КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3396/2026
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 березня 2026 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріо Фін» на рішення Печерського районного суду м. Києва в складі судді Підпалого В.В., ухвалене в м. Київ 22 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Олефіренко Катерини Миколаївни, Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Мороза Дмитра Олександровича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Рін Фін», треті особа ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», Приватне акціонерне товариство «Автомобільна компанія «Укртранс» про визнання протиправними та скасування рішень, записів, відновлення становища, яке існувало до порушення,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, просила визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38906297 від 22 грудня 2017 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олефіренко К.М. (номер запису 24102252, іпотека квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ); визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 38906585 від 22 грудня 2018 року прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олефіренко К.М. (номер запису 24102382, заборона нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ).

Позов мотивувала тим, що 12 жовтня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. було зареєстровано право власності ОСОБА_1 на 1/2 квартири за вказаною адресою. Право власності на квартиру на момент її продажу було зареєстровано за ПАТ АК «Укртранс». Проте, згідно відомостей із Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олефіренко К.М. 22 грудня 2017 року було здійснено державну реєстрацію обтяжень квартири, яка спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . З цього приводу відповідачем були прийняті наступні рішення: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 38906297 від 22 грудня 2017 року (іпотека, номер запису 24102252); рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 38906585 від 22 грудня 2018 року (заборона на нерухоме майно, номер запису 24102382). Державна реєстрація вказаних обтяжень була здійснена нотаріусом на підставі іпотечного договору, серія та номер: 3622, виданий 28.11.2008 року, видавник: Голубнича О.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу. Обтяжувачем вказано: ПАТ АБ «Укргазбанк», . Особою, майно якої обтяжується нотаріусом було вказано ПАТ АК «Укртранс», , країна реєстрації: Україна, адреса: Україна, 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 83-А, хоча станом на 22 грудня 2017 року ПАТ АК «Укртранс» вже не було власником вказаного нерухомого майна.

За таких обставин зазначала, що спірна квартира як об`єкт нерухомого майна ніколи не була предметом іпотеки за іпотечним договором серія та номер: 3622, виданим 28 листопада 2008 року, на підставі якого відповідачем було здійснено державну реєстрацію обтяжень. Вважала, що відповідач прийняв оскаржувані рішення всупереч Конституції України (ст. 19, 68) та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», в зв`язку з чим просить їх визнати протиправними та скасувати.

Також позивач у червні 2021 року звернулась до суду з позовною заявою до Державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Мороза Д.О., ТОВ «Ріо Фін», третя особа ОСОБА_2 , в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 47547356 від 27 червня 2016 року державного реєстратора Мороза Д.О., КП «Реєстраційне бюро», м. Київ, про зміну права власності на квартиру АДРЕСА_1 , відновити становище у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке існувало до порушення.

Позов мотивувала тим, що 26 червня 2019 року державним реєстратором Морозом Д.О. (КП «Реєстраційне бюро», м. Київ) прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47547356 від 27 червня 2019 року) про зміну права власності на вказану квартиру. Власником зареєстровано ТОВ «Ріо Фін», . Крім того, на вищезазначену квартиру, на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року у справі 761/10574/17 накладено арешт, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - номер запису про обтяження 20193476, дата реєстрації 18 квітня 2017 року, державний реєстратор Янович І.Я.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30 червня 2021 року справу за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Мороза Д.О., ТОВ «Ріо Фін», третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, відновлення становища, яке існувало до порушення та справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса міського нотаріального округу Олефіренко К.М., третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення об`єднано в одне провадження та присвоєно справі № 757/51575/20-ц.

Збільшивши позовні вимоги в серпні 2021 року, ОСОБА_1 просила визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасувати запис про іпотеку індексний номер: 38906297 від 22 грудня 2017 року, прийняте приватним нотаріусом Олефіренко К.М., Київського міського нотаріального округу (номер запису 24102252, іпотека квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ); визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасувати запис про обтяження індексний номер: 38906585 від 22 грудня 2017 року, прийняте приватним нотаріусом Олефіренко К.М., Київського міського нотаріального округу (номер запису 24102382, заборона на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ); визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 47547356 від 27 червня 2019 року державного реєстратора Мороза Д.О., КП «Реєстраційне бюро», м. Київ, про перехід права власності на квартиру АДРЕСА_1 (номер запису про право власності: 32178588 дата, час державної реєстрації 27 червня 2019 року 14:00:36); скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності, індексний номер 47547356 від 27 червня 2019 року державного реєстратора Мороза Д.О., КП «Реєстраційне бюро», м. Київ про перехід права власності на квартиру АДРЕСА_1 (номер запису про право власності: 32178588, дата, час державної реєстрації 27 червня 2019 року 14:00:36).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року позов частково задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38906297 від 22 грудня 2017 року, прийняте приватним нотаріусом Олефіренко К.М., Київського міського нотаріального округу (номер запису 24102252, іпотека квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ). Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38906585 від 22 грудня 2017 року, прийняте приватним нотаріусом Олефіренко К.М., Київського міського нотаріального округу (номер запису 24102382, заборона на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ). Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 47547356 від 27 червня 2019 року державного реєстратора Мороза Д.О., КП «Реєстраційне бюро», м. Київ про перехід права власності на квартиру АДРЕСА_1 (номер запису про право власності: 32178588, дата, час державної реєстрації: 27 червня 2019 року 14:00:36). Стягнуто з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Олефіренко К.М., державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Мороза Д.О., ТОВ «Ріо Фін» з кожного на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору в сумі 1101,50 грн. В решті позову відмовлено.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10 вересня 2025 року заяву відповідача ТОВ «Ріо Фін» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Відповідач ТОВ «Ріо Фін», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові, а за наявності підстав - закрити провадження в справі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, спростовував доводи позивача про набуття нею права власності на квартиру АДРЕСА_2 та наводив доводи щодо правомірності набуття ТОВ «Ріо Фін» права власності на квартиру.

Вказував, що суд першої інстанції неправомірно застосував ст. 24, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не застосував положення ст. 16 Закону України «Про іпотеку».

Щодо дійсності іпотеки, повідомляв, що іпотечний договір в судовому порядку недійсним не визнаний та в силу ст. 204 ЦК України є дійсним, і укладений раніше, ніж позивач набув право власності на спірну квартиру, іпотека є чинною, оскільки виключення відомостей про право іпотеки з державного реєстру відбулось у незаконний спосіб, що не впливає на її чинність, а іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї. Дія іпотеки є відновленою, оскільки її було припинено внаслідок недійсного правочину, а презумпцію правомірності іпотечного договору скаржником не спростовано. Таким чином, державний реєстратор правомірно відновив іпотеку та обтяження.

Наводив спростування доводів позивача та висновків суду першої інстанції, що майнові права на квартиру не могли бути предметом іпотеки, вказував, що іпотечний договір та внесені до нього зміни є такими, що відповідають ЦК України, Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» та Закону України «Про нотаріат».

Вказував, що судом першої інстанції не враховано, що всі відчуження предмету іпотеки відбувались без згоди ПАТ «Укргазбанк», правонаступником якого є ТОВ «Ріо Фін», відтак, в силу ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Також суд першої інстанції не врахував встановлені рішенням суду у справі № 910/28036/15 обставини щодо укладених 20 серпня 2015 року договорів та відповідно те, що такі правочини не створили жодних юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з їх недійсністю.

Зауважував, що позивачем при зверненні до суду було визначено відповідачами державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Мороза Д.О. та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Олефіренко К.М., проте стала судова практика Верховного Суду визначає, що ані приватний нотаріус, ані державний реєстратор не є належними відповідачами у спірних правовідносинах, а тому у позові слід відмовити саме з цієї підстави.

Вважав, що спір у цій справі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки стосується виконання правочинів у господарській діяльності, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи, а також спору щодо права власності, реєстрації прав на майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи. Відтак, судом першої інстанції порушено правила юрисдикції під час розгляду даного спору, що відповідно до ч. 2 ст. 277 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження у справі незалежно від доводів апеляційної скарги.

Щодо неефективності обраного позивачем способу захисту цивільного права, вказував, що у рішенні суду про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав необхідно зазначати про визнання, зміну чи припинення таких прав, оскільки задоволення заявленого позову без вирішення по суті спору про право власності між сторонами не матиме наслідком поновлення прав позивача за наявності дійсного кредитного договору та іпотечного договору, та наявної в реєстрі державної реєстрації іпотеки, а також правових механізмів, визначених Законом України «Про іпотеку».

Вважав, що позивач, подаючи позови до одного і того ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав та/або аналогічних, здійснив маніпулювання автоматизованим розподілом справ між суддями з метою обрання певного судді.

Повідомляв про орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які складаються з витрат на правничу допомогу 50000 грн. та судовий збір 5448 грн., докази понесення яких будуть надані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Разом із апеляційною скаргою подано заяву про поворот виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: запис про право власності 46602108 від 09 лютого 2022 року 13:13:48, державний реєстратор: приватний нотаріус Латанюк І.А., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, про реєстрацію права власності ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на об`єкт нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 0, квартира, об`єкт житлової нерухомості: Так. Загальна площа (кв.м.): 183.1, житлова площа (кв.м.): 105.3, Опис: складається з 4 кімнат, адреса: АДРЕСА_3 ; рішення № 63322348 про скасування/анулювання речового права 08 лютого 2022 року 16:00:43, внесеного до реєстру державним реєстратором: Зайцев І.П., Борщагівська сільська рада Бучанського району Київської області, Київська область; поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності 32178588 від 27 червня 2019 року 14:00:36, державний реєстратор Мороз Д.О., КП «Реєстраційне бюро», м. Київ, про реєстрацію права власності ТОВ «Ріо Фін», , на об`єкт нерухомого майна: 0, квартира, об`єкт житлової нерухомості: Так. Загальна площа (кв.м.): 183.1, житлова площа (кв.м.): 105.3, Опис: складається з 4 кімнат, адреса: АДРЕСА_3 .

Заяву мотивовано тим, що оскільки судом першої інстанції грубо порушені норми процесуального права, що призвело до позбавлення власності на квартиру ТОВ «Ріо Фін», наявні підстави для повороту судового рішення шляхом повернення майна.

Від третьої особи ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_2 просив продовжити строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, яку залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Пояснював, що копію апеляційної скарги отримав лише 08 січня 2026 року, що підтверджено матеріалами справи, в зв`язку з чим апеляційний суд, визнавши доводи третьої особи обґрунтованими, продовжує йому строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та приймає даний відзив.

Наводив власні спростування проти доводів апеляційної скарги, викладав фактичні обставини справи, зазначив, що наразі позовна заява до приватного нотаріуса Олефіренко М.К. як державного реєстратора про визнання протиправними рішення та скасування державної реєстрації іпотеки та обтяження квартири перебуває в провадженні Печерського районного суду м. Києва.

Вказував, що відомості про підстави внесення змін до Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо іпотеки та заборони на нерухоме майно у цих реєстрах відсутні, тобто нотаріусом Козаєвою Н.М. інформацію про договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченим нею 30 квітня 2019 року, до реєстрів не внесено. Також у вказаних Державних реєстрах відсутня інформація про реєстратора, який вносив зазначені зміни у розділі «Актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки» та «Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень», що ставить під сумнів законність внесення таких змін до державних реєстрів.

Наголошував, що на теперішній час не існує жодного судового рішення за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» чи правонаступників (факторингових компаній) щодо незаконності набуття ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на квартиру. Зазначав, що ПАТ АБ «Укргазбанк» ніколи не мав права обтяжувати квартиру, а мав лише майнові права («право очікувати»).

Підкреслював, що 01 липня 2019 року Північним апеляційним господарським судом було скасовано ухвалу про роз`яснення судового рішення від 14 листопада 2017 року, на підставі якої нотаріус Олефіренко К.М. внесла первісний запис про обтяження квартири іпотекою.

Наголошував, що згідно ст. 4 Закону України «Про іпотеку» встановлено перелік речових прав, які підлягають реєстрації, при цьому не передбачена реєстрація іпотеки майнових прав, а лише реєстрація іпотеки речі.

Вказував, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року у справі № 761/10574/17 накладено арешт на квартиру, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отже, були зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Крім того, обтяження речових прав на квартиру були зареєстровані на підставі заяви ОСОБА_2 зі строком чинності до 03 липня 2019 року.

Вказував, що на момент набуття позивачем права власності на квартиру спірна квартира під обтяженням не перебувала, оскільки арешт накладено на квартиру 18 листопада 2025 року, в той час як договір купівлі-продажу квартири було посвідчено 12 жовтня 2015 року. Позивач не виступав іпотекодавцем квартири ні перед ПАТ «Укргазбанк», ні перед наступними факторинговими компаніями, зокрема ТОВ «ФК «Ріо Фін», будь-хто з них вимог про витребування від позивача спірної квартири не заявляв. Державна реєстрація права власності ТОВ «ФК «Ріо Фін» здійснена державним реєстратором тоді, коли на об`єкт нерухомості був

накладений арешт.

Наводив правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року в справі № 352/1021/19, зазначав, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, з урахуванням змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спосіб захисту прав позивача, заявлений ним, є належним.

Щодо юрисдикційності даного спору, вказував, що заявивши вимогу про визнання протиправним і скасування оскаржуваного рішення, позивач намагається захистити своє право власності на квартиру від його порушення іншою особою ТОВ «Ріо Фін», за яким таке право було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача не змінює цивільно-правового характеру спору. Оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваної реєстраційної дії, що була вчинена за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на квартиру з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства, та чи заявляється, крім вимоги про скасування оскаржуваного рішення, також вимога про визнання недійсним правочину, на виконання умов якого було прийняте оскаржуване рішення, і схожі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 695/500/17, від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18.

Вважав, що відповідач не довів виникнення обставин непереборної сили та неповідомлення про розгляд справи, відтак суд апеляційної інстанції мав відмовити у відкритті апеляційного провадження, оскільки апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного судового рішення.

Щодо розгляду заяви ТОВ «Ріо Фін» про перегляд заочного рішення, вказував, що 08 липня 2022 року ТОВ «Ріо Фін» подав апеляційну скаргу на заочне рішення, а не заяву про перегляд заочного рішення суду першої інстанції після отримання його копії, що не може вважатись поважною підставою пропуску строку на подання заяви про перегляд, в зв`язку з чим заява про перегляд заочного рішення підлягала залишенню без розгляду.

Від третьої особи ПАТ АБ «Укргазбанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому банк просив продовжити строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, та задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.

Вказував, що згідно картки документа матеріали апеляційної скарги було доставлено в електронний кабінет ПАТ АБ «Укргазбанк» 01 грудня 2025 року, в зв`язку з чим ПАТ АБ «Укргазбанк» було подано заяву про продовження процесуального строку для подання відзиву на апеляційну скаргу до 11 грудня 2025 року.

Доводи третьої особи, що копію апеляційної скарги нею отримано лише 01 грудня 2025 року, підтверджено матеріалами справи, в зв`язку з чим апеляційний суд, визнавши доводи третьої особи обґрунтованими, продовжує ПАТ АБ «Укргазбанк» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та приймає даний відзив.

У відзиві ПАТ АБ «Укргазбанк» викладено обставини набуття банком прав кредитора та іпотекодержателя та їх подальшого відступлення на користь нового кредитора.

Повідомляв обставини щодо договорів, на підставі яких нібито право вимоги за кредитним договором №25/04 від 29 вересня 2004 року та договором іпотеки від 28 листопада 2008 року на підставі сфальсифікованих документів перейшло від АБ «Укргазбанк» до ТОВ «Фінансова компанія «Джерело Фінансів».

Наводив доводи щодо відсутності на момент набуття ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прав власності на квартиру АДРЕСА_2 іпотеки чи інших обтяжень.

Вказував на відсутність права у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 бути законними власниками предмету іпотеки за договором іпотеки від 28 листопада 2008 року на дату укладення договору купівлі-продажу.

Підсумовував, що здійснення 20 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олефіренко К.М. реєстраційної дії по накладенню обтяження на квартиру та заборони її відчуження на підставі договору іпотеки та рішення Господарського суду м. Києва від 23 грудня 2015 року у справі № 910/28036/15 повністю відповідали вимогам чинного законодавства України та були в тому числі направлені на захист прав банку як кредитора від посягань третіх осіб на майно, яке виступало забезпеченням за кредитним договором згідно договору іпотеки.

Посилався на неналежний спосіб судового захисту, обраний позивачем, яка на момент подання позовної заяви не являлась власником спірного майна.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 жовтня 2015 року, на підставі договору купівлі-продажу, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. було зареєстровано право власності за ОСОБА_1 та за ОСОБА_2 за кожним на квартири АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру на момент її продажу 12 жовтня 2015 року було зареєстровано за ПАТ «АК «Укртранс», що підтверджується свідоцтвом № НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 від 12 квітня 2013 року.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16 лютого 2018 року, №114266075, 12 жовтня 2015 року зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та за ОСОБА_2 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олефіренко К.М. 22 грудня 2017 року було здійснено державну реєстрацію обтяжень квартири АДРЕСА_1 , яка є спільною власністю ОСОБА_1 та за ОСОБА_2 , а саме, прийняті наступні рішення: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38906297 від 22 грудня 2017 року (іпотека, номер запису 24102252); рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38906585 від 22 грудня 2017 року (заборона на нерухоме майно, номер запису 24102382).

Підставою для проведення реєстраційних дій зазначене рішення Господарського суду м. Києва від 23 грудня 2015 року по справі № 910/28036/15 та ухвала Господарського суду м. Києва від 14 листопада 2017 року по справі № 910/28036/15.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 23 грудня 2015 року у справі № 910/28036/15 визнано недійсними договір про надання фінансових послуг факторингу за реєстровим № 1720 від 20 серпня 2015 року та договір про відступлення права вимоги за реєстровим №1721 від 20 серпня 2015 року, укладені між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Гарант», посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бориско О.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14 листопада 2017 року у справі №910/28036/15 роз`яснено, що на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 23 грудня 2015 року ПАТ АБ «Укргазбанк» як заставодержатель (іпотекодержатель) за договорами застави транспортних засобів від 28 лютого 2005 року, зареєстрований в реєстрі за № 561; застави транспортних засобів від 13 серпня 2004 року, зареєстрований в реєстрі за №3174; застави майна №5-06/54 від 19 червня 2007 року; застави майна №5-02/60-07 від 30 листопада 2007 року; застави від 27 вересня 2005 року, зареєстрований в реєстрі за №4349; застави від 27 листопада 2008 року, зареєстрований в реєстрі за №7103; застави від 23 лютого 2008 року, зареєстрований в реєстрі за №1478; іпотеки від 30 червня 2006 року, зареєстрований в реєстрі за №2559; іпотеки від 22 липня 2004 року, зареєстрований в реєстрі за №2906; іпотеки від 28 листопада 2008 року, зареєстрований в реєстрі за №3622; іпотеки від 27 лютого 2008 року, зареєстрований в реєстрі за №1400; іпотеки від 27 червня 2008 року, зареєстрований в реєстрі за №1980; іпотеки від 28 грудня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за №2675; іпотеки від 30 травня 2008 року, зареєстрований в реєстрі за №1564, вправі звертатися до державного реєстратора із заявами про внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, змін до них та їх скасування, пов`язаних з відображенням дійсних відомостей про права на нерухоме та рухоме майно та їх обтяжень, про об`єкти та суб`єктів цих прав, у т. ч. про нього як обтяжувача.

Крім того, 27 червня 2019 року державним реєстратором Морозом Д.О. (КП «Реєстраційне бюро», м. Київ) прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47547356 від 27 червня 2019 року про зміну права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Власником зареєстровано ТОВ «Ріо Фін», .

Державна реєстрація була здійснена на підставі іпотечного договору, серія та номер 3622, виданого 28 листопада 2008 року, видавник - Голубнича О.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу. Обтяжувачем вказано ПАТ АБ «Укргазбанк», . Особою, майно якої обтяжується, було вказано ПАТ «АК «Укртранс» (, країна реєстрації: Україна, 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 83-А).

Разом з тим, 01 липня 2019 року Північним апеляційним господарським судом було скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 14 листопада 2017 року у справі №910/28036/15, на підставі якої нотаріус Олефіренко К.М. внесла первісний запис про обтяження квартири іпотекою.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олефіренко К.М. та державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро» Мороз Д.О. не було дотримано Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» при здійсненні вказаних реєстраційних дій на об`єкт нерухомого майна, а саме квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , а отже, такі реєстраційні дії підлягають скасуванню.

Апеляційний суд не може погодитися із даними висновками, виходячи із наступного.

З матеріалів справи, зокрема із додатків до заяви про перегляд заочного рішення, вбачається, що 29 вересня 2004 року АКБ «Київ» та ВАТ «АК «Укртранс» уклали кредитний договір № 25/04 про відкриття відкличної кредитної лінії, за умовами якого кредитор відкриває позичальнику відкличну кредитну лінію для фінансування будівництва власного автотранспортного підприємства з лімітом 1 520 000 євро на строк з 29 вересня 2004 року по 25 вересня 2007 року із сплатою 14 % річних (а. с. 9 - 11 т. 4).

02 квітня 2012 року АКБ «Київ» та ВАТ «АК «Укртранс» укладено додаткову угоду № 15 до договору № 25/04 про відкриття відкличної кредитної лінії, яким викладено п. 3.1 розділу 3 договору «Умови забезпечення кредиту» в новій редакції, а саме «3.1. В якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором в іпотеку кредитору передається наступне майно, що належить позичальнику на праві власності: майнові права на квартири у кількості 10 шт., у будинку, що будується на земельній ділянці, розташованій на розі (на перетині) АДРЕСА_4 (надалі - Об`єкт будівництва), а саме квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_2 загальною площею 1331,60 кв.м. з заставною вартістю 28 069 934,48 грн.) (а. с. 12 т. 4).

28 листопада 2008 року АКБ «Київ» (іпотекодержатель) та ВАТ «АК «Укртранс» (іпотекодавець) укладено іпотечний договір, за яким забезпечується належне виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) з договору від 29 вересня 2004 року № 25/04 про відкриття відкличної кредитної лінії, усіх змін та доповнень до нього, за яким іпотекодавець ВАТ «АК «Укртранс» отримав кредит у вигляді відкличної кредитної лінії для фінансування будівництва власного автотранспортного підприємства з лімітом 1 220 000 євро на строк з 29 вересня 2004 року до 17 жовтня 2009 року із сплатою 18 % річних. Вказаний іпотечний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 3622 (а. с. 22 - 25 т. 3, 13 - 15 т. 4).

02 квітня 2012 року АКБ «Київ» та ВАТ «АК «Укртранс» укладено договір про внесення змін до іпотечного договору від 28 листопада 2008 року, яким змінено опис предмета іпотеки та викладено п. 1.3 ст. 1 іпотечного договору у новій редакції, згідно якої предметом іпотеки є майнові права на квартири, зокрема АДРЕСА_14 районі в м. Києві (а. с. 26 т. 3, 24 т. 4).

19 червня 2015 року ПАТ «Акціонерний банк «Київ» та ПАТ АБ «Укргазбанк» уклали договір про передачу приймаючому банку активів і зобов`язань неплатоспроможного банку (а. с. 25 - 28 т. 4).

19 червня 2015 року ПАТ «Акціонерний банк «Київ» та ПАТ АБ «Укргазбанк» уклали договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та застави, перелік яких визначено у відповідних реєстрах боржників (а. с. 29 - 31 т. 4).

20 лютого 2019 року ПАТ АБ «Укргазбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Реверс Інвест» уклали договір факторингу (відступлення права грошової вимоги), за яким, зокрема, відступлено вимогу за договором від 29 вересня 2004 року № 25/04 про відкриття відкличної кредитної лінії (а. с. 32 - 33 т. 4), а також 20 лютого 2019 року укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, яким забезпечується виконання зобов`язань, що випливають з договору від 29 вересня 2004 року № 25/04 про відкриття відкличної кредитної лінії (а. с. 34 - 35 т. 4).

30 квітня 2019 року ТОВ «ФК «Реверс Інвест» та ТОВ «Ріо Фін» уклали договір № 30/04 факторингу (відступлення права грошової вимоги), за яким, зокрема, відступлено вимогу за договором від 29 вересня 2004 року № 25/04 про відкриття відкличної кредитної лінії (а. с. 36 - 38 т. 4), а також 30 квітня 2019 року укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, яким забезпечується виконання зобов`язань, що випливають з договору від 29 вересня 2004 року № 25/04 про відкриття відкличної кредитної лінії (а. с. 39 - 40 т. 4).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 30 квітня 2019 року на підставі договору факторингу та договорів про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, до державного реєстру були внесені відповідні відомості про обтяження квартири АДРЕСА_1 , а саме: замінено обтяжувача ТОВ «ФК «Реверс Інвест» на ТОВ «Ріо Фін» (а. с. 73 т. 4).

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом (стаття 20 ЦПК України).

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відповідно до пунктів 1, 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

- справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

- справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18) зроблено висновок, що до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

За змістом частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, заставою.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості (частина перша статті 575 ЦК України).

Відповідно до положень частин першої, другої статті 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки.

У справі, яка є предметом апеляційного перегляду, спір виник щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи, перехід права власності на майно, передане в іпотеку, до відповідача, відбувся в межах умов іпотечного договору, а тому вимоги позивача про незаконність набуття права власності відповідачем підлягають розгляду в порядку господарського судочинства за правилами ГПК України.

Таким чином, виходячи із змісту правовідносин сторін як таких, що виникли щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, і сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи, суд першої інстанції не врахував та залишив поза увагою те, що він не наділений повноваженнями розглядати у порядку цивільного судочинства питання щодо скасування рішень про державну реєстрацію права власності, внесеного на підставі іпотечного договору, укладеного на забезпечення виконання кредитного договору між юридичними особами, оскільки такий спір розглядається господарським судом.

Виходячи з положень вищезазначених норм права, суд першої інстанцій, розглянувши справу у порядку цивільного судочинства, діяв не як суд, встановлений законом, в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому судове рішення підлягає скасуванню, а провадження - закриттю.

Такі правові висновки відповідають правовим висновкам, викладеним за аналогічних обставин у постановах Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 757/54224/19-ц (провадження № 61-6297св22), від 15 березня 2023 року у справі № 757/6123/19-ц (провадження № 61-8737св22) за позовами фізичних осіб до державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Мороза Д.О., ТОВ «Ріо Фін», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Олефіренко К.М. про визнання недійсним рішення державного реєстратора, скасування рішення про державну реєстрацію прав, в яких Верховний Суд дійшов висновку про господарську юрисдикцію зазначених спорів, оскільки спір виник щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи (договору іпотеки зі змінами та доповненнями), а тому справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства за правилами ГПК України.

Також апеляційний суд враховує правові висновки, викладені у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 201/5876/22 (провадження № 61-4378сво23) Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, у якій зазначено, що справи щодо правочину, у тому числі оскарження реєстраційних дій щодо такого правочину, укладеного на забезпечення виконання основного зобов`язання між юридичними особами, належать до юрисдикції господарського суду, оскільки такий правочин є похідними від кредитних правовідносин господарюючих суб`єктів.

Аналогічні правові висновки підтримуються на даний час Верховним Судом, зокрема в постанові від 19 березня 2025 року у справі № 758/6121/23 (провадження № 61-8941св24), що свідчить про сталість правової позиції Верховного Суду у спірних правовідносинах.

За даних обставин апеляційний суд не приймає посилання третьої особи ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу на правові висновки щодо юрисдикційності, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 693/500/17, від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18, як нерелевантні (оскільки у зазначених справах правочини, на підставі яких було вчинено оспорювані реєстраційні дії, були укладені з фізичними особами, а не між двома юридичними особами) і такі, що не узгоджуються з усталеною позицією Верховного Суду, що склалася саме у спірних правовідносинах.

Враховуючи наведене, решта доводів апеляційної скарги по суті позовних вимог, а також доводи відзивів на апеляційну скаргу в цій частині апеляційним судом не оцінюється, оскільки підлягають розгляду судом належної юрисдикції.

Доводи відзиву третьої особи ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу, що у відкритті апеляційного провадження належало відмовити з підстав, передбачених ч. 2 ст. 358 ЦПК України в зв`язку з пропуском річного строку подання апеляційної скарги з дня виготовлення повного судового рішення, не ґрунтуються на положеннях ч. 3 ст. 287 ЦПК України, якою передбачено, що строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, з огляду на те, що ухвала про відмову в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення постановлена в даній справі 10 вересня 2025 року, а апеляційну скаргу подано 10 жовтня 2025 року.

Також апеляційний суд відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги, що позивач, подаючи позови до одного і того ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав та/або аналогічних, здійснив маніпулювання автоматизованим розподілом справ між суддями з метою обрання певного судді.

Відповідно до частин першої, другої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною четвертою статті 377 ЦПК України передбачено, що у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України та частини першої статті 377 цього Кодексу, із роз`ясненням позивачу на виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України права протягом десяти днів з дня отримання даної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Вирішуючи питання за заявою ТОВ «Ріо Фін» про поворот виконання рішення, апеляційний суд враховує таке.

Частинами п`ятою та шостою статті 444 ЦПК України визначено, що питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

Поворот виконання рішення - це процесуальна гарантія захисту майнових прав учасників справи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.

Крім того, поворот виконання рішення можливий за будь-якими справами, але за наявності обов`язкових умов: отримання позивачем від відповідача в порядку виконання рішення майна чи грошових коштів; виконане рішення скасоване вищестоящим судом повністю або змінено із задоволенням позовних вимог у меншому розмірі. В усіх інших випадках розгляд питань про повернення стягненого в порядку цивільного судочинства відбуватися не може (див. постанову Верховного Суду від 12 липня 2022 року у справі № 753/21211/20 (провадження № 61-20342св21)).

За наведених обставин, оскільки позивачу від відповідача в порядку виконання рішення не передавалось майно чи грошових коштів, і зазначені обставини не підтверджуються доданими до заяви документами, які б підтверджували те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем, заява про поворот виконання рішення підлягає залишенню без задоволення як необґрунтована.

Керуючись ст. 367, 375, 376, 377, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріо Фін» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року скасувати та закрити провадження у справі.

Роз`яснити позивачу, що розгляд зазначених вимог віднесено до юрисдикції господарського суду та що протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови він може звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріо Фін» про поворот виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 05 березня 2026 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.