провадження № 2-з/208/18/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського в складі: Головуючого, судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Кіблицької М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державний нотаріус Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Наіля Галібовна, про визнання договору дарування недійсним,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Заводського районного суду міста Кам`янського із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державний нотаріус Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Наіля Галібовна, про визнання договору дарування недійсним.

Ухвалою суду від 11 лютого 2026 року відкрито провадження по справі.

ОСОБА_1 у своєму позові просить суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 22.02.2023 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його дружиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений Трощій Н.Г., державним нотаріусом Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Кам`янського нотаріального округу Дніпропетровської області за реєстровим №2-210.

18.02.2026 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, у якій вона просить суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі оспорюваного договору дарування квартири від 22.02.2023 року, заборонив ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчиняти будь-які дії щодо відчуження та переходу права власності на квартиру, заборонив державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти дії щодо здійснення державної реєстрації прав, пов`язаних з відчуженням та переходом права власності на цю квартиру.

Свою заяву позивач мотивує тим, що рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2023 року (справа №208/4358/23), яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 березня 2024 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 598051,95 грн. заподіяної матеріальної шкоди та судових витрат задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 276435,46 грн. компенсації за заподіяну матеріальну шкоду, а також 2764,35 грн. судового збору, всього 279199,81 грн.. В задоволенні решти позову відмовлено.

ОСОБА_2 вирішив переоформити належну йому квартиру на дружину, шляхом дарування. Будь-якого іншого нерухомого майна, на яке можливе звернення примусового стягнення у випадку невиконання покладеного обов`язку щодо відшкодування шкоди, у ОСОБА_2 немає.

Таким чином, ОСОБА_2 , будучи боржником перед ОСОБА_1 , з метою уникнення звернення примусового стягнення на єдине належне йому нерухоме майно належну йому квартиру АДРЕСА_1 , вирішив вчинити фраудаторний правочин.

Оскільки, спірний об`єкт нерухомості квартира АДРЕСА_1 , щодо якого заявлені вимоги про визнання недійсним договір дарування, може бути відчужена відповідачем ОСОБА_3 іншим особам, що значно ускладнить або зробить неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову, виникла необхідність у забезпеченні позову.

Вивчивши матеріали заяви, матеріали цивільної справи, додані до нього документи, суд прийшов до такого висновку.

Згідно до вимог ст.149, ст.150 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. (частина 3 ст. 150 ЦПК України).

У своїй заяві позивач зазначив, що забезпечення позову, шляхом накладення арешту, є обґрунтованим, оскільки існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду.

Як роз`яснено в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд виходить з того, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що у позивача виник спір щодо нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 .

Заявник у своїй заяві зазначив, що заходи забезпечення позову забезпечать фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.

Заявник у своїй заяві не навів відомостей про реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, крім того, відповідно до вимог ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Підставами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Єдиною підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосовування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у своїй заяві заявником не доведена необхідність забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, керуючись статтями 149-154, 260, 261 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державний нотаріус Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Наіля Галібовна, про визнання договору дарування недійсним, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С. М. Похваліта