Номер провадження: 22-ц/813/4452/26
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23 червня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Київського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, поділ спільного майна подружжя.

30.05.2025 року від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Бойко Наталії Іванівни надійшло клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи на вирішення якої поставити наступні питання:

- яка вартість будівельних матеріалів (в тому числі матеріалів зовнішнього та внутрішнього оздоблення) у будинку за адресою: АДРЕСА_1 в?

- яка вартість будівельних робіт з будівництва, зовнішнього та внутрішнього оздоблення будинку за адресою: АДРЕСА_1 в?

- яку суму коштів витратила кожна зі сторін, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на будівництво будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі зовнішнє та внутрішнє оздоблення, та яку частку у загальній сумі вартості будівництва, складає витрачена кожною стороною сума, згідно з матеріалами справи?

Просила проведення дослідження доручити судовому експерту Сікорській Олені Анатоліївні.

В обґрунтування клопотання зазначено, що предметом спору є, серед іншого, житловий будинок площею 159,3 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 . Позивачем ОСОБА_1 до матеріалів справи було долучено низку документів, які начебто підтверджують його позицію про те, що будівництвом будинку займався саме він. В свою чергу ОСОБА_3 надано суду докази того, що будівництвом будинку займалась вона, оскільки купувала будівельні матеріали, замовляла та приймала будівельні роботи за власні кошти. Відтак, обидві сторони спору стверджують про те, що будинок площею 159,3 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 , будувався за особисті кошти окремо кожного з колишнього подружжя. Таким чином, наразі є необхідність у встановленні загальної сукупної вартості будівельних робіт та матеріалів, з яких було побудовано спірний будинок, та розміру внеску кожного з подружжя на його будівництво, оскільки фактично кошти, які були витрачені ОСОБА_3 на будівництво спірного будинку, є її особистою приватною власністю (особисті дошлюбні збереження, кошти від продажу особистої дошлюбної нерухомості, тощо.) Встановлення цих обставин є необхідним для правильного та об`єктивного визначення розміру часток кожного з подружжя, при поділі будинку за адресою

АДРЕСА_1 суду м. Одеси від 23 червня 2025 року клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Бойко Наталії Іванівни про призначення експертизи по цивільній справі №947/16504/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Призначено у справі судову оціночно-будівельну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання:

1. Яка вартість будівельних матеріалів (в тому числі матеріалів зовнішнього та внутрішнього оздоблення) у будинку за адресою: АДРЕСА_1 ?

2. Яка вартість робіт з будівництва, зовнішнього та внутрішнього оздоблення будинку за адресою:

АДРЕСА_2 . Яку суму коштів витратила кожна зі сторін, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на будівництво будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі зовнішнє та внутрішнє оздоблення, та яку частку у загальній сумі вартості будівництва, складає витрачена кожною стороною сума, згідно з матеріалами справи?

Проведення експертизи доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України.

Направлено до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України для проведення експертизи матеріали цивільної справи № 947/16504/24.

Витрати з проведення експертизи покладено на ОСОБА_3 .

В іншій частині клопотання відмовлено.

Зобов`язано сторін у справі № 947/16504/24 надати судовому експерту доступ до домоволодіння - АДРЕСА_1 в та надати на вимогу експерта інші необхідні документи для проведення судової будівельно-технічної експертизи у строки, визначені фахівцями. Усі документи, які будуть надаватися судовому експерту для проведення експертизи, повинні бути систематизованими, підшитими, належним чином засвідченими, прошитими та пронумерованими.

Повідомлено сторін про те, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Провадження у справі № 947/16504/24 зупинено до закінчення проведення експертизи та повернення справи до Київського районного суду м. Одеси.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23 червня 2025 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали частково задовольнив клопотання відповідача про призначення експертизи без вирішення питання про поновлення строку на подання такого клопотання.

Київський районний суд м. Одеса при прийнятті ухвали від 23.06.2025 року у справі № 947/16504/24 не дослідив матеріалів справи, які є достатніми для повного та об`єктивного вирішення спору, не обґрунтовано необхідність залучення судового експерта у справі про поділ спільного майна подружжя за відсутності будь-яких зустрічних позовних вимог відповідача про збільшення її частки у спільному майні подружжя, стягнення компенсації замість її частки, стягнення грошової компенсації вартості реконструкції тощо.

Таким чином, питання, поставлені відповідачем та погоджені Київським районним судом м. Одеси в оскаржуваній ухвалі всупереч запереченням позивача, не є предметом оціночно-будівельної експертизи. На думку позивача, відповіді на перші два питання, визначені судом першої інстанції, які стосуються вартості будівельних робіт та вартості будівельних матеріалів, не стосуються даного спору та заявлених позовних вимог у даній справі, адже у даній справі не має встановлюватись вартість спільного майна подружжя або будівельних матеріалів з огляду на відсутність вимог про стягнення грошових коштів.

Водночас, третє питання щодо визначення розміру коштів, яку кожна із сторін витратила на будівництво спірного об`єкта, не тільки не є завданням оціночнобудівельної експертизи, а й є питанням права, що виходить за межі спеціальних знань експерта. З цього приводу стороною позивача було направлено запит до експертної установи та отримано відповідь, яка була в матеріалах справи на час розгляду клопотання про призначення експертизи, з якої вбачається, що відповідь на третє питання взагалі не відноситься до жодного із видів судових експертиз та експертних спеціальностей (копія відповіді наявна в матеріалах справи).

Будучи в розумінні ст.ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи на 03.02.2026 року о 14:00 годині, ОСОБА_1 та його адвокат Дідик Світлана Валеріївна не з`явились, причини неявки не повідомили, про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не клопотали, заяв про відкладення розгляду справи не подавали.

03.02.2026 року на адресу суду надійшла від ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Дідик Світлана Валеріївна заява про розгляд справи без їх участі.

Присутня в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Бойко Наталія Іванівна не заперечувала проти розгляду справи за фактичної явки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до висновків Верховного Суду по справі №361/8331/18 - якщо учасники процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи розумні строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, усвідомленість сторін по справі про розгляд справи та відсутності від них клопотань про відкладення судового засідання, колегія суддів не бачить перешкод для розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про часткове задоволення клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Бойко Наталії Іванівни про призначення експертизи по цивільній справі №947/16504/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, поділ спільного майна подружжя, призначаючи у справі судову оціночно-будівельну експертизу, суд першої інстанції виходив з того, що у справі необхідно призначити судову оціночно-будівельну експертизу для з`ясування питань, вирішення яких потребують спеціальних знань.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону України «Про судову експертизу»).

Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб (частина перша стаття 7-1 Закону України «Про судову експертизу»).

За змістом частин другої, третьої статті 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

За правилами частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

У відповідності до частини першої статті 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року № 53/5 (у редакції наказу від 26 грудня 2012 року № 1950/5), основними видами (підвидами) експертизи є інженерно-технічна, до якої входять оціночно-будівельна експертизи. До економічної експертизи відноситься експертиза фінансово-господарської діяльності і фінансово-кредитних операцій. Товарознавча експертиза стосується машин, обладнання, сировини та споживчих товарів і транспортно-товарознавча.

З метою більш повного задоволення потреб слідчої та судової практики щодо вирішення питань, які потребують застосування наукових, технічних або інших спеціальних знань, експертними установами організовується проведення інших видів експертиз (крім судово-медичної та судово-психіатричної), у тому числі й тих, що перебувають у стадії наукової розробки.

У розділі ІІІ Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень визначені основні завдання, орієнтовний перелік вирішуваних питань та порядок проведення економічної експертизи.

Судова експертиза повинна призначатися лише для встановлення даних, які входять в предмет доказування у справі, і не може стосуватися тлумачення і застосування правових норм.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для з`ясування обставин, що мають значення для справи (фактичних даних, що входять до предмета доказування), без яких встановити відповідні обставини неможливо, тобто у разі, коли висновки експерта не можуть замінити інші засоби доказування, наявні у справі докази є взаємно суперечливими.

При цьому неприпустимо ставити перед судовими експертами питання, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі, а також правові питання, вирішення яких згідно з чинним законодавством віднесено до компетенції суду.

Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року в справі № 6-9цс12, від 17 вересня 2014 року в справі № 6-131цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження 61-7835сво19).

Таким чином питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

У справі, що переглядається встановлено, що предметом розгляду даної цивільної справи є поділ спільного майна подружжя.

Предметом спору є, зокрема наступний об`єкт нерухомого майна: житловий будинок площею 159,3 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 в

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказує що даний будинок будувався за його кошти, та будівництвом будинку займався саме він із залученням третіх осіб.

В свою чергу, ОСОБА_3 заперечуючи проти задоволення позову констатує, що даний житловий будинок будувався виключно за її особисті кошти, придбанням будівельних матеріалів займалась саме вона, так само як і пошуком робочих.

На підтвердження власних позицій, обидві сторони надали суду низку документів про придбання певних будівельних матеріалів, та матеріалів зовнішнього/внутрішнього оздоблення, з яких вбачається не лише їх вартість, але й обсяг, та будівельна номенклатура.

За таких підстав, оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам законодавства та обставинам справи, за яких є необхідність призначення у справі судової оціночно-будівельної експертизи з метою визначення вартості будівельних матеріалів вкладених в будівництво будинку кожним з подружжя, що є необхідним для визначення часток кожного з подружжя при поділі даного будинку.

Відповідно до змісту статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Аналогічне положення закріплене в частині другій статті 372 ЦК України.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

У пунктах 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Наведене дає підстави для висновку, що вартість майна, що підлягає поділу визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 3 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

З урахуванням наведеного, ринкова вартість вкладених в будівництво грошових коштів кожним із подружжя входить в предмет доказування у цій справі, а тому оскільки не досягнуто між сторонами згоди щодо поділу даного майна, кожен з них вправі доводити перед судом дійсний вклад в будівництво цього майна доступними способами доказування, зокрема й шляхом призначення судової експертизи.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положення цього конституційного принципу закріплені у статтях 12, 13 ЦПК України, якими встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) (пункт 81 зазначеної постанови): «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18)».

Отже, ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції, вірно встановивши обставини справи та характер спірних правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Бойко Наталії Іванівни про призначення експертизи по цивільній справі №947/16504/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, поділ спільного майна подружжя, оскільки без залучення спеціальних знань у зазначеній галузі неможливо буде встановити обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, зокрема, розміру грошових вкладень у спірний будинок, яке є предметом поділу між сторонами

Судом першої інстанції було створено рівні можливості учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав, що є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін, в судовому засіданні забезпечено можливість представникам сторін висловити свої думки та/або заперечення щодо призначення судової експертизи.

При цьому застосування норм права і оцінка здобутих у процесі розгляду справи доказів на предмет їх належності та допустимості є саме прерогативою суду і відбувається під час розгляду справи по суті, а не на стадії підготовчого провадження. Невідповідність зазначених у заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови у задоволенні чи часткового задоволення позову по суті спору, а не для відмови у реалізації учасником справи його процесуальних прав, в тому числі на проведення судової експертизи.

Досліджуючи сукупність передбачених частиною першою статті 103 ЦПК України підстав, за яких суд призначає експертизу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обставини даного спору, з урахуванням змісту постановлених перед експертом питань, доводів позовної заяви і відзиву на неї, а також принципу змагальності і рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд, вимагають залучення фахівців, які мають спеціальні знання у певній галузі, а висновок експертизи не буде мати для суду наперед встановленого значення, оскільки оцінюється у сукупності з іншими доказами у справі (стаття 110 ЦПК України).

Посилання апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали частково задовольнив клопотання відповідача про призначення експертизи без вирішення питання про поновлення строку на подання такого клопотання, є необґрунтоване.

Так, згідно із ч. 1 ст. 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є:

1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;

2) з`ясування заперечень проти позовних вимог;

3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;

4) вирішення відводів;

5) визначення порядку розгляду справи;

6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Отже, клопотання про призначення експертизи у справі повинне бути заявлене саме на стадії підготовчого провадження.

Натомість відповідно до ст. 222 ЦПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин у підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Тобто заява клопотання про призначення судової експертизи саме на стадії підготовчого провадження є однією із гарантій процесуальної економії, чим унеможливлюється подальше зловживання сторонами своїми процесуальними правами і гарантується бережне ставлення до ресурсів усіх учасників справи.

Оскільки ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання, яке неодноразово проводилось, та на час розгляду клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Бойко Наталії Іванівни про призначення експертизи, не закрито, тому вказане клопотання подано в межах процесуального строку.

Заперечення скаржника щодо постановлених перед експертом питань перед експертом, апеляційним судом не приймаються, оскільки позивач не був позбавлений можливості запропонувати власні питання експерту або доповнити вже існуючи, як і не позбавлений можливості експерт подати клопотання до суду для коригування питань на власний розсуд.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, та спростованні наведеними у цій постанові мотивуваннями.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).

У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги сторони.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, ухвала суду першої інстанції щодо призначення у даній справі судової оціночно-будівельної експертизи постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстави для її скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено: 25.02.2026 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Є.С. Сєвєрова

С.О. Погорєлова