Справа № 465/3235/23 Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/1800/25 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді: Мікуш Ю.Р.,

суддів: Савуляка Р.В.,Шандри М.М.,

секретар Іванова О.О.,

розглянувши у м. Львові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 465/3235/23 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Франківського районного суду м.Львова від 29 квітня 2025 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Граве Україна" про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортною пригодою, -

в с т а н о в и в :

Представник Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ГРАВЕ Україна" про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 липня 2021 року ОСОБА_1 , керуючи транспотним засобом "Toyota", д.н.з. НОМЕР_1 скоїв зіткнення з транспортним засобом "Mercedes-Benz", д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу "Mercedes-Benz", д.н.з. НОМЕР_2 було застраховано за полісом добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №57431а1згла, у відповідності до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відкшодування. Відповідно до постанови Франківського районного суду м. Львова у справі №465/6220/21 від 17 вересня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним за ст. 124 КУпАП. АТ "СК "АРКС" здійснила виплату у розмірі 58877,99 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом №АР5328661 у ПрАТ "СК "Граве Україна", яка відшкодувала позивачу страхове відшкодування в розмірі 26598,29 грн. Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 32279,70 грн.

Просить стягнути з відповідача, як з винної особи, різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням в розмірі 32279,70 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Франківського районного суду м.Львова від 16 листопада 2023 року позов Приватного акціонерного товариства " Страхова компанія "АРКС" до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ГРАВЕ Україна" про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортною пригодою задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" завдані збитки в розмірі 32 279 (тридцять дві тисячі двісті сімдесят дев`ять) гривень 70 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" судовий збір в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 коп.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 24 вересня 2024 поновлено ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2023; заяву про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2023 року по цивільній справі №465/3235/23 за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Граве Україна" про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортною пригодою.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 29 квітня 2025 року у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Граве Україна" про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортною пригодою відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» - Бутенко М.О. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, оскільки представник відповідача не надав суду належних та допустимих доказів, що в момент ДТП відповідач виконував свої трудові обов`язки. Враховуючи те, що автомобіль за ОСОБА_1 був закріплений як за директором та на нього покладено проведення усіх належних витрат по експлуатації та обслуговуванню автомобіля за власні кошти, відтак можна дійти висновку, що транспортний засіб «Toyota» д.н.з. НОМЕР_1 було надано відповідачу у особисте користування , як в межах трудових обов`язків так і у межах особистого використання. Зазначає, що для застосування до спірних відносин положень ст.ст.1187 та 1172 ЦК України необхідна така складова,як доказ, що особа, яка керує транспортним засобом , виконує свої трудові (службові) обов`язки на підставі трудового договору (контракту) з особою,яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди,тощо) володіє транспортним засобом. Крім того,з`ясуванню підлягає і той факт, що шкода заподіяна саме у зв`язку та під час виконання трудових (службових) обов`язків. Просить скасувати рішення суду та ухвали нове,яким позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову становить менше тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, апеляційна скарга підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Частинами 1,2 ст.367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено такі обставини.

31.07.2021 року о 12:30 год. у м. Львів по вул. Тимошенків, буд. 2б, ОСОБА_1 , керуючи транспотним засобом "Toyota", д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не впевнився у безпечності, здійснив зіткнення з автомобілем "Mercedes-Benz", д.н.з. НОМЕР_2 , який був позаду, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 17.09.2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки "Mercedes-Benz", д.н.з. НОМЕР_2 був застрахований у ПАТ "СК "АРКС" згідно із договором добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" №57431а1згла від 03.06.2021 року.

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу "Toyota", д.н.з. НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 31.07.2021 року, була застрована у ПрАТ "СК "ГРАВЕ Україна" на підставі полісу №АР5328661.

З наявної в матеріалах справи копії технічного паспорта транспортного засобу "Toyota Corolla", д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 під час настання дорожньо-транспортної пригоди 31.07.2021 року встановлено, що власником автомобіля є Національний університет "Львівська політехніка".

ОСОБА_1 працює директором Відокремленого структурного підрозділу Навчально-наукового інституту просторового планування та перспективних технологій Національного університету "Львівська політехніка", що стверджується наказами ректора Національного університету "Львівська політехніка" №5810-3-10 від 28.11.2022 та №4928-3-10 від 19.12.2023 внесено зміни до п. 1 контракту №854-17 від 29.11.2017, яким продовжено термін дії контракту - востаннє з 31.12.2023 до 30.06.2024.

Згідно з Наказом №220-1-10 від 18.04.2012 легковий автомобіль седан-В Toyota Corolla 1.6 L 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (номер кузова НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1598) закріплено за навчально науковим Інститутом підприємництва та перспективних технологій НУ "Львівська політехніка"; директору навчально-наукового Інституту підприємництва та перспективних технологій НУ "Львівська політехніка" ОСОБА_1 забезпечено використання автомобіля відповідно до призначення та проведення усіх належних витрат по його експлуатації та обслуговуванню за власні кошти .

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд виходив з того, що на час ДТП, а саме 31.07.2021, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Навчально-науковим Інститутом підприємництва та перспективних технологій НУ "Львівська політехніка" та працював на посаді директора. Зважаючи на те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків, тому саме Національний університет «Львівська політехніка», як володілець транспортного засобу, має нести обов`язок з відшкодування шкоди, завданої її працівником. Відтак, позов перд`явлдений до неналежного відповідача.

Апеляційний суд погоджуться з таким висновком суду.

Згідно з ст.993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Зазначеною нормою визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.

Згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа № 6-108цс13).

З врахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 не є належним відповідачем у справі, та обґрунтовано відмовив в задоволенні вимог до нього, оскільки він керував транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків, тому саме Національний університет «Львівська політехніка» як володілець транспортного засобу має нести обов`язок з відшкодування шкоди, завданої її працівником. При цьому позивач ПрАТ «СК «АРКС» не заявило клопотання про залучення до участі в справі як відповідача власника джерела підвищеної небезпеки, яким була заподіяна шкода Національний університет «Львівська політехніка».

Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18), де зазначено, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, пункти 40, 41).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2).

У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 (провадження

№ 12-280гс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що підставою для вступу (залучення) в судовий процес третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення у майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною в зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи.

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)).

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина перша, друга статті 264 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не надав доказів того, що в момент ДТП він виконував трудові обов`язки є безпідставними, оскільки з матеріалів справи встановлено, що автомобіль закріплений за навчально науковим Інститутом підприємництва та перспективних технологій НУ «Львівська політехніка»-директором якого є відповідач. У наказі про користування автомобілем від 18.04.2012 року №220-1-10 зазначено, що ОСОБА_1 повинен забезпечити використання автомобіля відповідно до призначення, тобто для виконання ним трудових обов`язків, а не в особистих цілях, як про це помилково стверджує представник позивача.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що виплачене ПрАТ СК «Граве Україна» страхове відшкодування не було заниженим, що призвело до більшої відповідальності власника транспортного засобу. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування .

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції про пред`явлення позову до неналежного відповідача не спростовують. Рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального і матеріального права, тому підстав для його скасування немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.2 ст.263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 29 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 10 березня 2026 року.

Головуюча суддя Ю.Р. Мікуш

Судді: Р.В. Савуляк

М.М. Шандра