ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3502/26 Справа № 175/7843/25 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.,

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

секретар Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2025 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення фактів, що мають юридичне значення (суддя першої інстанції Бойко О.М.),

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ОСОБА_4 звернулась до Дніпровського районного суду Дніпропетровської областііз заявою про встановлення факту смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 поблищу населеного пункту Соледар Донецької області її сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2025 рокузаяву ОСОБА_4 задоволено.

Встановлено факт смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 поблизу населеного пункту Соледар Донецької області, уродженця м. Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, який постійно до мобілізації в Збройні сили України проживав за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 .

Із вказаним рішенням суду не погодився представник ОСОБА_1 адвокат Братцева Н.С. та подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та без належного з`ясування справи.

Зазначала, що апелянт безпідставно не залучена у якості заінтересованої особи, оскільки є дружиною ОСОБА_5 , факт смерті якого просить встановити його мати. Також звертала увагу, що в дані категорії справ обов`язкове залучення в якості заінтересованої особи Міністерства оборони.

Наголошувала, що не погоджується з твердженнями суду про те, що ОСОБА_5 підірвався на ворожій міні внаслідок чого отримав тяжкі вогнепальні поранення несумісні з життям та загинув поблизу населеного пункту Соледар Донецької області, оскільки тіло евакуювати не вдалося, судово-медична експертиза не проводилась, а надані заявницею суду документи не є достатніми для підтвердження загибелі її чоловіка, а отже він може бути живий. Також звертає увагу, що ОСОБА_5 згідно із відомостями Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, значиться таким, що зник на території бойових дій (під час воєнних дій). А відповідно до практики Верховного Суду за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, зокрема у зв`язку з воєнними діями, без достатніх доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою, а не із заявою про встановлення факту смерті цієї особи. При цьому зникнення військовослужбовця в зоні бойових дій є підставою відмови у визнанні особи померлою.

Враховуючи наведене просила рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2025 рокускасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви відмовити у повному обсязі.

Сторони не скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник ОСОБА_1 адвокат Братцева Н.С. у судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги, просила задовольнити її повному обсязі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомленні належним чином.

Дніпровським відділом ДРАЦС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надано заяву про розгляд справи за відсутності їх представника у зв`язку із робочим навантаженням. В заяві також зазначено, що проти вимог заявника відділ не заперечує та просить винести рішення згідно із вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 з моменту початку повномасштабної війни з березня 2022 року був мобілізований до лав Збройних сил України та проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 під час ведення бойових дій поблизу населеного пункту Соледар Донецької області підчас евакуації з поля бою загиблого військовослужбовця син заявниці ОСОБА_5 підірвався на ворожій протипіхотній міні, внаслідок чого отримав тяжкі вогнепальні поранення несумісні з життям і загинув на місці. Тіло сина евакуювати не вдалося, оскільки територія, на якій сталася подія, безперервно обстрілювалася ворожою артилерією, була захоплена противником та залишається тимчасово окупованою.

Вказані обставини підтверджуються змістом наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29 січня 2023 року № 849.

Так як тіло ОСОБА_5 не було евакуйоване, тому судово-медична експертиза не проводилась.

Згідно довідки від 23.07.2024 року, виданої Амур-Нижньодніпровським відділом ДРАЦС у місті Дніпрі, актовий запис про смерть ОСОБА_5 відсутній.

Згідно Наказу Міністерства оборони України №1626 від 28.02.2023 року про результати службового розслідування вбачається, що ОСОБА_5 загинув під час виконання службового завдання та ознак життя не подав. Евакуація тіла була неможлива, у зв`язку із артилерійськими обстрілами та подальшою окупацією території на якій загинув ОСОБА_5 .

Вказане також підтверджується актом №148 від 01.02.2023 року про настання смерті ОСОБА_5 .

Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29.04.2025 року (по справі №175/3061/25) було встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) є рідною матір`ю ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

З доданих до апеляційної скарги ОСОБА_1 документів вбачається, що остання відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу № НОМЕР_3 є дружиною ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.61).

Також відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11.02.2023 року, від ОСОБА_1 09.02.2023 року до ВП №8 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява про те що її чоловік - віськовослужбовець ЗСУ В/Ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 знаходячись поблизу м. Соледар, Бахмутського району, Донецької області, після бойового зіткнення з озброєними силами російської федерації, перестав в виходити на зв`язок та його місце перебування та статус невідомі (а.с.62).

Згідно із витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №86 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 значиться зниклим безвісти на території бойових дій (під час воєнних дій), кримінальне провадження в рамках якого проводиться розшук 0000077 від 09.02.2023 року ВП №8 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області (а.с.63)

Також до апеляційної скарги додано витяг із інформаційної системи з питань поводження з військовополоненими (а.с.64)

Суд апеляційної інстанції, враховуючи те, що ОСОБА_1 не була залучена до участі підчас розгляду справи у суді першої інстанції вважає за можливе прийняти ці докази у порядку ст. 367 ЦПК України.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив із того, що заявником належними та допустимими доказами підтверджено факт смерті сина- військовослужбовця, який необхідний їй для реалізації прав щодо отримання одноразової допомоги та оформлення пенсії.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами третьою - четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Водночас пункт 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, деталізує положення статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та встановлює, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.

ЦПК України містить чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи державної реєстрації актів цивільного стану можуть видати свідоцтво про смерть, зокрема:

- встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України);

- встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України);

- встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України);

- визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).

Вказані процедури різняться між собою, мають певні особливості та різні правові наслідки.

Щодо встановлення факту смерті на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України слід зазначити наступне.

Пунктом 8 частини статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема смерті особи в певний час, у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

У заяві про встановлення факту повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт (частини перша - друга статті 318 ЦПК України).

Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.

При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 591/1461/19 (провадження № 61-10316св20).

Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Щодо оголошення особи померлою (стаття 46 ЦК України та статті 305-309 ЦПК України)

Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина четверта статті 46 ЦК України).

Відповідно до статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті.

Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

Таким чином, відповідно до положень статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України).

Аналогічні правові висновки викладені в постанові ВС від 28.02.2024 у справі № 506/358/22.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_3 просила суд встановити факт смерті її сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 поблизу населеного пункту Соледар Донецької області 01 січня 2023 року зметою отримання свідоцтва про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та призначення одноразової грошової допомоги на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Правовими підстави звернення до суду із заявою заявниця зазначила пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України, а саме встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до наявного у справі наказу №1626 про результати службового розслідування та акту військової частини НОМЕР_4 від 27 місяця 2023 року про настання смерті, вбачається, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 виконуючи військовий обов`язок під час захисту Батьківщини поблизу п. Соледар, Донецької області ІНФОРМАЦІЯ_2 загину в результаті підірвання на протипіхотній міні.

Таким чином наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а лише дають підстави для обґрунтованого припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть останнього.

У постанові КЦС ВС від 13.03.2024 у справі № 204/7924/23 зазначено про те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою, а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи.

З огляду на це, підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 про встановлення факту смерті її сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання ним обов`язків військової служби при виконанні бойового завдання на захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької області на підставі п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України немає, оскільки загибель ОСОБА_5 є лише припущенням, а не беззаперечним фактом.

Зважаючи на встановлені у цій справі обставини та наявність у заявниці вірогідного припущення про смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 її сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , заявниця не позбавлена можливості звернутися до суду із заявою про оголошення його померлим на підставі частини другої статті 46 ЦК України.

Подібні за змістом висновки зроблені у постанові ВС від 28.02.2024 у справі № 506/358/22, від 2.04.2025 по справі № 753/11685/24, від 8.10.2025 по справі № 357/9150/24.

Суд першої інстанції, вирішуючи справу, на вказане уваги не звернув та дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 про встановлення факту смерті.

Також слід звернути увагу, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що під час встановлення юридичного факту смерті військовослужбовця, тобто оголошення померлим або визнання його безвісно відсутнім, не в усіх випадках заявники зазначають як заінтересованих осіб Міністерство оборони України або відповідну військову частину, які беруть участь у таких справах із метою захисту своїх інтересів або інтересів держави.

Тому суду, залежно від установлених обставин, необхідно залучати до участі у таких справах Міністерство оборони України або відповідні військові частини з метою захисту інтересів держави, оскільки визнання у судовому порядку військовослужбовця безвісно відсутнім або оголошення його померлим є підставою для виключення його зі списків особового складу військової частини та припинення виплати членам його сім`ї грошового забезпечення.

Зазначене випливає із положень статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», якою передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Зазначена позиція є сталою та викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 10 липня 2024 року по справі №686/11198/22

Враховуючи наведене суд апеляційної інстанції вважає, що аргументи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 .

Щодо розподілу судових витрат, то слід звернути увагу, що порядок розгляду справ окремого провадження визначений статтею 294 ЦПК України, відповідно до частини сьомої якої при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

У справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи (частина третя статті 42 ЦПК України).

З огляду на викладене відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, можливе у справах позовного провадження, але у справах окремого провадження, з урахуванням особливостей розгляду цих справ, судові витрати не відшкодовуються.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 263/1265/18 та від 16.11.2022 у справі № 214/4179/21, постанова ОП КЦС від 25.03.2024 у справі № 161/9609/22.

За таких обставин, судові витрати, понесені ОСОБА_1 при поданні апеляційної скарги, слід залишити за заявником.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2025 року скасувати.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 11 березня 2026 року

Головуючи суддя О.В. Халаджи