Справа № 201/3114/26
Провадження № 2-з/201/45/2026
УХВАЛА

про забезпечення позову

12 березня 2026 року суддя Соборного районного суду міста Дніпра Покопцева Д.О., розглянувши заяву Дніпровської міської ради про забезпечення позову Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної власності без достатньої правової підстави,

ВСТАНОВИЛА:

Рух справи

10.03.2026р. Соборним районним судом міста Дніпра отримана зазначена позовна заява, подана представником позивача Дніпровської міської ради Філатовим Б.А., датована 26.02.2026р., в якій позивач просить стягнути з ОСОБА_1 (РНОКП НОМЕР_1 ) кошти у розмірі 26 832грн, набуті без достатньої правової підстави внаслідок несплаченої орендної плати за використання земельної ділянки з кадастровим номером :03:309:0068, вирішити питання судових витрат.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2026р. для розгляду зазначеної заяви визначено суддю Покопцеву Д.О.

Одночасно із позовом була подана заява про його забезпечення, мотивована тим, що Дніпровська міська рада вважає правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати за період з 18.07.2022 по 25.09.2025р.р. у розмірі 26 832грн за користування відповідачем земельною ділянкою площею 0,0749 га (частка користування - 3,5 %), на якій розташоване нерухоме майно, частка якого на праві приватної власності належить відповідачу. Відповідачу було направлено вимогу щодо сплати суми коштів, які зберіг у себе землекористувач земельної ділянки за рахунок власника цієї ділянки внаслідок користування землею без достатньої правової підстави при використанні земельної ділянки. Кошти до міського бюджету від відповідача не надходили.

На підставі викладеного, просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКП НОМЕР_1 ), а саме: нежитлове приміщення, загальною площею 235,8 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (РНОНМ 101) та на грошові кошти, що обліковуються на розрахункових рахунках ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), у межах суми стягнення в розмірі 26 832,00 грн., до набрання рішенням по справі законної сили.

Мотиви суду

Згідно з приписами частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За частиною першою статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Враховуючи положення частини першої статті 153 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість розгляду заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви у судовому засіданні без повідомлення учасників справи.

У відповідності до пунктів 3, 4 частини першої ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову має містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно існує спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам відповідно до роз`яснень у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Як передбачено положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Види забезпечення позову визначені положеннями ст. 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Верховний Суд звертає увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (п.п. 21,23 постанови ВС від 03.03.2023р., cправа № 905/448/22).

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника (Постанови ВС від 03.03.2023р., справа № 905/448/22).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу/ іншим особам здійснювати певні дії (постанова Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №910/4669/21).

Позивачем заявлені вимоги майнового характеру про стягнення з кошти у розмірі 26 832грн, набуті без достатньої правової підстави внаслідок несплаченої орендної плати за використання земельної ділянки з кадастровим номером :03:309:0068, тому він просить забезпечити позов шляхом накладення арешту в межах заявлених позовних вимог, на майно та грошові кошти відповідача: 1/2 нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКП НОМЕР_1 ), а саме: нежитлове приміщення, загальною площею 235,8 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (РНОНМ 101) та на грошові кошти, що обліковуються на розрахункових рахунках ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), у межах суми стягнення в розмірі 26 832,00 грн.,

Грошові кошти різновид майна відповідно до глави 13 Цивільного кодексу України, тому одночасне накладення арешту на рухоме, нерухоме майно та грошові кошти в межах суми позову не є подвійним забезпеченням позову. Такий захід забезпечення позову є обґрунтованим за наявності реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Таких висновків дійшов ВС у постанові від 06.08.2025р. у справі №759/22148/24.

З огляду на викладене та враховуючи предмет спору, суд вважає обґрунтованими вимоги представника позивача щодо вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, тому що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Суд не володіє інформацією щодо конкретних рахунків, на яких містяться грошові кошти відповідача, тому саме державним (приватним) виконавцем це питання підлягає встановленню.

Натомість, враховуючи обмежені строки для вирішення питання про забезпечення позову, позбавляють суд можливості самостійно визначити, які саме рахунки відкриті відповідачем і у яких установах.

Як вказав Верховний суд у постанові від 03.03.2023р. (cправа № 905/448/22) обраний вид забезпечення позову (арешт) не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Така ж позиція Верховного суду відображена й у постанові від 06.08.2025р. у справі № 759/22148/24.

Разом із цим поняття арешту майна, про застосування якого зазначено заявником у заяві про забезпечення позову, включає в себе не лише володіння та розпорядження власністю, а і безпосередньо стосується позбавлення особи можливості користуватися своєю власністю.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Згідно положень ч.1 ст.1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду (…).

А відтак суд вважає обгрунтованим вжиття у справі таких заходів забезпечення позову як заборона в межах суми позову розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на рахунках відповідача, а тому заяву про забезпечення позову задовольняє частково.

Суд вважає, що накладення арешту на 1/2 нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКП НОМЕР_1 ), а саме: нежитлове приміщення, загальною площею 235,8 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (РНОНМ 101) буде неспівмірним ціні позову, обмежить відповідача у користуванні його власністю, а тому в задоволенні клопотання в цій частині відмовляє.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 149,150, 151,153 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Частково задовольнити заяву Дніпровської міської ради про забезпечення позову Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної власності без достатньої правової підстави.

В межах заявленої до стягнення суми позовних вимог в розмірі 26 832 гривні заборонити розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на будь-яких рахунках ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), відкритих у банківських установах, які будуть виявлені під час виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження, але може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

В залежності від результатів вирішення спору по суті, ухвала про вжиття заходів забезпечення позову діє у строки, встановлені ч. 7-10 ст. 158 ЦПК України.

Копії ухвали надіслати сторонам для відома та для виконання відповідним органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами, в тому числі щодо внесення записів до відповідних реєстрів.

Строк пред`явлення ухвали до виконання, як виконавчого листа, три роки.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду впродовж 15 днів.

Позивач: Дніпровська міська рада, місцезнаходження: м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, 75, ,

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання згідно позову : АДРЕСА_2 , PHOKПП НОМЕР_1

Суддя: Д.О. Покопцева