Справа № 587/272/26
У Х В А Л А

02 березня 2026 року Сумський районний суд Сумської області у складі головуючого судді Вортоломей І. Г., розглянувши в м. Суми матеріали заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Луніки Тараса Ярославовича про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

27 лютого 2026 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Луніка Т. Я. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходів щодо забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження №80334999 від 24 лютого 2026 року, відкритого Сумським ВДВС СМРУ МІН`ЮСТУ. Свою заяву обґрунтовує тим, що позивачу стало відомо з Єдиного реєстру боржників, що відносно відповідача ОСОБА_2 . Сумським ВДВС СМРУ МІН`ЮСТУ відкрито виконавче провадження №80334999, категорія стягнення конфіскація у справах з вчинення корупційного та пов`язаного з корупцією правопорушення (крім спецконфіскації). Зазначає, що внаслідок виконання виконавчого провадження №80334999 буде проведено примусове безоплатне вилучення майна, яке належить ОСОБА_2 , на половину якого позивачка просить суд визнати право власності як на частку у спільному майні подружжя. Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у цій справі, у випадку продовження виконавчого провадження буде завдано шкоду майновим інтересам позивачки, вона буде змушена звертатись додатково з окремими позовами, якими визнавати незаконними дії чи рішення державної виконавчої служби, та нести додаткові витрати, пов`язані з розглядом справ у судах та інших компетентних органах.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально - правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як убачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати право власності на частку у спільному майні подружжя, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, кадастровий номер :04:001:0019, що розташована на території Буринської міської ради Конотопського району, Сумської області; земельну ділянку, кадастровий номер :12:002:0228, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку, кадастровий номер :12:002:0229, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та автомобіль NISSAN X-TRAIL 2.0, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , придбаний 30 березня 2011 року.

Отже, аналіз змісту заявлених ОСОБА_1 позовних вимог у справі №587/272/26 свідчить про те, що між сторонами існує спір щодо поділу майна подружжя.

Суд відповідно до ч. 2 ст. 150 ЦПК України може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини, в тому числі і шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку (п. 6), забороною вчиняти певні дії (п. 2) чи накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1).

Представник позивача просить зупинити виконавче провадження №80334999 від 24 лютого 2026 року, відкрите Сумським ВДВС СМРУ МІН`ЮСТУ, щодо конфіскації майна, яке належить ОСОБА_2 , до прийняття рішення у цій справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, вважаючи, що невжиття заходів з забезпечення позову у такий спосіб істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення цих прав або інтересів позивача.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Сумському ВДВС СМРУ МІН`ЮСТУ знаходиться виконавчий документ, виданий Вищим антикорупційним судом, щодо конфіскації майна, що належить ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, представник позивача просить застосувати такий спосіб забезпечення позову як зупинення виконавчого провадження.

Однак, зі змісту роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6, вбачається, що суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги на дії державного виконавця (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду. Разом із тим до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа.

П. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Про подібний вид забезпечення позову йдеться і у ст. 150 ЦПК України, пункт 6 якої передбачає такий вид забезпечення позову як зупинення стягнення на підставі виконавчого документа.

Однак, не зважаючи на те, що при застосуванні як Закону України «Про виконавче провадження», так і ст. 150 ЦПК України наступають подібні правові наслідки, які перешкоджають подальшому вчиненню дій по виконавчому провадженню, за своєю правовою природою зупинення виконавчого провадження та вжиття видів забезпечення позову за ст. 150 ЦПК України є різними, так як, по-перше, при застосуванні Закону України «Про виконавче провадження» проходить тимчасове зупинення виключно сфери дії примусового виконання боржником рішення, а при застосуванні ЦПК України тимчасово втрачається правова сила того рішення, що було зупинено. Також є суттєва різниця в тому, як проходить ця процедура за Законом України «Про виконавче провадження» - це повноваження державного виконавця, яке може бути оскаржене до суду, а за правилами ЦПК України - це повноваження суду, яке може бути оскаржене в апеляційному порядку. При цьому суд не може зупинити виконавче провадження, так як це виключне повноваження державного виконавця.

У цьому випадку позивач просить вчинити дії саме по забезпеченню позову, тобто такі, які передбачені ст. 150 ЦПК України.

В ст. 150 ЦПК України зазначено види забезпечення позову, в тому числі і шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку (п. 6 ч. 1). Зазначене свідчить про те, що такий вид забезпечення позову як зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, допускається тільки у тому випадку, коли боржником вказаний виконавчий документ оскаржується в судовому порядку. Як убачається з матеріалів справи позивачка звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя і при цьому відповідач не оскаржує виконавчі листи, які були видані Вищим антикорупційним судом на виконання раніше ухваленого вироку, і за якими він є боржником. Отже, предметом спору у справі № 587/272/26 не є оскарження боржником виконавчого документа, на підставі якого здійснюється виконавче провадження, а тому з урахуванням предмету спору відсутні підстави для застосування такого виду забезпечення позову, як зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК (ст. 150 ЦПК України на час розгляду справи) перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

Проте це не дає підстави для застосування такого виду забезпечення позову як зупинення виконавчого провадження, так як ст. 150 ЦПК України передбачає той вид забезпечення позову, який можливо застосувати у вказаному випадку, але за певних умов, яких по цій справі не має, що унеможливлює застосування такого виду забезпечення позову як зупинення виконавчого провадження як різновиду інших, тобто не зазначених в ст. 150 ЦПК України, видів забезпечення позову.

Проаналізувавши викладені вище обставини в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 149, 150 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Сумського апеляційного суду. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І. Г. Вортоломей