Справа № 331/5737/25
Провадження № 2/331/725/2026
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

12 березня 2026 року місто Запоріжжя

Суддя Олександрівського районного суду міста Запоріжжя Яцун О.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в особі представника позивачів ОСОБА_5 , до Бердянської міської ради, Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький Сергій Іванович, про визнання права власності у порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в особі представника позивачів - адвоката Плотниченка Д.Г., звернулися до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя із позовною заявою до Бердянської міської ради, Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький Сергій Іванович, про визнання права власності у порядку спадкування за законом.

Ухвалою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 03 жовтня 2025 року дану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачам п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви.

Так, позовну заяву подано до суду з порушенням вимог п. 3) ч. 3 ст. 175 ЦПК України, відповідно до якого, позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до п. 9) ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачі звернулися до суду із позовною заявою, яка містить чотири вимоги майнового характеру - визнання за кожним із позивачів права власності на частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом.

Разом з тим, позивачами не зазначена ціна позову, жодним чином не обґрунтовано та не підтверджено доказами, які б свідчили про дійсну вартість спірного майна.

Дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Вартість майна це грошова сума, за яку це майно може бути придбане у даній місцевості. Тягар доказування вартості майна несе позивач. В якості доказу вартості майна суду можуть бути подані звіт про оцінку майна, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно з визначеною у них дійсною вартістю майна, а також дійсна вартість майна може підтверджуватись висновком суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» (№ 2658-ІІІ) звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Механізм проведення оцінки нерухомого та рухомого майна для цілей обчислення судового збору та інших обов`язкових платежів визначений постановою Кабінету Міністрів України «Про проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» № 358 від 21 серпня 2014 року.

У відповідності до п.п. 1) пункту 1) вказаної вище постанови, оціночною вартістю для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства (далі - оподаткування), є ринкова вартість, розрахована відповідно до національних стандартів та інших нормативно-правових актів з питань оцінки майна і майнових прав.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які належні докази на підтвердження вартості майна.

Отже, позивачам необхідно було зазначити ціну позову з урахуванням дійсної вартості майна на час звернення до суду з вказаним позовом, право власності на яке останні просять визнати за ними, і сплатити судовий збір за кожну позовну вимогу майнового характеру відповідно до реальної ціни позову та надати суду оригінали документів, що підтверджують сплату судового збору.

Крім того, позовну заяву подано до суду без дотримання вимог частин 3 та 4 статті 177 ЦПК України, положеннями якої передбачено, що у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

За правилами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою встановлена ставка судового збору у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць в розмірі, зокрема, з 01 січня 3028,00 грн.

Отже, за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою встановлена ставка судового збору у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 1211 грн. 20 коп. та не більше 15 140 грн. 00 коп.

За правилами статті 9 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Отже, при зверненні до суду з позовною заявою позивачі повинні були сплатити судовий збір за кожну позовну вимогу, виходячи із реальної ціни позову.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовною заявою, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , посилаючись на положення п. 21) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», стверджують, що вони звільняються від сплати судового збору.

В той же час, суд звертає увагу, що за правилами пункту 21 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, втрати документів, необхідних для отримання компенсації за пошкоджені та знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Між тим, вирішуючи питання щодо сплати судового збору позивачами, для правильного застосування норм пункту 21 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», суд враховує предмет та підстави позову, а саме: визнання права власності за кожним із позивачів на відповідні частині квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом, який подано за правилами позовного провадження .

Законом України «Про судовий збір» звільнення від сплати судового збору за пунктом 21 частини 1 статті 5, обмежено справами за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Тобто, встановлені цим Законом положення стосуються випадків звернення до суду з заявою в порядку окремого провадження і не поширюються на подання позовних заяв за правилами позовного провадження.

Аналізуючи вищезазначене, слід прийти до висновку, що позивачі, при зверненні до суду з позовною заявою про визнання права власності у порядку спадкування, не звільняються від сплати судового збору на підставі п. 21) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Отже, вищезазначене свідчить про те, що позовну заяву подано до суду без дотримання вимог частини 4 статті 177 ЦПК України.

Крім того, відповідно до п.5) ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Таким чином, позовна заява має містити, у тому числі, обґрунтування пред`явлення позовних вимог саме до тієї особи, яка зазначена ним у позові, як відповідач у справі.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідачами у справах про спадкування є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини.

Частиною 1 ст. 1221 ЦК України визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

У позові про визнання права власності у порядку спадкування за законом позивачі визначили одним із відповідачів - Бердянську міську військову адміністрацію Бердянського району Запорізької області.

Разом з тим, із змісту позову неможливо встановити, з яких підстав позивачами у даній справі позовні вимоги пред`явлені саме до Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області, позовна заява не містить обґрунтування залучення в якості відповідача Бердянську міську військову адміністрацію Бердянського району Запорізької області, у позовній заяві не зазначено обставин, які би свідчили, що Бердянська міська військова адміністрація Бердянського району Запорізької області порушує, не визнає або оспорює спадкові права позивачів.

Крім того, вказану позовну заяву подано до суду без дотримання вимог пункту 8) частини 3 статті 175 ЦПК України, яким встановлено, що позовна заява повинна містить перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви .

Проте, в порушення пункту 8) частини 3 статті 175 ЦПК України, позивачі не зазначили у позовній заяві доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивачів або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Також, оглянувши додатки до позовної заяви, суддею встановлено, що письмові докази, які позивачі додали до заяви, на обґрунтування заявлених вимог, а саме: копія свідоцтва про право власності на житло від 17.12.1998 року; копія технічного паспорту на спірну квартиру є неналежної якості, що позбавляє суд можливості ознайомитись зі змістом зазначених документів (доказів).

Таким чином, зазначені вище обставини перешкоджали відкриттю провадження у цивільній справі.

Вищевказану ухвалу суду від 03 жовтня 2025 року було направлено позивачам та їх представнику. Згідно довідки про доставку електронного листа, представник позивачів - адвокат Плотниченко Д.Г., який діє на підставі ордерів про надання правничої допомоги серії АН № 1798013, серії АН № 1798014, серії АН № 1798015, серії АН № 1798016 від 24.09.2025 року (а.с.41-44), отримав дану ухвалу суду 20.02.2026 року на електронну адресу, зазначену у позовній заяві в анкетних даних, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с.56).

Відповідно до п. 2) ч. 6 ст. 272 ЦПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Станом на 12 березня 2026 року за даними автоматизованої системи Олександрівського районного суду міста Запоріжжя, від позивачів та представника позивачів - адвоката Плотниченко Д.Г. заяв про усунення недоліків позовної заяви не надходило, а тому наявні підстави для повернення позовної заяви.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

За правилами ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З огляду на викладене та враховуючи те, що позовна заява подана без додержання вимог передбачених ст.ст. 175, 177 ЦПК України, зазначені в ухвалі суду недоліки позовної заяви позивачами та їх представником не усунуто, позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачам.

Відповідно до положень частин 5, 6 статті 185 ЦПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.

За змістом частини 7 статті 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Аналізуючи вищезазначене, слід прийти до висновку, що повернення позовної заяви відповідно до частини 3 статті 185 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 352-354 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в особі представника позивачів ОСОБА_5 , до Бердянської міської ради, Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький Сергій Іванович, про визнання права власності у порядку спадкування за законом, визнати неподаною та повернути позивачам.

Роз`яснити позивачам, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Надіслати копію ухвали позивачам та їх представнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя О.О. Яцун