ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 березня 2026 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 747/232/25

Головуючий у першій інстанції Тіщенко Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/134/26

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на заочне рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 01 липня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором (суддя Тіщенко Л.В.), ухвалене у с-ще Талалаївка,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося з позовом до ОСОБА_1 з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4145631 від 16 листопада 2023 року в розмірі 44 000 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 16 листопада 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» був укладений Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4145631, право вимоги за яким відповідно до укладеного договору факторингу між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» № 27062024 від 27 червня 2023 року перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідач умови кредитного договору не виконував, тому утворилась заборгованість у розмірі 44 000 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 8 000 грн та заборгованості за процентами - 36 000 грн, яку просить позивач стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 01 липня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задоволено: стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 4145631 в сумі 44 000 грн та понесені витрати на сплату судового збору в сумі 3028 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем підтверджено факт укладення кредитного договору між позичальником ОСОБА_1 та ТОВ «ЛІНЕУРА Україна», а також наявність права вимоги за цим договором у позивача. Судовий збір відповідно до ст. 141 ЦПК підлягає стягненню з відповідача, на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі 3028 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на істотне порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, а також невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та наявним доказам. Зокрема щодо розміру заборгованості, покладеного в основу задоволення грошових вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін. Позивач у відзиві зазначає, що кредитний договір № 4145631 від 16 листопада 2023 року укладений у електронній формі, шляхом обміну електронними повідомленнями та підписані у порядку визначеному ст. 12 ЗУ «Про електрону комерцію». Перерахування коштів на платіжну картку відповідача за укладеним договором було здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури. Надані первісним кредитором розрахунки заборгованості жодним чином не суперечать розрахункам, які було додано до позовної заяви на підтвердждення розміру заборгованості за договором. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не здійснювало жодних додаткових нарахувань і не застосовувало жодних штрафних санкцій до відповідача. До позивача перейшло право вимоги за кредитним договором на підставі укладеного договору факторингу на підтвердження чого матеріали справи містять належні докази. Інформація надана первісним кредитором з дотриманням всіх вимог законодавства, викладена в чіткій, зрозумілій та доступній формі, при цьому саме відповідач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті первісного кредитора. Крім того, позивач вважає, що доводи і аргументи на яких грунтуються вимоги апеллянта, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції є суб`єктивною думкою відповідача, яка суперечить нормам цивільного законодавства та судовій практиці у зазначеній категорії справ.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1,4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами 1,3,4,7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Також частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

По справі встановлено, що 16 листопада 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 4145631 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі «договір») у вигляді електронного документу із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Кредит надано на суму 8 000 грн в безготівковій формі шляхом перерахування на рахунок/картку позичальника № НОМЕР_1 строком 360 днів, зі сплатою 2 % в день за стандартною ставкою кожні 30 днів, а при умові сплати до 15.12.2023 року коштів в сумі не менше суми першого платежу визначеного графіком платежів, або здійснення частково дострокового повернення кредиту в розмірі 0,01 % в день.

Загальна вартість кредиту за стандартною ставкою визначена в розмірі 65 600 грн, а з урахуванням періоду застосування зниженої ставки - 60 824 грн (а.с. 5-14).

Того ж дня ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту, яким сторони погодили суму кредиту 8 000 грн, строк кредитування 360 днів, стандартну процентну ставку 2 % на день та знижену процентну ставку 0,01 % на день (за умови виконання вимог, визначених договором), а також порядок погашення: перший платіж 24 грн - проценти за перший період, 10 платежів по 4 800 грн - проценти, останній платіж 12 800 грн, який включає 4 800 грн процентів та 8 000 грн основного боргу (а.с. 15-17).

Також 16 листопада 2023 року відповідачем підписано Додаток № 1 до договору у вигляді таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, згідно з яким загальна вартість кредиту за стандартною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки становить 60 824 грн (8 000 грн - сума кредиту, 52 824 грн - проценти), а у разі незастосування зниженої ставки - 65 600 грн (8 000 грн - сума кредиту, 57 600 грн - проценти), при цьому проценти за стандартною ставкою визначені з розрахунку 4 800 грн за кожні 30 днів користування кредитом (а.с. 18).

ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем ОСОБА_1 за кредитним договором виконало та надало йому кредит у розмірі 8 000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 відкритій у банку АТ «Пумб», що підтверджується довідкою ТОВ «Пейтек Україна» від 01 липня 2024 року № 32 (а.с.19).

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Лінеура Україна», вбачається, що станом на 27 червня 2024 року за договором № 4145631 утворилась заборгованість у сумі 44 000 грн, яка складається з 8 000 грн основного боргу та 36 000 грн боргу за відсотками (а.с.24-26).

27 червня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» і ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) укладено договір факторингу № 270620245, за яким фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою) та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с.20-21).

Актом приймання-передачі реєстру боржників до договору факторингу № 270620245 від 27 червня 2024 року передано ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» реєстр боржників (кількістю 5471), у якому зазначено боржника ОСОБА_1 та кредитний договір № 4145631 із загальною сумою заборгованості 44 000 грн, у тому числі 8 000 грн - основний борг, 36 000 грн - проценти (а.с.22-23).

Встановивши вказані обставини та враховуючи, що між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини; відповідач отримав кредитні кошти; але в порядку та на умовах договору їх не повернув; перехід до позивача права грошової вимоги за договором факторингу, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, дійшовши правильного висновку щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо можливості нарахування кредитором відсотків у розмірі 2% в день після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

Відповідно до статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», яка була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023, передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Закон України від 22.11.2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023.

Згідно з частиною 5 статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Оскільки договір № 4145631 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 16 листопада 2023 року укладено до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», однак після набрання чинності цим Законом строк дії договору продовжувався, відтак положення цього Закону застосовуються до договору № 4145631 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 16 листопада 2023 року, на підставі якого з відповідача стягується заборгованість.

Аналіз наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № 4145631 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 16 листопада 2023 року, свідчить про те, що проценти за користування кредитними коштами нараховано в межах строку дії кредитного договору та за процентною ставкою, визначеною його умовами, що свідчить про правомірність їх нарахування.

Однак, враховуючи встановлений частиною 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, починаючи з 24 грудня 2023 року протягом перших 120 днів, тобто до 21 квітня 2024 року розмір процентної ставки для нарахування відсотків за користування кредитними коштами не міг перевищувати 2,5 % в день від залишку неповерненої суми кредиту, а з 22 квітня 2024 року 1.5 %.

Нарахування відсотків за користування кредитом здійснено за період з 16 листопада 2023 року по 27 червня 2024 року з урахуванням умов договору перші 30 днів за ставкою 0,01%, а починаючи з 16 грудня 2023 року за стандартною процентною ставкою в розмірі 2 % на день у межах строку кредитування 360 днів, що передбачено пунктами 1.31.4 кредитного договору № 4145631 від 16 листопада 2023 року.

З огляду на вимоги положень частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» відсотки за процентною ставкою 2.0 % підлягали нарахуванню лише до 21 квітня 2024 року включно.

Оскільки за період з 16 листопада 2023 року до 21 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 2.5 %, кредитодавець мав право нараховувати проценти за користування кредитними коштами за цей період в розмірі 25 280 грн (8 000 грн / 100 % х 2% х 158 днів = 25 280 грн)

Починаючи з 22 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 1.5 %, тому кредитодавець мав право нараховувати проценти за користування кредитними коштами за період з 22 квітня 2024 року до 27 червня 2024 року в розмірі 8 040 грн (8 000 грн / 100 % х 2% х 67 днів = 8 040 грн).

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 33 320 грн (25 280 грн за період з 16 листопада 2023 року по 21 квітня 2024 року + 8 040 грн за період з 22 квітня 2024 року до 27 червня 2024 року).

Отже, заборгованість ОСОБА_1 за договором № 4145631 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 16 листопада 2023 року становить 41 320 грн, з яких 8 000 грн заборгованість за кредитом, а 33 320 грн заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам ст. 264 ЦПК України не знайшли свого підтвердження, оскільки апелянт, посилаючись на порушення цієї норми, не конкретизував, у чому саме рішення не відповідає вимогам пунктів 1-4 ч. 1 ст. 264 ЦПК України та які встановлені судом обставини чи висновки є неправильними.

Також колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про витребування від позивача оригіналу кредитної справи та обґрунтованого розрахунку заборгованості за заявлений до стягнення період, оскільки матеріали справи містять достатній обсяг належних і допустимих доказів для встановлення обставин укладення кредитного договору, надання кредитних коштів, переходу права вимоги та перевірки розміру заборгованості, а необхідність витребування додаткових доказів відповідачем належним чином не обґрунтована.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, а тому, відповідно до пункту 4 частини першої статті 374 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає зміні у частині визначеного до стягнення з відповідача на користь позивача загального розміру заборгованості за кредитним договором № 4145631 від 16 листопада 2024 року , шляхом його зменшення з 44 000 грн до 41 320 грн та судового збору з 3 028 грн до 2843,59 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду першої інстанції змінено лише в частині розміру заборгованості та розподілу судових витрат, апеляційна скарга ОСОБА_1 у частині основних вимог залишено без задоволення, тому відсутні підстави для розподілу судових витрат за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст.ст.141, 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 01 липня 2025 року в частині визначеного до стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» загального розміру заборгованості за договором № 4145631 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 16 листопада 2023 року та в частині визначеного до стягнення судового збору змінити, зменшивши загальний розмір заборгованості з 44 000 грн до 41 320 грн та розмір судового збору - з 3 028 грн до 2843,59 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: