КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/5978/2026
справа №372/5606/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Желепи О.В., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Проць Т.В., повне судове рішення складено 24 листопада 2025 року,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

У вересні 2025 року ТОВ "Діджи Фінанс" звернулось до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вимоги позову мотивує тим, що 24 квітня 2021 року ОСОБА_1 подано заявку на отримання кредиту №4465131.

На підставі поданої заявки між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою укладено електронний кредитний договір №4465131 від 24 квітня 2021 року шляхом підтвердження умов одноразовим ідентифікатором, що згідно із Законом «Про електронну комерцію» прирівнюється до власноручного підпису.

Відповідно до умов укладеного договору відповідачу перераховані кредитні кошти на картковий рахунок у сумі 20 000,00 гривень, але відповідачка не виконала зобов`язання щодо їх повернення.

10 серпня 2021 року згідно умов Договору відступлення прав вимоги №06Т ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за кредитним договором № 4465131 від 24 квітня 2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс».

Відповідно до даних договору про відступлення права вимоги сума боргу ОСОБА_1 перед новим кредитором (ТОВ «Діджи Фінанс») становить 93 200,00 грн, з яких:

- заборгованість за тілом кредиту становить 20 000,00 грн;

- заборгованість за відсотками становить 70 200,00 грн;

- заборгованість за комісійними винагородами становить 3 000,00 грн;

- заборгованість за пенею становить 0 грн.

Мотивуючи наведеним, просить стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 4465131 від 24 квітня 2021 року у розмірі 93 200,00 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» судові витрати, що включають судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 гривень.

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Заочним рішенням Обухівського районного суду від 24 листопада 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 4465131 від 24 квітня 2021 року у сумі 30 200 грн, витрати по сплаті судового збору у сумі 784,94 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 1 620 грн, а всього стягнуто 32 604,94 грн.

Задовольнивши частково позов, суд першої інстанції із посиланням на правові висновки Великої Палати Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 вказав, що положення про сплату позичальником комісії суперечать положенням частин 1, 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» і є нікчемними з моменту укладення цього правочину, тому відмовив у стягненні комісії у розмірі 3 000,00 гривень.

Також суд інстанції зазначив, що кредитний договір укладено строком на 30 днів, подальше нарахування процентів є незаконним, відтак стягнув суму, узгоджену первісним кредитором та відповідачкою під час підписання кредитного договору, яка повинна повертатися на виконання його умов, а саме 10 200 грн заборгованості за процентами та 20 000,00 гривень заборгованості за тілом кредиту.

Стягнувши 784,94 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору та 1 620,00 гривень витрат на правову допомогу суд першої інстанції виходив із пропорційності задоволених вимог.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з ухваленим рішенням в частині відмови у стягненні заборгованості за договором про споживчий кредит № 4465131 від 24 квітня 2021 року в розмірі 60 000,00 грн та комісії в розмірі 3000 грн ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС", подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зазначає, що судом правильно встановлено, що між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 24 квітня 2021 року укладено договір про споживчий кредит №4465131 в електронній формі через особистий кабінет позичальника. Відповідно до умов договору сума кредиту становила 20 000 грн, строк кредитування 30 днів, дата повернення 24 травня 2021 року, проценти за користування кредитом 1,70 % від фактичного залишку за кожен день, комісія за надання кредиту 3 000 грн.

Вказує, що умовами договору сторони погодили механізм пролонгації строку кредитування як на пільгових, так і на стандартних умовах. Зокрема, пунктами 2.3.1.1, 2.3.1.2 договору передбачено можливість автоматичного продовження строку кредитування шляхом фактичного продовження користування кредитними коштами після завершення первісного строку, без вчинення будь-яких додаткових дій з боку позичальника, на строк до 60 днів із застосуванням стандартної (базової) процентної ставки 5 % на день.

Таким чином, кожен день користування кредитними коштами після 24 травня 2021 року відповідно до умов договору є новою датою повернення кредиту, що узгоджується з положеннями статті 212 ЦК України щодо відкладальної умови. Сам факт продовження користування коштами підтверджує настання такої умови та обов`язок сторін виконувати договір у зміненому обсязі.

Станом на 24 травня 2021 року відповідачка кредит не повернула, відтак у період з 25 травня 2021 року по 23 липня 2021 року кредитодавцем правомірно нараховувалися проценти за стандартною ставкою 5 % на день відповідно до умов договору. Загальний строк користування кредитом становив 90 днів (30 днів первісного строку та 60 днів пролонгації), що повністю відповідає погодженим сторонами умовам договору.

Висновок суду про відсутність згоди відповідачки на пролонгацію є помилковим, оскільки договір прямо передбачає автоматичне продовження строку кредитування шляхом фактичного користування коштами, без необхідності підписання додаткових угод. Такий механізм не суперечить вимогам цивільного законодавства та є поширеною практикою у сфері споживчого кредитування.

Уважає помилковим висновок суду щодо нікчемності умови договору про сплату комісії, оскільки відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, проценти та комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 дійшла висновку, що встановлення у договорі комісії за обслуговування кредиту не суперечить вимогам законодавства, за умови її належного розкриття та погодження сторонами.

Умови щодо комісії були визначені в договорі, доведені до відома позичальника та прийняті нею при укладенні договору в електронній формі, що підтверджується матеріалами справи, а тому підстави для визнання відповідної умови нікчемною відсутні.

Зазначає, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції становить 6 000,00 гривень.

Мотивуючи наведеним, просить заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 листопада 2021 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення 60 000,00 гривень заборгованості по процентах та 3 000,00 гривень комісії скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким вимоги задовольнити.

Стягнути судові витрати, а саме судовий збір та 6 000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.

Відзиву на апеляційну скаргу на адресу Київського апеляційного суду не надходило.

5. Позиція учасників справи.

В судове засідання представник скаржника не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У прохальній частині апеляційної скарги просив справу розглядати за його відсутності.

Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом направлення судової кореспонденції за адресою задекларованого місця проживання. Конверт повернувся на адресу суду із відміткою "адресат відсутній".

Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 126 ЦПК днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

6. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області оскаржується лише в частині відмови у стягненні 60 000,00 гривень заборгованості за процентами та 3 000,00 гривень заборгованості по комісії, відтак в іншій частині рішення суду першої інстанції колегією не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

7. Фактичні обставини справи, установлені судом.

Установлено, що 24 квітня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 4465131, відповідно до умов якого сума кредиту складає 20 000 грн, строк кредитування - 30 днів, дата повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 24 травня 2021 року.

Відповідно до пункту 1.5.1 договору позичальник сплачує комісію за надання кредиту у сумі 3 000 грн.

Згідно пункту 1.5.2 проценти за користування кредитом 10 200 грн, які нараховуються за ставкою 1.70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (пункт 1.6.).

Позичальник сплачує позикодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в пунктах 1.5.1.-1.5.2. договору в термін (дату), вказаний у п.1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в пункті 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною в пункті 1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною в пункті 1.6. договору, в сумі та на умовах, визначених в пункті 2.3 договору (пункт 2.2.1.).

Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту, по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору (пункт 2.2.2.).

Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначена в п.1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну(базову) встановлену п. 1.6 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої що прирівнюється до письмової) згоди позичальника (пункт 2.2.3.).

Пролонгація строку кредитування визначена пунктом 2.3. кредитного договору №4465131.

Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті товариства tengo.ua і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за ставкою, визначеною пунктом 1.5.2. договору (пункт 2.3.1.1.).

Пунктом 2.3.1.2 визначено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього договору.

У разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця (пункт 4.2.).

Згідно пунктом 6.1 договору його укладено в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Згідно з пунктом 6.3 Договору приймаючи пропозицію Товариства про укладення цього кредитного Договору, Позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому.

Пунктом 6.4 Договору передбачено, що укладення Товариством Кредитного договору з Позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом Кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у пункті 2.1 цього Договору, та діє до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань (а.с. 24-27).

Додатком №1 до договору сторонами визначений графік платежів за договором про споживчий кредит № 4465131 від 24 квітня 2021 року.

10 серпня 2021 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Діджи Фінанс" укладено договір факторингу №06Т, відповідно до якого кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаному у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (а.с. 16-20).

Згідно пункту 1.2. договору внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.

Відповідно до даних витягу з реєстру боржників до договору №06Т убачається, що ТОВ "Мілоан" відступило ТОВ "Діджи Фінанс" право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 93 200,00 гривень, з яких 20 000,00 гривень заборгованість по основній сумі кредиту; 70 200,0 гривень заборгованість по відсоткам, 3 000,00 гривень заборгованість по комісії (а.с.13).

Згідно даних розрахунку заборгованості, складеного генеральним директором ТОВ "Мілоан", убачається, що загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором 4465131, становить 93 200,00 гривень, з яких: 20 000,00 гривень - борг по тілу; 70 200,00 гривень - борг по відсотках, 3 000,00 гривень - борг по комісії (а.с. 14).

8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить із такого.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як установлено судом, згідно умов кредитного договору № 4465131 від 24 квітня 2021 року сторони погодили суму кредиту 20 000 грн; строк кредитування 30 днів; проценти за користування кредитом 1,7% за кожен день користування; стандартну (базову) процентну ставку 5% за кожен день користування; механізм пролонгації строку кредитування шляхом фактичного користування кредитними коштами після завершення первісного строку, без вчинення будь-яких додаткових дій з боку позичальника, на строк до 60 днів.

Згідно пункту 2.3.1.2 договору позичальник має право збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, при цьому таке продовження може відбуватись автоматично, але загальний строк пролонгації не може перевищувати 60 днів.

Аналіз умов укладеного договору дозволяє зробити висновок, що його умовами передбачений механізм автоматичної пролонгації строку кредитування у разі фактичного користування кредитними коштами після спливу первісного строку, що не суперечить положенням статей 202, 626, 629 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що подальше користування кредитними коштами після 24 травня 2021 року свідчить про настання відкладальної умови та продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах, передбачених договором.

Висновок суду першої інстанції про відсутність згоди відповідачки на пролонгацію строку кредитування є помилковим, оскільки така згода була надана нею при укладенні кредитного договору шляхом акцепту умов договору, що прямо передбачають автоматичну пролонгацію.

Отже, фактичне користування кредитними коштами після завершення первісного строку є підтвердженням волевиявлення позичальника на продовження строку кредитування.

Як убачається із наданого позивачем розрахунку до 25 травня 2021 року нарахування процентів здійснювалось за ставкою 1,7% на підставі пункту 1.5.2. договору. Після пролонгації договору нарахування процентів здійснювалось на підставі пункту 1.6. договору - за стандартною (базовою) процентною ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

За таких обставин, нарахування процентів за користування кредитом у період з 25 травня 2021 року по 23 липня 2021 року за стандартною (базовою) ставкою є правомірним, а тому сума процентів у розмірі 60 000 грн підлягає стягненню.

Щодо висновків суду першої інстанції про нікчемність умови договору щодо сплати комісії, колегія суддів зазначає таке.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачено одноразову комісію у фіксованій сумі 3000 грн (15% від суми кредиту одноразово) за видачу кредиту, а не за надання споживачу інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місць.

Виходячи з аналізу вимог пункту 4 частини 1 статті 1, частини 2 статті 8, частини 1 статті 1, статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статті 11 Закону України "Про споживче кредитування", які викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту, існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в тому числі і в судовому порядку).

Колегія суддів зазначає, що у справі №496/3134/19 предметом судового розгляду була щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості та надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно один раз на місяць, у зв`язку з чим Верховний Суд визнав таку умову договору нікчемною як таку, що суперечить статтям 11 та 12 Закону України «Про споживче кредитування», тоді як у цій справі передбачено одноразову фіксовану комісію за видачу (надання) кредиту, яка не має періодичного характеру, не пов`язана з обслуговуванням заборгованості чи інформуванням споживача, а є складовою загальних витрат за споживчим кредитом, прямо передбаченою пунктом 4 частини 1 статті 1 та частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином, включення до змісту кредитного договору умови про необхідність сплати комісії за надання кредиту у розмірі 3 000,00 грн є таким, що відповідає вимогам діючого законодавства, тому указана сума заборгованості підлягає стягненню.

За установлених обставин доводи апеляційної скарги щодо стягнення комісії є обґрунтованими.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, відтак заочне рішення Обухівського районного суду від 24 листопада 2025 року в частині відмови у стягненні процентів за договором про споживчий кредит № 4465131 від 24 квітня 2021 року в розмірі 60 000,00 грн та комісії в розмірі 3000 грн слід скасувати, та ухвалити цій частині нове судове рішення про задоволення цих вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із статтею 134 ЦПК України:

1. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

2. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

3. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

4. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Звертаючись до суду із позовом, позивач вказав, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 5 000,00 гривень.

На підтвердження факту понесення витрат надав: копію договору про надання правової допомоги №42649746 від 05 травня 2025 року, укладеного між ТОВ "Діджи Фінанс" та ФОП Міньковською А.В. (а.с. 30-32), копію додаткової угоди №4465131 від 29 липня 2025 року (а.с.33), копію акту №4465131 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (а.с. 10).

Відповідно до даних акту №4465131 від 29 липня 2025 року адвокатом Міньковською А.В. надано таку правничу допомогу:

- правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ "Діджи Фінанс" / 1 година / 1 000,00 гривень;

- складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи / 2 години / 3 000,00 гривень;

- формування додатків до позовної заяви (письмові докази) / 0,5 годин / 500,00 гривень;

- подання позовної заяви та копії позовної заяви з додатками до суду шляхом надсилання позовної заяви поштовим відправленням / 0,5 години / 500,00 гривень (а.с. 10)

Колегія суддів звертає увагу, що виокремлення такої послуги як правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ "Діджи Фінанс" є необґрунтованим, оскільки складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості охоплює вказану послугу.

Крім цього, колегія суддів не убачає підстав для покладення на відповідачку витрат за такі послуги як: формування додатків до позовної заяви та подання позовної заяви та копії позовної заяви з додатками до суду, оскільки такі за своєю природою не є правовою допомогою.

Ураховуючи те, що за результатом розгляду справи у суді апеляційної інстанції вимоги позову задоволено повністю, заочне рішення Обухівського районного суду від 24 листопада 2025 року в частині розподілу судових витрат слід змінити, стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ "Діджи Фінанс" на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді першої інстанції 2 422,40 гривень, на відшкодування судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги в суді першої інстанції 3 000,00 гривень.

Відповідно до підпункту в пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до даних акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 17 грудня 2025 року, підписаного адвокатом Міньковською А.В. та ТОВ "Діджи Фінанс", адвокатом надано такі послуги:

- аналіз чинного законодавства та судової практики на предмет виявлення змін і доповнень, аналіз наявних кредитних та платіжних документів / 1 година / 750,00 гривень;

- правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ "Діджи Фінанс" / 1,5 годин / 2 250,00 гривень;

- складання апеляційної скарги на рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 листопада 2025 року у справі №372/5606/25 / 3 години / 3 000,00 гривень (а.с. 84).

З наведених вище підстав колегія суддів не убачає підстав для покладення на відповідачку витрат за аналіз чинного законодавства, судової практики, правовий аналіз обставин спірних правовідносин, оскільки такі послуги охоплюються складенням апеляційної скарги.

За таких обставин на відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, із відповідачки слід стягнути 3 000,00 гривень.

Ураховуючи те, що вимоги апеляційної скарги задоволено, із ОСОБА_1 на користь ТОВ "Діджи Фінанс" підлягає стягненню 3 633,60 гривень судового збору, сплаченого скаржником за подання апеляційної скарги.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити частково.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 листопада 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення такого змісту.

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" заборгованість за кредитним договором № 4465131 від 24 квітня 2021 року у сумі 93 200,00 гривень, що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20 000,00 гривень; заборгованості за процентами 70 200,00 гривень, заборгованості за комісією у розмірі 3 000,00 гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді першої інстанції, 1 620,00 гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" на відшкодування судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги в суді першої інстанції, 3 000 гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції, 3 633,60 гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" на відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, 3 000,00 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повну постанову складено 09 березня 2026 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова