ПОСТАНОВА

Іменем України

02 березня 2026 року м. Кропивницький

справа № 405/2680/23

провадження № 22-ц/4809/315/26

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Дуковського О.Л., Мурашка С.І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , Головне управління ДПС в Кіровоградській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 25 вересня 2025 року у складі головуючого судді Іванової Л.А.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позову, відзиву на позов, відповіді на відзив, письмових пояснень та рішення суду першої інстанції.

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії Кіровоградське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , Головне управління ДПС в Кіровоградській області, в якому просила зобов`язати відповідача вилучити відомості про утримання ПДФО з суми списаного кредиту за рахунок резерву ОСОБА_1 з бази даних ДПС, шляхом подання уточненого додатку форми №4 ДФ до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску у відповідності до вимог ПКУ та Наказу Мінфіну №4 від 13 травня 2015 року «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску і Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07 вересня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Кіровоградського обласного управління АТ «Ощадбанк» та позивачкою було укладено кредитний договір №542, на умовах якого банк надав позичці кредит у сумі 99 000,00 тисяч дол. США на придбання автомобіля із забезпеченням кредитних зобов`язань заставою придбаного автомобіля відповідно до договору застави №1306 від 07 вересня 2007 року та порукою фізичної особи ОСОБА_3 , відповідно до договору поруки №715 від 07 вересня 2007 року. У зв`язку із погіршенням фінансового стану ОСОБА_1 , внаслідок негативного впливу світової фінансової кризи нею, як позичальником за кредитним договором, були допущені прострочення виплат, тому банк стягнув з неї непогашену частину заборгованості по кредитному договору в судовому порядку. Так, рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 08 червня 2010 року в справі №2-1891/10 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» кошти на загальну суму 748 712,51 грн (747 802,51 грн заборгованість та 910,00 грн судовий збір). Вказане рішення набрало законної сили 27 жовтня 2010 року.

Крім того, рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 04 жовтня 2013 року в справі №404/5781/13-ц, з урахуванням ухвали від 04 жовтня 2013 року про виправлення описки, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кошти на загальну суму 154 488,86 грн (153 720,26 грн заборгованість та 768,60 грн судовий збір).

Виконавчі листи у зазначених справах по цей час чинні і підлягають примусовому виконанню органами ДВС.

14 жовтня 2014 року банк надіслав ОСОБА_1 повідомлення №16-08/1814, в якому зазначив, що Ощадбанком відшкодовано (не прощенно, не анульовано) непогашену частину кредитної заборгованості позичальника за кредитним договором № 542 від 07 вересня 2007 року в розмірі 92 334,93 дол. США за рахунок резерву та відображено цю інформацію у податковому розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ). Банк у своєму податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і утриманого з них податку (форми №1ДФ), повідомив податковому контролюючому органу, що ця ж сума 92 334,93 дол. США (еквівалент у національній валюті 1 195 739,46 грн) є сумою отриманого позивачкою від банку доходу у 4 кварталі 2014 року, як додаткове благо у вигляді суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, з ознакою доходів «126».

На підставі повідомлення банку Кіровоградською ОДПІ ГУДФС у Кіровоградській області проведено позапланову невиїзну перевірку її, як фізичної особи-платника податків, за результатами якої, 26 жовтня 2015 року складено акт №350/17-05/, згідно яким контролюючим органом встановлено, що «... ОСОБА_1 отримала доходи від Філії Кіровоградського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за ознакою «126» - у вигляді боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням у 4 кварталі 2014року у сумі 1 195 739,46 грн». Також в Акті перевірки вказано, що листом Філії Кіровоградського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» від 03 червня 2015 року №18/3-17/200 підтверджено достовірність даних, зазначених у звіті 1ДФ податковий розрахунок сум доходу, нарахованого сплаченого на користь платників податку, і сум утриманого з них податку по фізичній особі ОСОБА_1 . Тим самим, контролюючим органом у ході проведеної перевірки було встановлено порушення нею, як платником податків, пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, пп. 164.2.17 п. 164.2, ст.164 ПК України, що полягало у неподанні податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік, заниженні обсягу оподатковуваного доходу та неперерахуванні податку з доходів фізичних осіб, тому було нараховано грошове зобов`язання по податку з доходів фізичних осіб за 4 квартал 2014 року на суму 203 032,11 грн.

На підставі Акту перевірки, контролюючим органом позивачці було видано податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 06 листопада 2015 року про сплату податку на суму 203 032,11 грн та нарахованих штрафних санкцій на суму 50 758,03 грн.

ОСОБА_1 зазначила, що в грудні 2019 року вона звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати припиненим її зобов`язання щодо сплати АТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором від 07 вересня 2007 року №542 в розмірі 92 334,93 дол. США, що еквівалентно 1 195 739,46 грн. Однак рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 січня 2021 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року, у справі №405/9058/19 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 . Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою. Постановою Верховного Суду від 26 січня 2022 року відмовлено у задоволенні її касаційної скарги з посиланням на те, що за своєю суттю прощений кредитний борг є додатковим благом особи лише у разі відсутності у банківської установи будь-якої правової підстави вимагати його стягнення в майбутньому, тобто припинення між сторонами кредитних відносин, взятих на себе взаємними зобов`язаннями. Прощення (анулювання) її кредитної заборгованості перед Банком не відбулося. Мало місце лише її відшкодування за рахунок резерву Банку з подальшим стягненням її з боржника. Колегія суддів суду касаційної інстанції погодилась із висновками судів, що відшкодування Банком за рахунок свого резерву кредиторської заборгованості позивачки та подальше її стягнення не припиняє зобов`язання боржника перед кредитором.

В той же час, оскільки припинення між позивачкою та Банком кредитних відносин фактично не відбулось, її зобов`язання щодо сплати кредитної заборгованості скасовані не були, жодного доходу, як додаткового блага нею не було отримано.

Більш того, вона постійно (щомісячно) здійснює погашення заборгованості за кредитним договором, сплативши на теперішній час 356 367,24 грн.

07 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернулась до установи банку з листом, в якому просила здійснити банком корегування податкової звітності з ПДФО, виправивши помилку шляхом подання податковому органу уточненої інформації щодо неотримання нею будь-якого доходу від банку за період з 4 кварталу 2014 року по теперішній час, в зв`язку з відсутністю самого факту прощення (анулювання) її кредитної заборгованості перед банком.

Листом банку №109.20-15/7764/2023-10 в задоволені її клопотання було відмовлено, з посиланням на лист Міністерства доходів і зборів України від 30 квітня 2014 року 30 квітня 2014 року №9204/10/28-10-06-11.

Таким чином, станом на день звернення до суду, позивачка сплачує заборгованість за виконавчими листами та одночасно податковий орган стягує з неї нараховане грошове зобов`язання по податку з доходів фізичних осіб за 4 квартал 2014 року в сумі 203 032,11 грн за отримані доходи, які вона не отримувала від Філії Кіровоградського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за ознакою «126» - у вигляді боргу платника податку, анульованого (а по факту - здійснено відшкодування непогашеної частини кредитної заборгованості позичальника за кредитним договором № 542 від 07 вересня 2007 року у розмірі 92 334.93 дол. США за рахунок резерву) кредитором за його самостійним рішенням у 4 кварталі 2014 року, у сумі 1 195 739,46 грн.

Позивачка вважає, що відмова у задоволенні її заяви про здійснення банком корегування податкової звітності з ПДФО, виправивши помилку шляхом подання податковому органу уточненої інформації щодо неотримання нею будь-якого доходу від банку за період з 4 кварталу 2014 року по теперішній час, в зв`язку з відсутністю самого факту прощення (анулювання) її кредитної заборгованості перед банком, порушує її право на мирне володіння своїм майном. В даному випадку її право на мирне володіння своїм майном порушується внаслідок ненадання Філією Кіровоградського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» уточненого розрахунку до податкового органу, у зв`язку з чим вона повинна заплатити податок з доходу, як додаткового блага, який нею отримано не було.

Представник відповідача АТ «Державний ощадний банк України» адвокат Павленко Л.М. подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову.

Зазначив, що податкові зобов`язання зі сплати ПДФО у позивачки виникли на підставі податкового повідомлення-рішення податкового органу. Подання Банком уточненого розрахунку не матиме наслідком припинення податкових зобов`язань за діючим та нескасованим податковим повідомленням-рішенням. Зокрема, згідно доданих копій акту Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області від 26 жовтня 2015 року 350/17-05/, податкового повідомлення-рішення Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області від 06 листопада 2015 року, на які посилається позивачка у позовній заяві, визначення загального річного оподаткованого доходу ОСОБА_3 за 2014 рік, обрахування до сплати суми податку з доходів фізичних осіб розрахунок грошового зобов`язання платника податку, донарахування спірного грошового зобов`язання позивачки по податку з доходів фізичних осіб на суму 203032,11 грн, здійснені Кіровоградською ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградські області за результатами проведення документальної позапланової невиїзної перевірки. Таким чином, виникнення у позивачки обов`язку сплати нарахованого грошового зобов`язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 203032,11 грн є наслідком дії Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області щодо прийняття відповідного податкового повідомлення-рішення, в якому визначено суму вказаного грошового зобов`язання з ПДФО. При цьому, п.56.1 ст.56 ПК України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. Вказав, що матеріали справи не містять відомостей щодо оскарження позивачкою податкового повідомлення-рішення, яким їй донараховано суму грошового зобов`язання з ПДФО в розмірі 203032,11 грн, в адміністративному або судовому порядку, а тому вказана сума грошового зобов`язання зі сплати ПДФО є узгодженою. Подання Банком уточненого додатку форми № 4 ДФ не матиме наслідків (впливу) на обов`язок позивачки сплати сум грошового зобов`язання з ПДФО, які визначені податковим органом в податковому повідомленні-рішенні.

Вказав, що відповідний спосіб захисту прав платника податків у разі його незгоди відповідними рішеннями контролюючого податкового органу, визначений законом - Податковим кодексом України і полягає в оскарженні саме таких рішень, зокрема оскарженню в адміністративному порядку або в суді податкового повідомлення - рішення або іншого рішення контролюючого органу, тому вищенаведене вказує на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог позивачки, їх невідповідність способу захисту передбаченому законом.

Також зазначив, що зі змісту позовної заяви не встановлено посилань позивачки на конкретні норми Податкового кодексу України, відповідно до яких, банк повинен та зобов`язаний вчиняти дії, які позивачка просить зобов`язати вчинити Банк, так само не наведено з цього приводу конкретні вимоги наказу Мінфіну №4, дату якого зазначено позивачем, як 13 травня 2015 року і яке відношення зазначений наказ може мати до правовідносин у справі. В свою чергу, як слідує з пп. 21.1.10. п. 21.1. ст. 21 ПК України внесення до інформаційних баз даних інформації з документів, отриманих від платників податків у паперовій формі, а також інформації про взаємодію з платниками податків, отриману в іншій формі належить до обов`язків посадових та службових осіб контролюючих органів, а не банку.

Крім того, представник відповідача заявив про застосування позовної давності, зазначивши, що повідомлення філії - Кіровоградське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» № 16-08/1814 від 14 жовтня 2014 року було отримано позивачкою 15 жовтня 2014 року, відтак станом на день звернення позивачкою до суду, трирічний строк загальної позовної давності сплив, що є підставою для відмови у позові (а.с.51-53 том 1).

Позивачка подала відповідь на відзив, в якомузазначила, що згідно з пп. 164.2.17 (пункт «Д»), п. 164.2, ст.164 ПК України кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення, або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. 15 жовтня 2014 року позивачці від банку надійшло повідомлення про те, що ним відшкодовано непогашену частину кредитної заборгованості у розмірі 92 334,93 дол. США за рахунок резерву та відображено цю інформацію у податковому розрахунку сум доходів (форма 1ДФ).

Відповідно до вимог пп. 164.2.17 (пункт «Д») п. 164.2, ст.164 ПК України, лише у випадку, коли такий борг прощено або анульовано, банк зобов`язаний включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому борг було прощено. До складу загального місячного оподатковуваного ПДФО доходу платника податку включається дохід, отриманий як додаткове благо (пп. 164.2.17 ПКУ). За відсутності самого факту прощення (анулювання) боргу, а також за відсутності факту отримання нею додаткового блага, у банку не було правових підстав включати до податкового розрахунку некоректні (неправдиві) відомості щодо отримання позивачкою доходу. Це підтверджується матеріалами акту №350/17-05/ від 26 жовтня 2015 року, згідно з яким контролюючим органом встановлено, що «... ОСОБА_1 отримала доходи від Філії Кіровоградського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за ознакою доходу «126» - у вигляді боргу платника под анульованого кредитором за його самостійним рішенням у 4 кварталі 2014 року, у сумі 1 195 739,46 грн».

Разом з тим, позивачка вказала, що в постанові від 25 січня 2021 року у справі №405/9058/19, Верховний Суд розглядаючи її касаційну скаргу зазначив, що за своєю суттю прощений кредитний борг є додатковим благом особи лише у разі відсутності у банківської установи будь-якої правової підстави вимагати його стягнення в майбутньому, тобто припинення між сторонами кредитних відносин, взятих на себе взаємними зобов`язаннями. Прощення (анулювання) її кредитної заборгованості перед банком не відбулося. Мало місце лише її відшкодування за рахунок резерву банку з подальшим стягненням її з боржника. Таким чином, до моменту проведення податкової перевірки утворилась така ситуація при якій банк, відповідно до п. «б» п. 176.2 ст.176 подав до податкового органу податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, зазначивши у декларації 1 ДФ, що позивачка отримала дохід у зв`язку з прощенням (анулюванням) боргу.

Позивачка звернула увагу, що не було правових підстав оскаржувати податкове повідомлення (а.с.71-72 том 1).

Представник третьої особи у справі - Головного управління ДПС в Кіровоградській області подала письмові пояснення у справі, в яких зазначила наступне. Так, листом Філії Кіровоградського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» від 03 червня 2015 року №18/3-17/200, підтверджено достовірність даних, зазначених у звіті 1 ДФ податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку по фізичній особі ОСОБА_1 26 жовтня 2015 року Кіровоградською ОДПІ здійснено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства при оподаткуванні доходів, отриманих у вигляді списання заборгованості за період з 01 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року, відповідно до отриманої з ГУ ДФС України інформації за 2014 рік про суми нарахованих (виплачених) доходів та утриманих з них податків фізичних осіб, які отримували доходами за даними податкових розрахунків за ф. 1 ДФ, фізична особа ОСОБА_1 отримала доходи від Філії Кіровоградського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за ознакою «126» у вигляді боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням у 4 кварталі 2014 року у сумі 1 195 739,46 грн. Відповідно до пп. «д» пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України від 02 грудня 2010 року №2755-VI до складу загального (річного) оподатковуваного доходу включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаний з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків, за підсумками звітного періоду, у кому такий борг анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. Сума боргу платника податку, анульованого за самостійним рішенням кредитора (в тому числі банку) до закінчення строку позовної давності є об`єктом обкладення податком з доходів фізичних осіб. Списана сума заборгованості Філією Кіровоградського обласного управління ПАТ «Державний банк України» в сумі 1 195 739,46 грн є доходом фізичної особи ОСОБА_1 ОСОБА_1 декларацію про майновий стан та доходи за 2014 рік до Кіровоградської ОДПІ не подавала.

За висновками перевірки Кіровоградською ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області сформовано та вручено ОСОБА_1 податкове повідомлення-рішення від 06 листопада 2015 року № про збільшення ОСОБА_1 грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у загальній сумі 253 790,14 грн, у тому числі 203 032,11 грн - основного платежу та 50 758,03 грн штрафної (фінансової) санкції (а.с.108-110 том 1).

Рішенням Подільського районного суду міста Кропивницького від 25 вересня 2025 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії Кіровоградське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , Головне управління ДПС в Кіровоградській області про зобов`язання вчинити дії.

Зобов`язано Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» подати до податкового органу уточнений додаток форми 4 ДФ до Податкового розрахунку сум доходу відносно фізичної особи ОСОБА_1 , нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 4-ий квартал 2014 року (Форма 1 ДФ) щодо неотримання фізичною особою ОСОБА_1 , від Філії Кіровоградського обласного управління Акціонерного Товариства "Державний ощадний банк України" доходу за ознакою "126" у вигляді боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням у 4-му кварталі 2014 року у сумі 1 195 739 грн 46 коп відповідно до вимог Податкового кодексу України та наказу Міністерства фінансів України №3 від 13 січня 2015 року «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску і Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску».

В іншій частині позов залишено без задоволення.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073 грн 60 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції керувався тим, що приписами Податкового кодексу України передбачено, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в т.ч., у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формі.

Додаткове благо визначається як дохід лише у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

Згідно з Довідником ознак доходів фізичних осіб: за ознакою доходу «126» відображається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 ПКУ), зокрема, у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. З огляду на зазначене, судом вказав, що відшкодування (списання) кредитної заборгованості за рахунок резерву Банку не є анулюванням (прощенням) боргу, оскільки така операція має виключно бухгалтерський характер та не призводить до припинення зобов`язання позичальника ОСОБА_1 перед Банком, який у такому випадку не відмовляється від права вимоги, а лише відображає збитки у своєму обліку. Тим самим, у фізичної особи не виникає доходу у вигляді додаткового блага, оскільки відсутній факт економічного збагачення чи звільнення від боргу, відповідно, об`єкт оподаткування податком на доходи фізичної особи ОСОБА_1 відсутній. При цьому, з урахуванням встановлених судом під час судового розгляду справи фактичних обставин справи та правовідносин сторін, суд прийшов до висновку, що саме на підставі інформації АТ «Державний ощадний банк України», зокрема, податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і утриманого з них податку (форми №1ДФ) повідомлено та в подальшому підтверджено податковому контролюючому органу, що сума 92 334,93 дол США (еквівалент у національній валюті 1 195 739,46 грн) є сумою отриманого ОСОБА_1 від Банку доходу у 4-му кварталі 2014 року, як додаткове благо у вигляді суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, з ознакою доходів «126», внаслідок чого на підставі податкового повідомлення-рішення № за порушення підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, підпункту 64.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України ОСОБА_1 , якою не було задекларовано дохід, отриманий в 2014 році у вигляді списання заборгованості, який підлягає оподаткуванню, податковим контролюючим органом було донараховано грошове зобов`язання податку з доходів фізичних осіб у сумі 203 032,11 грн та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 50 758,03 грн, в той час, як жодного доходу, як додаткового блага позивачем ОСОБА_1 отримано не було, що не спростовано представником відповідача під час розгляду справи, більш того, прощення (анулювання) кредитної заборгованості ОСОБА_1 перед банком не відбулося, так як мало місце лише її відшкодування за рахунок резерву з подальшим стягненням її з боржника, на підставі чого суд вважає, що одночасна сплата позивачем ОСОБА_1 заборгованості за кредитом, який не був прощений, та податку з доходу, як додаткового блага, який (дохід) позивачем не був отриманий, є несправедливим по відношенню до позивача, враховуючи при цьому, що дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення, та при здійсненні своїх прав учасник цивільних правовідносин зобов`язаний утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

При цьому, суд вважав, що не підлягає задоволенню вимога позивачки про вилучення відомостей про утримання ПДФО з суми списаного кредиту за рахунок резерву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з бази даних ДПС, зважаючи на наступне. Так, згідно з Порядком ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 12 січня 2021 року № 5 інформаційно-комунікаційна система - інтегрований комплекс процесів, компонентів та засобів апаратного і програмного забезпечення для виконання цільової функції. Базовий запис - первинний запис в інформаційно-комунікаційній системі. Відповідно до п.п.21.1.10 п.21.1 ст.21 Податкового кодексу України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані: вносити до інформаційних баз даних інформацію з документів, отриманих від платників податків у паперовій формі, а також інформацію про взаємодію з платниками податків, отриману в іншій формі. При цьому, відповідач АТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії Кіровоградське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» не є посадовою або службовою особою контролюючого органу ДПС, та відповідно не має повноважень вилучати відомості з бази даних ДПС.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 25 вересня 2025 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Представник зазначив, що відповідно до абз. 1 п. 50.1. ст. 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Зміст листа філії - Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» від 15 березня 2023 року № 109.20-15/7764/2023-10/вих, копія якого додана до позовної заяви, не дає підстав для висновку про самостійне виявлення Банком певних помилок про які зазначено у вищевказаній нормі, навпаки в ньому, серед іншого зазначається про відсутність підстав для коригування відповідної податкової звітності.

Вказано, що зобов`язання банку судом першої інстанції оскаржуваним рішенням подати зазначений у резолютивній частині цього рішення суду уточнений додаток до податкового розрахунку, після спливу строків давності визначених ст. 120 Податкового кодексу України, вказує на порушення судом першої інстанції норми п. 50.1. ст. 50 Податкового кодексу України.

Представник відповідача звернув увагу, що позивачка не висловлювала податковому органу незгоду з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті перевірки та/або подавала до відповідного податкового органу заперечення, доводи та міркування щодо яких наводились нею у даній справі та/або додаткові документи, пояснення тощо у встановлений ст. 86 Податкового кодексу України спосіб. Крім того, матеріали справи не містять відомостей щодо оскарження ОСОБА_1 податкового повідомлення-рішення, яким їй донараховано суму грошового зобов`язання з ПДФО у розмірі 203032,11 грн в адміністративному або судовому порядку, а тому вказана сума грошового зобов`язання зі сплати ПДФО вважається узгодженою.

Вказав, що подання банком уточненого додатку форми № 4 ДФ не може мати наслідків (впливу) на обов`язок позивачки щодо сплати сум грошового зобов`язання з ПДФО, які вже визначені податковим органом в податковому повідомленні-рішенні. При цьому, з норм Податкового кодексу України взагалі не вбачається, щоб ними було передбачено такий спосіб оспорювання, зміни, скасування, тощо платником податку суми грошового зобов`язання, як зобов`язання іншої особи подати уточнюючого розрахунку до раніше поданої звітності.

Більш того, зазначено, що обов`язок сплати позивачкою нарахованого грошового зобов`язання по податку з доходів фізичних осіб за 4 квартал 2014 року виник у відносинах у сфері справляння податків, на підставі податкового повідомлення-рішення відповідного податкового органу, тобто у зв`язку із реалізацією податковим контролюючим органом владних повноважень, визначених Податковим кодексом України. Пред`явлення позову в даній справі до Банку, замість оскарження податкового повідомлення-рішення, у спосіб визначений нормою закону - ст. 56 Податкового кодексу України сутності, правової природи спірних відносин у сфері справляння податків, обставини реалізації у спірних відносинах податковим органом своїх владних повноважень, визначених Податковим кодексом України, не змінює, як не змінює і публічно-правовий характер спору, що виник в таких відносинах. Таким чином, з врахуванням положень ч. 1. ст. 19 ЦПК України, ч. 1 ст. 19 КАС України, ст. 20 Кодексу адміністративного судочинства України, можна дійти висновку, що справи у публічно-правових спорах відносяться до юрисдикції окружних адміністративних судів, а не місцевих загальних судів, яким вважається суд першої інстанції в даній справі, і відповідно розгляд даної справи судом першої інстанції, як місцевим загальним судом вказує на порушення правил юрисдикції цивільних судів.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Представник позивачки адвокат Кноблох І.В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вказала, що згідно з п.164.1 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. При визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і не грошовій формі (пп.164.3 ст.164 ПК України). Відповідно до пп. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Згідно з пп.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Таким чином, об`єктом оподаткування на доходи фізичних осіб є дохід, отриманий платником податку як додаткове благо. Виходячи з приписів Податкового кодексу України визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в т.ч., у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формі.

Додаткове благо визначається як дохід лише у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Згідно з Довідником ознак доходів фізичних осіб за ознакою доходу «126» відображається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 ПКУ), зокрема, у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Відшкодування (списання) кредитної заборгованості за рахунок резерву Банку не є анулюванням (прощенням) боргу, оскільки така операція має виключно бухгалтерський характер та не призводить до припинення зобов`язання позичальника ОСОБА_1 перед Банком, який у такому випадку не відмовляється від права вимоги, а лише відображає збитки у своєму обліку. Тим самим, у фізичної особи не виникає доходу у вигляді додаткового блага, оскільки факт економічного збагачення чи звільнення від боргу, відповідно, об`єкт оподаткування податком на доходи фізичної особи ОСОБА_1 відсутній. При цьому, з урахуванням встановлених судом під час судового розгляду справи фактичних обставин справи та правовідносин сторін, суд правомірно прийшов до висновку, що саме на підставі інформації АТ «Державний ощадний банк України», зокрема, податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і утриманого з них податку (форми №1ДФ) повідомлено та в подальшому підтверджено податковому контролюючому органу, що сума 92 334,93 дол. США (еквівалент у національній валюті 1 195 739,46 грн) є сумою отриманого ОСОБА_1 від Банку доходу у 4-му кварталі 2014 року, як додаткове благо у вигляді суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, з ознакою доходів «126», внаслідок чого на підставі податкового повідомлення-рішення № за порушення підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, підпункту 64.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України ОСОБА_1 , якою не було задекларовано дохід, отриманий в 2014 році у вигляді списаної заборгованості, яка підлягає оподаткуванню, податковим контролюючим органом було донараховано грошове зобов`язання податку з доходів фізичних осіб у сумі 203 032,11 грн та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 50 758,03 грн, в той час, як жодного доходу, як додаткового блага позивачкою ОСОБА_1 отримано не було, що не спростовано представником відповідача під час розгляду справи, більш того, прощення (анулювання) кредитної заборгованості ОСОБА_1 перед банком не відбулося, так як мало місце лише її відшкодування за рахунок резерву з подальшим стягненням її з боржника, на підставі чого судом правомірно зроблено висновок, що одночасна сплата ОСОБА_1 заборгованості за кредитом, який не був прощений, та податку з доходу, як додаткового блага, який (дохід) не був отриманий позивачкою, є несправедливим по відношенню до неї, враховуючи при цьому, що дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення, та при здійсненні своїх прав учасник цивільних правовідносин зобов`язаний утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Вказує, що дії відповідача фактично спрямовані на свідоме порушення прав позивачки шляхом надання органу справляння податків та зборів викривленої та неправдивої інформації. Фактично відповідач, подавши викривлену інформацію, діяв всупереч здоровому глузду, принципам справедливості, добросовісності та розумності, а мета правосуддя полягає в припиненні такого порушення та відновленні порушеного права (а.с.1-5 том 3).

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідача - адвоката Павленка Л.М., представника позивачки - адвоката Кноблох І.В., третьої особи у справі - ОСОБА_2 , вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог - скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. В частині відмови у задоволенні іншої частини позовних вимог рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржується, відповідно, в цій частині рішення апеляційним судом не переглядається.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

07 вересня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Кіровоградське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Кіровоградське обласне управління, та ОСОБА_1 , як Позичальником, було укладено кредитний договір №542, за умовами якого Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит в сумі 99 000, 00 дол США, строком на 84 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 07 вересня 2014 року, а Позичальник зобов`язувався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 99 000, 00 дол США, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12% річних та комісійної винагороди в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Кредит надавався для здійснення Позичальником оплати за автомобіль Лексус LX 470 за договором купівлі-продажу №19 від 06 вересня 2007 року, укладеним між Позичальником та продавцем транспортного засобу (а.с.8-11 том 1).

В забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним кредитним договором, окрім договору застави транспортного засобу, 07 вересня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Кіровоградське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Кіровоградське обласне управління, та ОСОБА_2 , як Поручителем, було укладено договір поруки №715, за умовами якого Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов`язання за кредитним договором №542 від 07 вересня 2007 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому (а.с.12-13 том 1).

У зв`язку з неналежним виконанням умов зазначеного кредитного договору, рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 червня 2010 року (справа №2-1891/10), яке набрало законної сили 27 жовтня 2010 року, позов ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми боргу задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» 606 565 грн 01 коп. основного боргу по кредиту, 54 070 грн 28 коп. простроченої заборгованості по кредиту, 74 859 грн 70 коп. відсотків за користування кредитом, 12 307 грн 52 коп. пені та 850 грн з кожного судового збору та по 60 грн із кожного витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с.14-15 том 1).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 жовтня 2013 року (справа №404/5781/13ц), яке набрало законної сили 20 жовтня 2013 року, задоволено частково позов публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми боргу. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» 76 860, 13 грн заборгованості за кредитним договором, та по 768, 60 грн судового збору з кожного (а.с.16-18 том 1).

Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 січня 2021 року в цивільній справі №405/9058/19 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Кіровоградське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про визнання припиненим зобов`язання.

Вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року та постановою Верховного Суду від 26 січня 2022 року. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суди встановили, що на підставі рішення, прийнятого відповідно до постанови правління ПАТ «Ощадбанк» №737 від 29.09.2014 року «Про відшкодування безнадійної заборгованості фізичних осіб за рахунок резерву» відшкодовано за рахунок резерву, який сформовано в повному обсязі в сумі 92 334, 93 дол. США безнадійну заборгованість фізичної особи ОСОБА_1 за кредитним договором №542 від 07.09.2007 (філія - Кіровоградське обласне управління), а саме: заборгованість за основним боргом за кредитом, яка обліковується на рахунку № НОМЕР_2 у сумі 64 829 дол. США; заборгованість за нарахованими доходами, яка обліковується на рахунку № НОМЕР_3 , у сумі 27 505, 80 дол.США. При цьому, відшкодування безнадійної заборгованості за основним боргом за кредитом у сумі 64 829 дол. США проведено за рахунок резерву під заборгованість за кредитами, який враховано в податковому обліку. Відшкодування безнадійної заборгованості за нарахованими доходами в сумі 27 505, 80 дол. США проведено за рахунок резерву під заборгованість за простроченими нарахованими доходами, який не враховано в податковому обліку. Також зазначеною постановою зобов`язано Філію - Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» вжити повний комплекс заходів щодо стягнення відшкодованої за рахунок резерву безнадійної заборгованості згідно з вимогами Положення про організацію роботи з проблемними активами в установах АТ «Ощадбанк», затвердженого постановою правління АТ «Ощадбанк» від 21 травня 2012 року №284, та повідомити ОСОБА_1 про відшкодування за рахунок страхового резерву кредитної заборгованості зі збереженням права АТ «Ощадбанк» вжити повний комплекс заходів щодо стягнення в подальшому кредитної заборгованості відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до повідомлення ПАТ «Державний ощадний банк України в особі Філії - Кіровоградське обласне управління №16-08/1814 від 14.10.2014 року на адресу ОСОБА_1 Філія-Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» повідомила, що Банком відшкодовано непогашену частину кредитної заборгованості за кредитним договором №542 від 07.09.2007 року в розмірі 92 334, 93 дол. США, за рахунок резерву, відповідно до вимог законодавства та відображено цю інформацію у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ).

Окремо роз`яснено, що відшкодування за рахунок резерву заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення роботи Банку з примусового виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08.06.2010 року та рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.10.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості за кредитом (а.с.21-26 том 1).

Відповідно до повідомлення ПАТ «Державний ощадний банк України в особі Філії - Кіровоградське обласне управління №16-08/1814 від 14 жовтня 2014 року повідомлено ОСОБА_1 , що Банком відшкодовано непогашену частину кредитної заборгованості за кредитним договором №542 від 07 вересня 2007 року в розмірі 92 334, 93 дол. США, за рахунок резерву, відповідно до вимог законодавства та відображено цю інформацію у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ).

Окремо роз`яснено, що відшкодування за рахунок резерву заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення роботи Банку з примусового виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 червня 2010 року та рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 жовтня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості за кредитом (а.с.20 том 1).

Актом №350/17-05/ від 26 жовтня 2015 року «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства при оподаткуванні доходів, отриманих у вигляді списання заборгованості за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, складеного Кіровоградською ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області, встановлено, що відповідно до отриманої від ГУ ДФС України інформації за 2014 рік про суми нарахованих (виплачених) доходів та утриманих з них податків фізичних осіб, які отримували доходи за даними податкових розрахунків за ф.1 ДФ, фізична особа ОСОБА_1 отримала доходи від Філії Кіровоградського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за ознакою «126», - у вигляді боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням у 4-му кварталі 2014 року, у сумі 1 195 739, 46 грн.

Крім того, у вказаному повідомленні зазначено, що листом Філії Кіровоградського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» від 03 червня 2015 року №18/3-17/200 підтверджено достовірність даних, зазначених у звіті 1 ДФ податковий розрахунок сум доходу, нарахованого сплаченого на користь платників податку, і сум утриманого з них податку по фізичній особі ОСОБА_1 .

На підставі чого, документальною позаплановою невиїзною перевіркою ФО ОСОБА_1 встановлено порушення: пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано грошове зобов`язання по податку з доходів фізичних осіб, за період, що перевіряється, на загальну суму 203 032, 11 грн (а.с.27-28 том 1).

06 листопада 2015 року Кіровоградською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби України в Кіровоградській області на підставі Акту №350/17-05/ від 26жовтня 2015 року було прийняте податкове повідомлення-рішення форма «Р» № згідно якого, за порушення пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України ОСОБА_1 було донараховане грошове зобов`язання податку з доходів фізичних осіб в сумі 203 032, 11 грн та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 50 758, 03 грн (а.с.29 том 1).

Під час судового розгляду справи ухвалою суду першої інстанції від 10 квітня 2025 року за клопотанням представника позивачки ОСОБА_1 було витребувано у третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головного управління ДПС в Кіровоградській області належним чином завірену копію листа філії Кіровоградського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» від 03.06.2015 року № 18/3-17/200 з додатками; поданий філією Кіровоградського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» податковий розрахунок звіту 1 ДФ за 4 квартал 2014 року щодо ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ), а також за ініціативою суду на підставі ч.7 ст.81 ЦПК України витребувано у третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головного управління ДПС в Кіровоградській області належним чином завірену копію листа Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області за вих. № 19771/10/11-23-17-05 від 28 травня 2015 року, який було направлено на адресу Філії Кіровоградського обласного управління АТ «Ощадбанк». Зазначені копії документів на виконання ухвали суду про витребування доказів від 10 квітня 2025 року були надані ГУ ДПС у Кіровоградській області за супровідним листом 32970/5/11-28-24-01-13 від 26 травня 2025 року (а.с.140-143 том 2, а.с. 155 том 2).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого/перерахованого податку та військового збору за 4-ий квартал 2014 року по ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зокрема, на підставі поданої Банком податкової звітності форми 1 ДФ «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого/сплаченого на користь платників податку і сум утриманого з них податку», вбачається, що ОСОБА_1 , за 4-ий квартал 2014 року нараховано дохід в розмірі 1 195 739, 46 грн; джерело доходу: Філія - Кіровоградське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ознака доходу: «126» - Додаткове благо (а.с.159-160 том 2).

В свою чергу, 28 травня 2015 року за вих.№19771/10/11-23-17-05 Кіровоградська ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області звернулася до Філії - Кіровоградське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» з листом, в якому зазначено, що Кіровоградською ОДПІ було проведено аналіз звітності ф.1ДФ «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого/сплаченого на користь платників податку і сум утриманого з них податку» за 2014 рік по ознаці доходу «126» - дохід, отриманий платником як додаткове благо згідно з положенням ст.164.2.17 Розділу IV Податкового кодексу України, при цьому, Філією - Кіровоградське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» у звітності ф.1ДФ відображено виплату доходу без утримання податку по фізичним особам, і, зокрема, по ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у сумі 1 195 739, 46 грн, на підставі чого Кіровоградська ОДПІ просила Філію - Кіровоградське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» підтвердити достовірність даних, відображених у звіті 1ДФ та надати інформацію про вид виплачених доходів громадянам та копії підтверджуючих документів (а.с.156 том 2).

Листом від 03 червня 2015 року за вих.№18/3-17/200, Філія - Кіровоградське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» на виконання зазначеного листа №19771/10/11-23-17-05 повідомила наступне. Фізичні особи, наведені в запиті, уклали кредитні договори про надання грошових коштів у позику, та в встановлений термін не повернули ці кошти. Філією, вжито передбачені законодавством заходи по стягненню кредитної заборгованості, тому безнадійна заборгованість, яка виникла, була відшкодована за рахунок страхового резерву в 2014 року відповідно до п. 159.4.1 п. 159.4 ст. 159 ПКУ. Разом з цим, підпунктом д) пп.164.2.17 п. 164.2 ст.164 ПКУ встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку (позичальника) включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) боргу до податкових рахунків суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за квартальними підсумками 2014 р., у яких такий борг було анульовано (прощено) за ознакою 126.

Враховуючи вимоги підпункту д) пп.164.2.17 п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України - філією не обкладено податком на доходи фізичних осіб дохід, отриманий позичальниками як додаткове благо, і такі боржники самостійно сплачують податок з таких доходів та відображають їх у річній податковій декларації (а.с.157-158 том 2).

07 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «Державний ощадний банк України» з листом, до якого надала копію постанови Верховного Суду від 26 січня 2022 року по справі №405/9058/19, в якому зазначила, що оскільки припинення між нею та Банком кредитних відносин фактично не відбулося, її зобов`язання щодо сплати кредитної заборгованості скасовані не були, жодного доходу, як додаткового блага нею отримано не було, то банківська установа не мала жодних підстав для повідомлення податковому контролюючому органу інформації, яка не відповідає дійсності про те, що нібито сума 92 334, 93 дол США (еквівалент у національній валюті 1 195 739, 46 грн) є сумою отриманого нею від банку у 4-му кварталі 2014 року доходу, на підставі чого просила здійснити корегування податкової звітності з ПДФО, виправивши помилку шляхом подання податковому органу уточненої інформації щодо неотримання нею будь-якого доходу від банку за період з 4-го кварталу 2014 року по теперішній час у зв`язку з відсутністю факту прощення (анулювання) її кредитної заборгованості перед банком (а.с.30-31 том 1).

Листом за вих. №109.20-15/7764/2023-10/вих від 15 березня 2023 року, Філія - Кіровоградське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» на зазначене звернення ОСОБА_1 від 07 лютого 2023 року повідомила, що філія-Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» не має підстав щодо коригування податкової звітності з ПДФО за 4-ий квартал 2014 року, відповідно наданих ОСОБА_1 документів, а саме: постанови Верховного Суду від 26 січня 2022 року та заяви від 07 лютого 2023 року щодо здійснення коригування податкової звітності з ПДФО, оскільки, відповідно до роз`яснень, отриманих банком від податкових органів (лист Міністерства доходів і зборів України від 30.04.2014 року №9204/10/28-10-06-11) при відшкодуванні за рахунок резерву безнадійної заборгованості фізичних осіб, незалежно від ознаки безнадійної заборгованості, визначеної п. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 ПК України, поняття «анулювання (прощення) боргу» та «відшкодування кредитної заборгованості за рахунок резерву» податковими органами ототожнюються, у зв`язку з чим, Банк як податковий агент, відповідно до вимог п.д) ст.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України повинен повідомити позичальника про списання заборгованості за рахунок резерву та відобразити інформацію у податковій звітності (а.с.32 том 1).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року у справі №П/811/582/16, яка не оскаржувалась в апеляційному порядку і набрала законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 до Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області (третя особа на стороні відповідача ПАТ «Державний Ощадний банк України» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишено без розгляду (а.с.18 том 3).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 червня 2023 року у справі №340/1453/23, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2023 року, задоволено адміністративний позов Головного управління ДПС України у Кіровоградській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 257 263,17 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 257 263,17 грн (двісті п`ятдесят сім тисяч двісті шістдесят три грн 17 коп.).

Третій апеляційний адміністративний суд у постанові від 06 грудня 2023 року зазначив про те, що ОСОБА_1 не надано доказів оскарження нею податкового повідомлення-рішення № від 06 листопада 2015 року. За таких обставин, відповідачкою не доведено, що за результатами розгляду справи №405/2680/23 сума отриманого нею доходу буде відкоригована і, відповідно, буде анульоване її зобов`язання щодо сплати податкового зобов`язання з ПДФО в сумі 203 032,11 грн та пені в сумі 65 559,08 грн (а.с.19-20 том 3).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) вказано, що «належний спосіб або способи захисту обумовлюються змістом порушеного права та характером його порушення. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18)».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2020 року в справі № 201/16327/16-ц (провадження № 61-43384св18) вказано, що «правочин є найбільш розповсюдженим юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин. До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може виступати видання довіреності двома та більше особами, спільний заповіт подружжя та ін. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок, що «нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

Зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (стаття 605 ЦК України).

Аналіз статті 605 ЦК свідчить, що під прощенням боргу розуміють звільнення кредитором боржника від виконання обов`язку, що на ньому лежить, повністю або частково. За загальним правилом, прощенням боргу втілюється в односторонньому правочині. Хоча сторони договору не позбавлені можливості укласти договір про прощення боргу.

У справі, що переглядається, прощення боргу втілене в односторонньому правочині кредитора. Недійсність такого одностороннього правочину й законом прямо не встановлена, а тому в аспекті положень частини першої статті 204 ЦК України такий правочин є правомірним, якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто, він може бути оспорений лише в судовому порядку і належним способом захисту в такому разі має бути визнання правочину недійсним (пункт 2 частини другої статті 16 ЦК України).

Спроба позивачки використати такий спосіб захисту, як визнання неправомірною відмови банку у задоволенні її заяви про здійснення корегування податкової звітності з ПДФО, та зобов`язання виправити помилку шляхом подання до податкового органу уточненої інформації щодо неотримання нею будь-якого доходу від банку за період з 4 кварталу 2014 року по теперішній час, в зв`язку з відсутністю самого факту прощення (анулювання) її кредитної заборгованості перед банком, не відповідає засадам презумпції правомірності правочину.

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року у справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричинених цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 67), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 56), від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (пункт 55)).

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

У справі, яка переглядається, судом установлено, що між позивачкою та відповідачем було укладено кредитний договір, на підставі якого ОСОБА_1 отримала від Банку грошові кошти. У зв`язку з несвоєчасним поверненням кредитних коштів, Банком було стягнуто із позивачки заборгованість в судовому порядку. Крім того, Філією відповідача було вжито передбачені законодавством заходи по стягненню кредитної заборгованості у розмірі 92 334, 93 дол США за рахунок страхового резерву в 2014 році та відображено цю інформацію у податковому розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1 ДФ).

Відповідно до п.п.159.2.1 п.159.2 ст.159 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), банки та небанківські фінансові установи, крім страхових компаній, недержавних пенсійних фондів, корпоративних інвестиційних фондів та адміністраторів недержавних пенсійних фондів, формують резерви для відшкодування можливих втрат за всіма видами кредитних операцій (за винятком позабалансових, крім гарантій) коштами, розміщеними на кореспондентських рахунках в інших банках, придбаними цінними паперами (у тому числі іпотечними сертифікатами з фіксованою дохідністю), іншими активними банківськими операціями згідно із законодавством, включаючи нараховані за всіма цими операціями проценти та комісії (далі - страховий резерв). Страховий резерв формується та списується банком самостійно в розмірі та порядку, передбаченими методикою, яка визначається для банків Національним банком України, а для небанківських фінансових установ - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку відповідно до повноважень та включається до складу витрат.

Відповідно до п.п.159.4.1 п.159.4 ст.159 ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, за рахунок створеного страхового резерву банк відшкодовує заборгованість, яка визначена безнадійною відповідно до методики, встановленої Національним банком України. Порядок відшкодування безнадійної заборгованості за рахунок страхових резервів для банків встановлюється Національним банком України за погодженням із Міністерством фінансів України.

Постановою правління Національного банку України від 01 червня 2011 року №172, було затверджено Порядок відшкодування Банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 17 червня 2011 року №722/19460, який (Порядок) діяв на момент списання банком безнадійної заборгованості, при цьому, п.1 Порядку встановлені правила відшкодування (списання) банками України згідно з п.п.159.2 та 159.4 ст.159 Розділу ІІІ Податкового кодексу України за рахунок створеного страхового резерву заборгованості, яка визначена безнадійною відповідно до методики, установленої Національним банком України.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що листом ПАТ «Державний ощадний банк України в особі Філії - Кіровоградське обласне управління №16-08/1814 від 14 жовтня 2014 року письмово повідомлено ОСОБА_1 про відшкодування Банком непогашеної частини кредитної заборгованості за кредитним договором №542 від 07 вересня 2007 року в розмірі 92 334, 93 дол. США за рахунок резерву, відповідно до вимог законодавства, відображено цю інформацію у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ). Окремо роз`яснено, що відшкодування за рахунок резерву заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення роботи Банку з примусового виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 червня 2010 року та рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 жовтня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості за кредитом (а.с.20 том 1).

Відповідно до п.6 Порядку Банк відображає в бухгалтерському обліку відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з бухгалтерського обліку.

Пунктом 7 Порядку визначено, що відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента. Банк зобов`язаний продовжити роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

Підпунктом д) пп. 164.2,17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку (позичальника) включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Філія (кредитор) повідомила платників податку - боржників шляхом надання повідомлення боржникам під підпис особисто про анулювання (прощення) боргу та включила суму анульованого (прощеного) боргу до податкових розрахунків суми доходу, нарахованого (сплачено) на користь платників податку, за квартальними підсумками 2014 року, у яких такий борг було анульовано (прощено) за ознакою 126.

Враховуючи вимоги підпункту д) пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, відповідачем не обкладено податком на доходи фізичних осіб дохід, отриманий позичальником як додаткове благо, і такі боржники самостійно сплачують податок з таких доходів та відображають їх у річній податковій декларації.

Кіровоградською ОДПІ ГУДФС у Кіровоградській області було проведено позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 як фізичної особи-платника податків, за результатами якої складено Акт від 26 жовтня 2015 року № 350/17-05/, згідно з яким відповідно отриманої від ГУ ДФС України інформації за 2014 рік, про суми -нарахованих (виплачених) доходів та утриманих з них податків фізичних осіб, які отримували доходи за даними податкових розрахунків за ф. 1 ДФ (файлу типу VZ), фізична особа ОСОБА_1 отримала доходи від Філії Кіровоградського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за ознакою «126» - у вигляді боргу платника додатку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням у 4 кварталі 2014 року, у сумі 1 195 739, 46 грн.

Листом Філії Кіровоградського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» від 03 червня 2015 року №18/3-17/200 підтверджено достовірність даних, зазначених у звіті 1 ДФ податковий розрахунок сум доходу, нарахованого сплаченого на користь платників податку, і сум утриманого з них податку по фізичній особі ОСОБА_1

06 листопада 2015 року Кіровоградською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби України в Кіровоградській області на підставі Акту №350/17-05/ від 26жовтня 2015 року було прийняте податкове повідомлення-рішення форма «Р» № згідно якого, за порушення пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України ОСОБА_1 було донараховане грошове зобов`язання податку з доходів фізичних осіб в сумі 203 032, 11 грн та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 50 758, 03 грн (а.с.29 том 1).

Нормами статті 86 Податкового кодексу України, серед іншого, передбачено можливість платника податків подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу).

З вищевикладеного можна дійти висновку, що нормами ст. 86 Податкового кодексу України визначено можливість та спосіб заперечення платником податків щодо висновків перевірки чи фактів і даних, викладених у відповідному акті, зокрема з приводу тлумачення тих чи інших норм Податкового кодексу України, їх застосування, з приводу питання щодо можливості або неможливості отримання платником податків додаткового блага в розумінні норм Податкового кодексу України за результатами певних операцій, щодо наявності або відсутності підстав, в розумінні 9 таких норм, вважати ті чи інші суми коштів додатковим благом для цілей оподаткування, тощо.

Зі змісту норм, зокрема п. 86.7. ст. 86 Податкового кодексу України, слідує, серед іншого, що законом віднесено розгляд таких заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень разом з актом перевірки до компетенції комісії відповідного контролюючого органу з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок.

Пунктом 56.1. ст. 56 Податкового кодексу України визначено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до п. 56.2. ст. 56 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Відповідно до п. 56.2. ст. 56 Податкового кодексу України (в діючій редакції) у разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня.

Таким чином, спосіб захисту прав платника податків у разі його незгоди з відповідними рішеннями контролюючого податкового органу, чітко визначений законом - Податковим кодексом України і полягає він в оскарженні саме таких рішень, зокрема оскарженні в адміністративному порядку або в суді податкового повідомлення - рішення або іншого рішення контролюючого органу.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року у справі №П/811/582/16 адміністративний позов ОСОБА_1 до Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області (третя особа на стороні відповідача ПАТ «Державний Ощадний банк України» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06 листопада 2015 року залишено без розгляду (а.с.18 том 3).

Вказану ухвалу ОСОБА_1 до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду не оскаржено.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 червня 2023 року у справі №340/1453/23, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2023 року, задоволено адміністративний позов Головного управління ДПС України у Кіровоградській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 257 263,17 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 257 263,17 грн.

Третій апеляційний адміністративний суд у постанові від 06 грудня 2023 року зокрема зазначив, що ОСОБА_1 не надано доказів оскарження нею податкового повідомлення-рішення № від 06 листопада 2015 року. За таких обставин, відповідачкою не доведено, що за результатами розгляду справи №405/2680/23 сума отриманого нею доходу буде відкоригована і, відповідно, буде анульоване її зобов`язання щодо сплати податкового зобов`язання з ПДФО в сумі 203 032,11 грн та пені в сумі 65 559,08 грн (а.с.19-20 том 3).

Згідно висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 826/15507/17, визначення банком грошових сум визнаної безнадійною та списаної за рахунок його страхового резерву заборгованості позичальника в якості його оподатковуваного доходу та надання до контролюючого органу відповідного податкового розрахунку не має правового значення для правовідносин, що виникають у сфері справляння податків, та не впливає на податкові зобов`язання позивача.

Місцевий суд не врахував усіх обставин цієї справи, не дослідив належним чином правовідносини, які виникли між сторонами, та норми права, які їх регулюють, а тому дійшов помилкових висновків про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивачки.

Апеляційний суд вважає, що позивачкою обрано неефективний спосіб захисту її прав, тому у задоволенні позову слід відмовити саме з цієї підстави, при цьому іншим доводам сторін у справі оцінка не дається.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи, які мали значення для її вирішення, не вірно застосовано норми матеріального права, висновки суду не відповідають встановленим обставинам, у порушення норм процесуального права суд вийшов за межі позовних вимог, без відповідної заяви позивачки фактично змінив їх на власний розсуд, тому оскаржене судове рішення в частині зобов`язання акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», подати до податкового органу уточнений додаток форми 4 ДФ до Податкового розрахунку сум доходу відносно фізичної особи ОСОБА_1 , нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 4-ий квартал 2014 року (Форма 1 ДФ) щодо неотримання фізичною особою ОСОБА_1 , від Філії Кіровоградського обласного управління Акціонерного Товариства "Державний ощадний банк України" доходу за ознакою "126" у вигляді боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням у 4-му кварталі 2014 року у сумі 1 195 739 грн 46 коп. відповідно до вимог Податкового кодексу України та наказу Міністерства фінансів України №3 від 13 січня 2015 року «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску і Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску», підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь відповідача з позивачки підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1 610, 40 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 25 вересня 2025 року в частині зобов`язання акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», подати до податкового органу уточнений додаток форми 4 ДФ до Податкового розрахунку сум доходу відносно фізичної особи ОСОБА_1 , нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 4-ий квартал 2014 року (Форма 1 ДФ) щодо неотримання фізичною особою ОСОБА_1 , від Філії Кіровоградського обласного управління Акціонерного Товариства "Державний ощадний банк України" доходу за ознакою "126" у вигляді боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням у 4-му кварталі 2014 року у сумі 1 195 739 грн 46 коп. відповідно до вимог Податкового кодексу України та наказу Міністерства фінансів України №3 від 13 січня 2015 року «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску і Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску», скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зобов`язання вчинити дії.

В іншій частині рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 25 вересня 2025 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 610, 40 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 02.03.2026.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О.Л. Дуковський

С.І. Мурашко