Справа № 484/350/26
Провадження № 2/484/673/26
Рішення

іменем України

02.03.2026 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Максютенко О.А

за участю секретаря судових засідань Завірюха В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, в залі суду в м. Первомайську, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами

встановив

23.01.2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" (далі ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС", позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики №33001 (пролонгація) від 20.02.2020 року та договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 23.01.2020 року на загальну суму 31082,38 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 23.01.2020 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № на умовах строковості, зворотності, платності. За умовами договору відповідачу було надано кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в сумі 20000 грн. строком на 36 календарних місяців, із максимальною відсотковою ставкою 1,75%, яка нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості. Зазначений Договір було підписано електронним підписом позичальника, який було відтворено шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) 0g2j6n. Відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повернути кредит. Однак зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 27467,88 грн., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 1399,99 грн., заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги 26067,89 грн.

14.07.2021 року було укладено договір №14-07/21 відповідно до якого ТОВ "ІНФІНАНС" відступило на користь ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 23.01.2020. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 23.01.2020. 18.12.2023 було укладено договір №1/12-2023 відповідно до якого ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до Відповідача за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 23.01.2020 року.

Крім того, 20.02.2020 року між ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» та ОСОБА_1 на підставі Заявки на пролонгацію від 20.02.2020 року до договору позики №33 було укладено договір позики №33 (пролонгація). За умовами договору позики (пролонгація) відповідачу було подоавжено строк виконання зобов`язання по погашенню заборгованості за попереднім Договором №33 в сумі 2500 грн. на новий строк 30 днів під 42,40% річних. Зазначений Договір позики (пролонгація) було підписано електронним підписом позичальника, який було відтворено шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) 71746752. Відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором позики (пролонгація), повернути кредит. Однак зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 3614,50 грн., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 2500,00 грн., заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги 1114,50 грн.

18.12.2023 було укладено договір №18/12-2023 відповідно до якого ТОВ "КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ" відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №33. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до Відповідача за договором позики №33 (пролонгація) від 20.02.2020 року.

За таких обставин позивач просить стягнути на його користь з відповідача кредитну заборгованість за двома договорами в загальній сумі 31082,38 грн. Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, в тому числі витрати по сплаті судового збору в сумі 2 622,40 грн. та витрати на професійну правову допомогу в сумі 13 000 грн.

Ухвалою суду від 03.02.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів.

Сторони про місце, день та час розгляду справи були повідомлені завчасно і належним чином.

05.02.2026 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, за яким в задоволенні позовних вимог просив відмовити. В обгрунтування відзиву зазначено, що оскільки позивачем пропущено строк звернення із позовними вимогами про стягнення заборгованості, строк на заявлення яких сплив і відповідач заявив про застосування строків позовної давності, тому у позові необхідно відмовити. Розмір нарахований відсотків за вказаним договором повинні бути списані відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", за яким він відноситься до категорії військовослужбовців, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Таким чином умови договорів про нарахування відсотків є незаконними і є недійсними в силу закону. Також зазначив, що під час укладення договорів відступленняправ вимог його не було повідомлено про перехід права вимоги до інших фінансових компаній і будь-яких кредитних договорів він з ними не підписував. Крім цього, відповідач просить відмовити у задоволенні витрати позивача на правничу допомогу в розмірі 13000 грн., оскільки, надані позивачем документи не підтверджують фактичної сплати відповідачем, а сума витрат на правничу допомогу є необгрунтовано високою для стандартного кредитного спору. Також просить не стягувати з відповідача судовий збір, оскільки останній є учасником бойових дій і є звільненим від його сплати на підставі п.13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

13.02.2026 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, за якою просили позов задовольнити в повному обсязі, розмір витрат на правничу допомогу відповідає критеріям співрозмірності, розумності та фактично виконаній роботі адвоката. Розмір відсотків за договором нараховано відповідно умов цього договору, які погоджені були відповідачем під час їх укладання, жодних заперечень з боку відповідача щодо несправедливого нарахування відсотків на адресу первісного кредитора не надходило. Крім того, в зв`язку з продовження строків позовної давності згідно п.п. 12, 19 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України спочатку в перід карантину, а потім у зв`язку із введенням військового стану, строки звернення до суду з позовними вимоги позивачем не пропущено, а списання відсотків не передбачено ч. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в зв`язку з ненаданням повного перліку документів, а саме: довідки за формою 5 та витягу (завіреної копії) із наказу по особовому складу про призначення на посаду, що згідно норм діючого законодавства підтверджують право відповідача на застосування пільги за вищевказаним законом, тому доводи, викладені відповідачем у відзиві, не відповідають матеріалам справи та умовам укладених між сторонами кредитних договорів. Крім того, не повідомлення боржника про перехід права вимоги не звільняє останнього від обов`язку виконувати зобов`язання за договором. Єдиним наслідком такого неповідомлення є ризик для кредитора у вигляді можливості виконання боржником свого обов`язку на користь попереднього кредитора і це більше стосується добровільного виконання зобов`язання, а не стягнення з боржника сум в примусовому порядку. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів належного виконання боржником зобов`язань як на користь первісних кредиторів, так і на користь позивача.

Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 23.01.2020 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № на умовах строковості, зворотності, платності. За умовами договору відповідачу було надано кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в сумі 20000 грн. строком на 36 календарних місяців, із максимальною відсотковою ставкою 1,75%, яка нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості.

Зазначений Договір було підписано електронним підписом позичальника, який було відтворено шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) 0g2j6n.

Кредитні кошти в сумі 1400 грн. ОСОБА_1 були перераховані на картку НОМЕР_1 , яку він вказав самостійно, номер транкзакції в системі iPay.ua - 47220639, що підтверджується листом ТОВ "Універсальні платіжні рішення" від 09.09.2025 №4976_8.

Відповідач взятих на себе за цим договором зобов`язань належним чином не виконував, грошові кошти та відсотки за їх користування кредитору не повернув, у зв`язку з чим виникла кредитна заборгованість в сумі 27467,88 грн., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 1399,99 грн., заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги 26067,89 грн.

14.07.2021 року було укладено договір №14-07/21 відповідно до якого ТОВ "ІНФІНАНС" відступило на користь ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 23.01.2020. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 23.01.2020. 18.12.2023 було укладено договір №1/12-2023 відповідно до якого ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №.

Таким чином, до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» перейшло право вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 23.01.2020 року в сумі 27467,88 грн., що вбачається з витягу з Реєстру боржників до договору № 1/12-2023 від 18.12.2023 року.

Крім того, 20.02.2020 року між ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» та ОСОБА_1 на підставі Заявки на пролонгацію від 20.02.2020 року до договору позики №33 було укладено договір позики №33 (пролонгація). За умовами договору позики (пролонгація) відповідачу було подоавжено строк виконання зобов`язання по погашенню заборгованості за попереднім Договором №33 в сумі 2500 грн. на новий строк 30 днів під 42,40% річних. Зазначений Договір позики (пролонгація) було підписано електронним підписом позичальника, який було відтворено шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) 71746752. Відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором позики (пролонгація), повернути кредит.

Відповідач взятих на себе за цим договором зобов`язань належним чином не виконував, грошові кошти та відсотки за їх користування кредитору не повернув, у зв`язку з чим виникла кредитна заборгованість в сумі 3614,50 грн., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 2500,00 грн., заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги 1114,50 грн.

18.12.2023 було укладено договір №18/12-2023 відповідно до якого ТОВ "КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ" відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором позики №33 (пролонгація).

Таким чином, до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» перейшло право вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики №33 (пролонгація) від 20.02.2020 року в сумі 3614,50 грн., що вбачається з витягу з Реєстру боржників від 22.12.2023 року до договору факторингу № 18/12-2023 від 18.12.2023 року.

Відповідно до наданої позивачем розрахунку кредитна заборгованість за двома кредитними договорами в загальній сумі становить 31082,38 грн. Зазначена сума заборгованості відповідачем не сплачена.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку, про укладеність вищевказаного кредитного договору між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем який набув за договором відступлення права вимоги право вимоги за вищевказаним кредитним договором.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» щодо нарахування суми заборгованості за тілом кредиту за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 23.01.2020 року в розмірі 1399,99 грн. та за договором позики №33 (пролонгація) від 20.02.2020 року в розмірі 2500 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами за кредитним договором суд виходить з наступного.

Згідно з п.п. 1.1 договору позики №33 (пролонгація) від 20.02.2020 року відповідачу було надано кредит в сумі 2500 грн. строком на 30 днів під 42,40% річних.

Відповідно до п. 1.6. Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 23.01.2020 року до умов даного Договору застосовується фіксована процентна ставка, а саме 1,75%, яка нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості.

Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу; інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положеннями ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тому доводи відповідача про неповідомлення про зміну правонаступників, які мають право вимоги до нього за договорами позики не заслуговують на увагу, оскільки він повинен повернути кредитні кошти як первісним кредиторам та і їх правностапникам, а ризики не повімолення несене саме позивач по справі.

Крім того, судом встановлено, що згідно з записами у посвідченні офіцера серії НОМЕР_2 від 24.06.2005 року, ОСОБА_1 з 24.06.2005 року проходить військову службу в Збройних Силах України на посаді офіцера-психолога військової частини НОМЕР_3 , з 04.09.2006 року - начальником інформаційно-аналітичної групи військової частини НОМЕР_3 , з 22.02.2011 року - заступником начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_3 , з 24.01.2017 року офіцером-психологом 4 окремого підрозділу віськової частини НОМЕР_4 , з 22.04.2019 року офіцером-психологом 2 підрозділу віськової частини НОМЕР_4 . в період з 30.11.2020 по 11.09.2022 року - заступником командира та командиром стартової батареї 2 підрозділу військової частини НОМЕР_4 , а з 11.09.2022 року і по теперішній час - начальником штабу-першим заступником командира 2 підрозділу військової частини НОМЕР_4 . Має статус учасника бойових дій, що підтверджено копією посвідчення серії НОМЕР_5 від 02.03.2018 року.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України.

Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.

Частина 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає.

Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц.

Відповідач є військовослужбовцем з 24.06.2005 року і по теперішній час, тому на нього поширюється дія п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей", тому відсотки за користування кредитними коштами за двома вказаними кредитними договорами з нього стягненню не підлягають.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, враховуючи, що договір позики №33 (пролонгація) від 20.02.2020 року та договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 23.01.2020 року підписані відповідачем за допомогою електронного підпису шляхом накладання УЕП, що перевіряється за допомогою відкритого ключа, статус військовослужбовця відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково в частині стягнення з останнього заборгованості за тілом кредиту за двома договорами позики у загальному розмірі 3899,99 грн. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за вказаними договорами позики у загальній сумі 27182,39 грн. необхідно відмовити.

Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211"Прозапобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався.

Згідно із Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України,спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено п.12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, ст.ст.257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. У пункті 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення"ЦК Українив редакції Закону №540-IX перелічені всістатті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правового висновку Верховного Суду, сформульованого у постанові від 07 вересня 2022 року (справа №679/1136/21, провадження №61- 5238св22), виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, Верховний Суд дійшов висновку про те, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених, зокрема, ст.ст. 257, 258 цього Кодексу, підлягає застосуванню.

Більш того, Указом Президента України від 24 лютого 2022року №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05.30 год. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжений і діяв по дату звернення з позовом до суду.

Так, відповідно до п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

З урахуванням викладеного, клопотання відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч. 1, п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір у розмірі 2662,40 грн. Позов судом було задоволено у загальному розмірі 3899,99 грн., що складає 12,55% від заявленого позивачем розміру 31082,38 грн.

Враховуючи факт часткового задоволення судом позовних вимог, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 334,13 грн. (12,55% від 2662,40 грн.). При цьому, позивачу слід відмовити у поверненні сплаченого судового збору у розмірі 2328,27 грн. (2662,40 - 334,13).

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

В даних правовідносинах відбулося порушення прав позивача щодо не повернення відповідачем коштів наданих в кредит. Тому відповідач не має пільг щодо сплати судового збору в даній справі.

Крім того, за змістом ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі № 466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року у справі № 199/3939/18-ц аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Тому суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.

На підтвердження вказаних витрат позивачем суду надано договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 року, укладений між ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" і адвокатський об`єднанням «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги № 226 від 01.12.2025 року та витяг з акту № 25 про надання юридичної допомоги від 31.12.2025 року.

Враховуючи вищевикладене, клопотання відповідача, розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній малозначній справі не є співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих ним послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу в сумі 13 000 грн. слід зменшити до 3000 грн., і стягненню з відповідача ці витрати підлягають пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2393,50 грн. (3000,00 грн. х 12,55% = 376,50 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

ухвалив

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" заборгованість за договором позики №33 (пролонгація) від 20.02.2020 року в розмірі 2500,00 грн. та за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 23.01.2020 року в розмірі 1399,99 грн., а всього в загальній сумі 3899 (три тисячі вісімсот дев`яносто дев`ять) гривень 99 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 334,13 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 376,50 грн., а всього 710 (сімсот десять) гривень 63 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі ухвалення рішення за відсутності учасників справи протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

Відомості про сторін:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», , адреса: вул. Ґедройця Єжи, 6, офіс 521, м. Київ, 03150;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Повне судове рішення складено 02.03.2026 року.

Суддя: