Справа № 137/59/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" березня 2026 р.

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Гопкіна П.В.,

за участю секретаря Іванової І.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в с-щі Літин цивільну справу за позовом першого заступника керівника Вінницької окружної прокуратури Вінницької області в інтересах Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області до ОСОБА_1 , про витребування земельних ділянок,

ВСТАНОВИВ:

14.01.2026 перший заступник керівника Вінницької окружної прокуратури Чухіль С. звернувся до суду із вказаним позовом мотивуючи його тим, що Вінницькою окружною прокуратурою під час реалізації повноважень, зазначених ст.131-1 Конституції України та ст.23 Закону України «Про прокуратуру», встановлено випадок незаконного вибуття з державної у приватну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення, площею 0,3096 га та 0,04300 га, розташовані на території колишньої Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області.

Так, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно установлено, що 16.07.2020 державним реєстратором Вінницької міської ради Вінницької області зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на земельні ділянки з кадастровим номерами: :04:001:0327, площею 0,3096 га. та :02:000:0277, площею 0,4300 га. Підставою для державної реєстрації права власності на вказані земельні ділянки став наданий державному реєстратору документ під назвою: «Рішення 32 сесії 7 скликання Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області від 16.07.2020 № 573 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та безоплатної передачі її у власність», відповідно до якого затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що розташовані на території Микулинецької сільської ради, та передано безоплатно у приватну власність ОСОБА_2 земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:001:0327, площею 0,3096 га. та :02:000:0277, площею 0,4300 га, для особистого селянського господарства, розташовану на території Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області.

Водночас, як вбачається з інформації, отриманої з архівного відділу Вінницької військової районної державної адміністрації, 32 сесія 7 скликання Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області, яка відбулась 06.02.2020, не приймала рішення № 573 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та безоплатної передачі її у власність».

Отже, з вищевикладеного вбачається, що на реєстрацію державному реєстратору речових прав Вінницької міської ради Вінницької області був наданий документ під назвою «Рішення 32 сесії 7 скликання Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області від 06.02.2020 № «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та безоплатної передачі її у власність».

Окрім того вивченням відомостей Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства в межах АДРЕСА_1 на території Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області (далі - Технічна документація), розробленого на замовлення ОСОБА_2 , встановлено, що підставою для розробки Технічної документації було рішення №553 30 сесії 7 скликання Микулинецької сільської ради від 14.11.2019.

Копія вказаного рішення міститься в складі Технічної документації та має назву - «Про припинення права користування на земельні ділянки та надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)». Цим рішенням припинено право користування ОСОБА_3 на земельні ділянки, а саме: для ведення особистого селянського господарства - 0,4300 га по АДРЕСА_1 ; для ведення особистого селянського господарства - 0,3200 га по АДРЕСА_1 . Цим рішенням також надано ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок, а саме: для ведення особистого селянського господарства - 0,4300 га по АДРЕСА_1 ; для ведення особистого селянського господарства - 0,3200 га по АДРЕСА_1 .

Однак, відповідно до архівної копії рішення 30 сесії 7 скликання Микулинецької сільської ради від 14.11.2019 №553 цим рішенням надано громадянці ОСОБА_4 викопіювання та погодження щодо вільної земельної ділянки, орієнтовною площею 0,3400 га для ведення особистого селянського господарства на території Микулинецької сільської ради.

Тобто, рішення на підставі якого розроблено технічну документацію із землеустрою щодо спірних ділянок також на сесії не приймалось.

Таким чином, вищевказані земельні ділянки, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, вибули з державної власності поза волею власника територіальної громади в особі Микулинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області.

Прокурор Вінницької окружної прокуратури Черниш Г. до підготовчого судового засідання не з`явилась. Надіслала на електронну адресу суду заяву, якої просила підготовче судове засідання провести у її відсутність. Додатково зазначила, що їй відомо про позицію відповідача у справи про визнання позову, тому не заперечує проти ухвалення рішення про задоволення позову у підготовчому судовому засіданні (а.с. 101).

Відповідачка ОСОБА_1 до підготовчого судового засідання також не з`явилась. До початку розгляду справи по суті подала до канцелярії суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справи проводити у її відсутність. Позов визнала, не заперечила проти його задоволення та ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні (а.с. 102).

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін та визнання позову відповідачкою, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що 16.07.2020 державним реєстратором Вінницької міської ради Вінницької області Вінницької області зареєстровано право власності за ОСОБА_5 на земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:001:0327, площею 0,3096 га. та :02:000:0277, площею 0,4300 га (а.с. 12-13).

Підставою для державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку стало рішення Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області від 06.02.2020 № 573(а.с. 12, 13).

У свою чергу згідно відповіді архівного відділу Вінницької районної військової адміністрації Вінницької області за № 3.01-15/45 від 25.12.2024 наданої слідчому СВ ВП №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області (а.с. 16-17) рішенням Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області за № 573 від 06.02.2020 затверджувався фінансовий звіт за 2019 рік.

Окрім того, згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства в межах АДРЕСА_1 на території Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області (далі - Технічна документація), розробленого на замовлення ОСОБА_2 , встановлено, що підставою для розробки Технічної документації було рішення №553 30 сесії 7 скликання Микулинецької сільської ради від 14.11.2019 (а.с. 46).

Копія вказаного рішення міститься в складі Технічної документації та має назву - «Про припинення права користування на земельні ділянки та надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)». Цим рішенням припинено право користування ОСОБА_3 на земельні ділянки, а саме: для ведення особистого селянського господарства - 0,4300 га по АДРЕСА_1 ; для ведення особистого селянського господарства - 0,3200 га по АДРЕСА_1 . Цим рішенням також надано ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок, а саме: для ведення особистого селянського господарства - 0,4300 га по АДРЕСА_1 ; для ведення особистого селянського господарства - 0,3200 га по АДРЕСА_1 (а.с. 46).

Однак, відповідно до архівної копії рішення 30 сесії 7 скликання Микулинецької сільської ради від 14.11.2019 №553 цим рішенням надано громадянці ОСОБА_4 викопіювання та погодження щодо вільної земельної ділянки, орієнтовною площею 0,3400 га для ведення особистого селянського господарства на території Микулинецької сільської ради (а.с. 47).

Тобто, рішення на підставі якого розроблено технічну документацію із землеустрою щодо спірних ділянок також на сесії не приймалось.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 14 Конституції України закріплено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно із ст.142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Положеннями ч.1, 2 ст.373 ЦК України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на неї гарантується Конституцією України, а набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з ч.1-3 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно із ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У судовому засіданні підтверджено належними та допустимими доказами, що розпорядником спірних земельних ділянок з кадастровими номерами :04:001:0327 та :02:000:0277 була територіальна громада в особі Микулинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області.

Водночас, внаслідок незаконних дій третьої особи, вказані земельні ділянки вибули із володіння їх законного власника.

За умовами ч.3 ст.12, ч.1 ст.13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд звертає увагу на те, що сторонами не наведено аргументів та не надано доказів на доведення правильності та обґрунтованості передачі ОСОБА_1 у приватну власність спірної земельної ділянки.

Таким чином, враховуючи визнання позову відповідачкою, суд приходить до висновку, що вказані земельні ділянки вибули з володіння власника не за його волею, а виключно внаслідок незаконних дій третьої особи. Так, Микулинецька сільська рада, жодних рішень щодо передачі ціих земельних ділянок у власність ОСОБА_1 не приймала.

Разом з тим, ч.1 ст.388 ЦК України передбачено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

З огляду на можливе подальше відчуження незаконно отриманих ОСОБА_1 у приватну власність земельних ділянок з кадастровими номерами :04:001:0327 та :02:000:0277 - інтереси власника - держави - продовжують бути порушеними.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України, саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна із чужого володіння. Необхідною передумовою виникнення права приватної власності на земельну ділянку державної чи комунальної власності має бути рішення про передання у приватну власність цієї ділянки, прийняте відповідним органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, які діють від імені власника. Рішення за № 573 від 06.02.2020 щодо розпорядження спірними земельною ділянкою Микулинецькою сільською радою не приймалося, тобто спірні земельні ділянки вибули з володіння власника - держави, поза його волею та на підставі неіснуючого рішення.

Подібного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц.

В постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 373/1810/16-ц вказано, що законодавчо визначений порядок набуття права власності громадянами на земельну ділянку із земель державної та комунальної власності потребує наявності, з одного боку, волевиявлення осіб до отримання земельної ділянки у формі подання заяви, з іншого - прийняття рішення про її передачу органом державної влади або місцевого самоврядування. Тож відсутність волевиявлення територіальної громади на передачу земельної ділянки є порушенням чинного законодавства. Право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Лише за наявності волевиявлення органу місцевого самоврядування, оформленого рішенням, можливе розпорядження спірним нерухомим майном. Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційним позовом).

За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18)).

У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2776цс16 зроблено висновок, що «втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікований Розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном, а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо (вказаний висновок викладений у постанові Великої Палата Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження №14-190цс20)).

Необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку за певних обставин має бути рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, які діють від імені власника, про передання у власність земельної ділянки, а відсутність такого рішення з боку держави як власника земельних ділянок, свідчить про відсутність рішення уповноваженого органу виконавчої влади, на підставі якого відповідач набув право власності на земельну ділянку.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).

Також, судом враховано, що звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність та повернення у державну власність землі, яка вибула з власності держави незаконно поза її волею.

Суспільний інтерес, який полягає у поверненні в розпорядження держави земельної ділянки, є умовою реалізації функцій держави з забезпечення громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю.

Таким чином, таке втручання є законним, воно переслідує «суспільний», «публічний» інтерес, такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

При цьому, інтереси власника, який позбувся володіння земельною ділянкою внаслідок протиправних дій, за обставин цієї справи, перевищують інтереси набувача, який набуває право власності на майно. Отже за обставин цієї справи, вимоги позивача про витребування спірних земельних ділянок з чужого незаконного володіння є обґрунтованими.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що спірні земельні ділянки повинні витребовуватись на користь нового власника - Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області.

Тому суд, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи визнання позову відповідачкою, приходить до висновку про наявність правових підстав для витребування від відповідачки на користь Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області земельних ділянок з кадастровими номерами :04:001:0327, площею 0,3096 га. та :02:000:0277, площею 0,4300 га, що розташована на території колишньої Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області, задовольнивши таким чином позовні вимоги у повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у сумі 6656,00 грн. (а.с. 1). Враховуючи, що відповідачка до початку розгляду справи по суті визнали позов, то 50 % мають бути повернуті позивачу з державного бюджету, а решта підлягаю стягненню з відповідачки на користь позивача.

Керуючись ст.15, 16, 203, 387, 388 ЦК України,ст.116, 121 ЗК України,ст.5, 10, 13, 19, 23, 27, 76, 82, 89, 141, 142, 200, 206, 247, 257, 259, 263, 264, 274, 275, 279 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрованої за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в комунальну власність Якушинецької сільської ради (, вул. Новоселів, 1, с. Якушинці Вінницького району Вінницької області, 23222) земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0327, площею 0,3096 га, що розташована в межах населеного пункту с. Ріжок Вінницького району Вінницької області.

Витребувати у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрованої за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в комунальну власність Якушинецької сільської ради (, вул. Новоселів, 1, с. Якушинці Вінницького району Вінницької області, 23222) земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0277, площею 0,4300 га, що розташована в межах населеного пункту с. Ріжок Вінницького району Вінницької області.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрованої за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Вінницької обласної прокуратури (IBAN UА 0003988 в банку - Державна Казначейська служба України, м. Київ МФО 820172, код класифікації видатків бюджету - 2800, , отримувач: Вінницька обласна прокуратура) 3328,00 грн. у відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Повернути Вінницькій обласній прокуратурі судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3328,00 грн. сплачений згідно платіжної інструкції № 2828 від 17.12.2025 за наступними банківськими реквізитами:

Вінницька обласна прокуратура (IBAN UА0003988 в банку - Державна Казначейська служба України, м. Київ МФО 820172, код класифікації видатків бюджету - 2800, отримувач - Вінницька обласна прокуратура, ).

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Гопкін П. В.