати. Крім цього, після відкриття спадщини у 2019 році розпочалась пандемія коронавірусної хвороби, а у 2022 році в Україні запроваджено воєнний стан, у зв`язку із чим не було доступу до державних реєстрів, не всі нотаріуси працювали, а коли відновився доступ, розпочались перебої зі світлом та інтернетом.

Колегія суддів виходить з того, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частини перша та друга статті 1223 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270

ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Враховуючи зазначені вище вимоги закону, дійсно строк на прийняття спадщини ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , розпочався в день смерті останнього та сплинув 08.12.2001.

Частина перша статті 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частинами першою, третьою статті 5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини.

Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Таким чином, за змістом указаних норм, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року, а у разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Статтею 549 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Частиною першою ст. 550 ЦК Української РСР 1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

Цей строк може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку.

За змістом ст.ст. 4, 48 ЦПК України відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку, позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Колегія суддів виходить з того, що згідно з усталеною судовою практикою у такій категорії спорів (визначення додаткового строку для прийняття спадщини), при відсутності інших спадкоємців за заповітом чи за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Натомість, наявність інших спадкоємців за законом чи заповітом є обов`язковою підставою для надання їм статусу відповідача у спірних правовідносинах та можливості відповідати за пред`явленими вимогами.

Таким чином, визначення кола спадкоємців при розгляді такої категорії спорів є обов`язковим та має визначальне значення.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є виключним правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року по справі № 361/1953/18 (провадження № 61-16095св19) зазначено, що позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини безпосередньо стосується прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Звертаючись із позовними вимогами ОСОБА_1 зазначила відповідачем Солонківську сільську раду Львівського району Львівської області.

В свою чергу, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав на те, що позивачем не вжито заходів щодо залучення до участі у справі як співвідповідача або третьої особи доньки померлого ОСОБА_8 , яка є спадкоємцем першої черги за законом, рішення в якій може безпосередньо вплинути на її права та обов`язки.

Разом з тим, хоча ОСОБА_8 , як донька померлого спадкодавця ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги, однак у встановленому порядку спадщину не прийняла, відтак не є належним відповідачем у даному спорі про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, при цьому за відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину, позивачкою правильно пред`явлено позов до належного відповідача територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, якою в даному випадку є Солонківська сільська рада Львівського району, Львівської області.

Крім цього, суд також зазначив, що долучені до матеріалів справи письмові заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не можуть бути визнані належними і допустимими доказами, оскільки зазначені особи не ідентифіковані, а відомості, які б дозволяли встановити їх особу та перевірити достовірність викладених у заявах обставин, відсутні, крім цього, стороною позивача не заявлено клопотання про виклик вказаних вище осіб для їх допиту як свідків у судовому засіданні з метою перевірки пояснень і підтвердження фактів, наведених у письмових заявах, що унеможливлює визнання таких доказів достовірними та належними.

На переконання колегії суддів, письмові заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відповідність копій яких оригіналам засвідчена представником позивачки адвокатом Юхименко Г.А., зміст яких зводиться до того, що після смерті ОСОБА_2 , який проживав у будинку в с. Селесько, Пустомитівського району, з 2001 року цим житловим будинком опікується його внучка ОСОБА_1 та підтримує в належному стані, а також із врахуванням заяви доньки померлого ОСОБА_3 , яка заявою на адресу суду підтвердила такі обставини, за встановлених обставин, дають підстави для висновку, що після смерті діда ОСОБА_2 його внучка ОСОБА_1 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, відтак в силу приписів ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визнається такою, що прийняла спадщину.

Встановивши, що спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_5 і була прийнята його спадкоємцем до введення в дію ЦК України 2004 року, суд першої інстанції, без врахування положень частин четвертої, п`ятої Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, безпідставно застосував до цих правовідносин норми статей 1261, 1268 ЦК України, які застосуванню не підлягали, і не застосував норми ЦК Української РСР 1963 року, які підлягали застосуванню.

Оскільки нормами ЦК Української РСР 1963 року не було передбачено надання спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини, підстави для задоволення позову відсутні.

Підстави для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду визначені приписами статті 376 ЦПК України.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 статті 376 ЦПК України, підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кость Ярини Романівни задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 серпня 2025 року скасувати, ухвалити нове судовому рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 04 березня 2026 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк