Справа № 128/685/26
УХВАЛА

03 березня 2026 року м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Бондаренко О.І., отримавши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

УСТАНОВИВ:

19.02.2026 до Вінницького районного суду Вінницької області надійшла вищевказана позовна заява, подана ОСОБА_3 за довіреністю в інтересах позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позовна заява підписана та подана до суду ОСОБА_3 , який діяв на підставі довіреності від 13.06.2025 року, зареєстрована в реєстрі за № 98. Зазначено строк дії на 1 рік до 13.06.2026.

Згідно з ч. 1 ст. 187 ЦПК України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

При вирішенні питання про можливість відкриття провадження по справі оглядом матеріалів даної позовної заяви встановлено, що вона не відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 ЦПК України, позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно з ч. 2 ст. 15 ЦПК України, представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною першою статті 60 ЦПК України визначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Процесуальні закони визначили, що представники сторін, третіх осіб, а також осіб, які за законом мають право звертатися до суду в інтересах інших, можуть діяти у судовому процесі або за правилами самопредставництва, або як власне представники. Останніми можуть бути: адвокати, законні представники, а у випадках, визначених у процесуальних законах, зокрема у малозначних справах, справах незначної складності, інші особи (стаття 60 ЦПК України).

Згідно з вимогами частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи; справи, що виникають з трудових відносин; справи про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Зокрема, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у цих пунктах.

З аналізу зазначених норм суд дійшов висновку, що спрощене позовне провадження застосовується для розгляду малозначних справ, крім справ передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України, а відтак ці категорії справ не можуть визнаватися малозначними.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що правовідносини між сторонами виникли зі спадкування та розгляд має здійснюватися в порядку загального позовного провадження.

У справах про спадкування, що розглядаються в порядку загального позовного провадження (складні, тривалі справи, часто з великою сумою позову), інтереси позивача в суді має представляти адвокат, оскільки це вимагає професійної правничої допомоги. Виключення щодо представництва не-адвокатами стосуються лише трудових спорів та малозначних справ.

Поряд з цим суд зазначає, що обов`язковій реєстрації у Єдиному реєстрі довіреностей підлягають довіреності (у тому числі їх дублікати), посвідчені в нотаріальному порядку, довіреності, прирівнювані до нотаріально посвідчених, довіреності, посвідчені особами, які в умовах воєнного стану відповідно до законодавства мають право їх посвідчувати, а також відомості про припинення їх дії, в порядку, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 28.12.2006 № 111/5, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 28.12.2006 за № 1378/13252. З 20.02.2020 вносити відомості до Єдиного реєстру довіреностей може лише Реєстратор Єдиного реєстру. Такі Реєстратори це - державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, дипломатичні представництва та консульські установи України, що мають доступ до Єдиного реєстру через інформаційну мережу Міністерства юстиції України, вносять записи до Єдиного реєстру про посвідчені довіреності (у тому числі їх дублікати), про припинення дії довіреностей, перевіряють дійсність довіреностей (їх дублікатів) за даними Єдиного реєстру та видають витяги з Єдиного реєстру, а також виконують інші функції, передбачені цим Положенням. За письмовою заявою приватного нотаріуса-Реєстратора доступ до Єдиного реєстру довіреностей з метою виконання функцій Реєстратора може бути наданий помічнику (консультанту) цього нотаріуса.

Тобто, якщо ви оформили довіреність у сільській раді, її потрібно обов`язково зареєструвати, оскільки вона не матиме ніякої юридичної сили, і всі повноваженні, які ви повинні були б здійснювати і інтересах довірителя вчинити буде неможливо. Суд зазначає, що у сільських/селищних рад немає повноважень реєструвати такі довіреності, тому, за слід звертатися до нотаріуса.

Реєстрація довіреностей (їх дублікатів), посвідчених посадовими, службовими особами, перерахованими в частині 3 статті 245 Цивільного кодексу України, статті 38 (у разі відсутності доступу до Єдиного реєстру), частині другій статті 40 Закону України "Про нотаріат", а також відомості про припинення їх дії, здійснюється в Єдиному реєстрі за заявою довірителя про реєстрацію таких довіреностей.

Заява про реєстрацію зазначених довіреностей надається Реєстратору безпосередньо довірителем.

Разом з матеріалами позову, суду не надано витягу з Єдиного реєстру довіреностей про реєстрацію довіреності від 13.06.2025 на ім`я ОСОБА_3 уповноваженого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що унеможливлює суд перевірити дійсне волевиявлення позивачів.

Одночасно, суд вважає за необхідне зазначити про те, що представник відповідає перед особою, яка видала довіреність, за завдані їй збитки у разі недодержання ним вимог, встановлених частинами другою та третьою статті 250 Кодексу. Він також несе відповідальність перед особою, яка видала довіреність, за заподіяні їй збитки у разі недодержання ним вимог

статті 48 Закону України «Про акціонерні товариства» (стаття 250 Кодексу).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати пр авила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.92, (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.98 та "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Таким чином, позовна заява позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подана та підписана особою, яка не має права її підписувати та подавати, так як не надано суду жодних належних підтверджень прав діяти від імені позивачів у суді за правилами загального позовного провадження.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

На підставі вищезазначеного, позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом підлягає поверненню, оскільки подана та підписана особою, яка не має права її підписувати та подавати.

Керуючись п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом повернути позивачу разом з доданими документами.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду.

Суддя Оксана БОНДАРЕНКО