П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року м. Київ

Справа № 201/822/20-ц

Провадження № 22-ц/824/1672/2026

Резолютивна частина постанови оголошена 04 березня 2026 року

Повний текст постанови складено 05 березня 2026 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Ольшевського П.М.

сторони: позивач ОСОБА_1

відповідач Державна установа «Інститут судової психіатрії

Міністерства охорони здоров`я України»

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Каращенко Юлією Валеріївною та апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 року, ухваленого у складі судді Ларіонової Н.М.,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України», третя особа: Голова комісії з реорганізації Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України», в якому просив стягнути з Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» призначену висновком Міністерства внутрішніх справ України від 26.02.2019 р. одноразову грошову допомогу у розмірі 206 700,0 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000,0 грн.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16.06.1998 року № 905, наказу Міністра внутрішніх справ України №69 о/с від 27.01.2009 року та наказу ГУМВС України в Дніпропетровській області №5 о/с від 27.01.2009 року Позивача було відряджено у розпорядження Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» із залишенням у кадрах МВС України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України за №2388 о/с від 06.11.2015 року Позивача було звільнено із органів внутрішніх справ на підставі п.64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №114 від 29.07.1991 року (скорочення штату).

Порядок та умови проходження служби на посадах спеціаліста, керівника структурного підрозділу спеціального психіатричного закладу, призначеного для виконання загальнодержавних функцій із застосування примусових заходів медичного характеру щодо осіб, які за своїм психічним станом та характером вчинених суспільно небезпечних діянь становлять особливу небезпеку для суспільства (ст.ст. 92-95 КК України) здійснювалися відповідно до п.п. 75-84 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991р. № 114 (зі змінами).

На підставі свідоцтва про хворобу № 45, виданого за даними медичної документації час звільнення з ОВС 06.11.2015 року, постановою військово-лікарської комісії ДУ МО МВС України по Дніпропетровській області» Позивач був визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час на підставі ст.ст. б, 396 графи 111 Розкладу хвороб і фізичних вад наказу МВС України від 06.02.2001р. № 85.

За результатами огляду МСЕК складено акт від 20.04.2016р. № 52, яким становлено інвалідність третьої групи в наслідок захворювання у період проходження служби в органах внутрішніх справ. Оскільки законодавством передбачено право Позивача на отримання одноразової грошової допомоги, 09.06.2016 року він звернувся із заявою до ліквідаційної комісії ГУМВС України в Дніпропетровській області про проведення йому виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Заява ліквідаційною комісією була заправлена до МВС України для прийняття рішення щодо наявності підстав для проведення виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності. Департамент фінансово-облікової політики МВС України листом від 12.07.2016 року за № 15/2-2605 повідомив Позивачу про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги.

В зв`язку з цими обставинами позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ, Департаменту фінансово-облікової політики МВС України, третя особа: ліквідаційна комісія ГУМВС України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою Жовтневого районного суду по справі № 201/16611/16а від 31.05.2017 року позовні вимоги задоволені частково, визнано протиправною та скасована відмова Міністерства внутрішніх справ України від 12.07.2016 р. № 15/2-2605 про виплату одноразової грошової допомоги, зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути заяву Позивача від 09.06.2016р. про призначення грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015р. № 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності. В задоволенні іншої частини позовних вимог судом відмовлено.

Під час розгляду вказаної справи судом було встановлено, що позивач на підставі діючого законодавства має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаною з виконанням службових обов`язків у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Судом також було встановлено, що МВС України наділений дискреційними повноваженнями з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги або прийняття рішення про відмову у їх видачі.

Оскільки МВС України не розглядало заяву Позивача, тому суд не мав законних підстав підміняти своїм рішенням рішення органу владних повноважень, в наслідок чого зобов`язав відповідача розглянути заяву та прийняти відповідне рішення.

Постанова Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2017 року по справі №201/16611/16а набрала законної сили 07.09.2017 року.

На виконання постанови Жовтневого районного суду від 31.05.2017 року Департаментом фінансово-облікової політики МВС України (структурний підрозділ який не є юридичною особою) була розглянута заява Позивача від 09.06.2016 року.

Рішенням Міністерства внутрішніх справ від 09 жовтня 2017 року Позивачу було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги.

Вказане рішення було оформлено як висновок. Не погоджуючись з відмовою у виплаті грошової допомоги, Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування індивідуального акту суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 липня 2018 року по справі № 804/3005/18 позов Позивача задоволений частково.

Визнано протиправним та скасовано індивідуальний акт - рішення Міністерства внутрішніх справ України від 09 жовтня 2017 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням третьої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України призначити Позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності станом на 12 квітня 2016 року.

Рішення набрало законної сили 09.01.2019 року. На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду Міністерство внутрішніх справи прийняло рішення у вигляді висновку від 26.02.2019 року про призначення Позивачу одноразової грошової допомоги на підставі п.3.2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі ( смерті, інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21.10.2015 року за № 850 в розмірі 206 700 гривень.

Оскільки, відповідно до п.10,12 постанови КМУ 21.10.2015 року №850 виплату одноразової грошової допомоги повинен здійснити Державний заклад «Українськапсихіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України», в квітні 2019 року Позивач звернувся до голови комісії з реорганізації ОСОБА_2 з відповідною вимогою.

В травні 2019 року отримав листа від голови з реорганізації ОСОБА_2 від 22.05.2029 за № 1.0/К-15 про те, що зобов`язання нарахування, а також виплати одноразової грошової допомоги належить виключно до компетенції МВС України, а не до Міністерства охорони здоров`я України. В зв`язку з отриманням відмови такого змісту від голови комісії з реорганізації Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» Шума С.С. щодо виплати позивачу призначеної одноразової грошової допомоги, він звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про примусове виконання рішення суду до виплати йому одноразової грошової допомоги.

Постановою про закінчення провадження ВП59325408 від 10.10.2019 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №804/3005/18 від 27.05.2019 було закінчено в зв`язку з тим, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 року виконано МВС України шляхом затвердження висновку від 26.02.2019 року про призначення йому одноразової грошової допомоги.

В грудні 2019 року позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою виконати норми законодавства і виплатити йому одноразову грошову допомогу, однак відповіді на своє звернення до теперішнього часу не отримав.

Вважає, що відповідачем порушуються права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у в зв`язку з установленням інвалідності на час звільнення з органів внутрішніх справ.

Стверджує, що відмова відповідача у виплаті позивачу грошової допомоги з посиланням на те, що така допомога повинна бути виплачена іншою особою, є незаконною. Посилається, що згідно п. 1 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015р. № 850 (далі Порядок) ці Порядок та умови визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи. МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови ( п.9 Порядку).

Відповідно до п.п.2,3,10,12 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 р. за № 850 грошова допомога призначається та виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

У разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності особі начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненій із служби в органах внутрішніх справ, яка на день установлення інвалідності, визначення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності або на день її звільнення із служби в органах внутрішніх справ обіймала посаду в державному органі, установі, організації із залишенням у кадрах МВС, виплата грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів тих державних органів, установ, організацій, до яких вона була відряджена.

Отже, оскільки Позивач був відряджений у розпорядження до Державного закладу "Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України" із залишенням у кадрах МВС України на підставі наказу МВС України від 27.01.2009р. № 69 о/с у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 16.06.1998 року № 905 «Про відрядження осіб начальницького складу органів внутрішніх справ для роботи у психіатричній лікарні з суворим наглядом Міністерства охорони здоров`я», то на нього розповсюджується право на соціальний захист, право на отримання одноразової грошової допомоги, що визначена у висновку МВС України від 26.02.2019 року в розмірі 206 700 гривень за рахунок Державного закладу "Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України".

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 16.03.2020 р. справу передано за підсудністю до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09.04.2020 р. вищевказаний позов був залишений без руху з наданням позивачеві строку для усунення недоліків, які були усунуті позивачем у встановлений законом строк.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2020 р. прийнято до провадження.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05.05.2020 р. Державну установу «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» залучено до участі у цивільній справі № 201/822/20, як правонаступника відповідача - Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України».

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21.05.2020 р. справу передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.06.2020 р. провадження у справі відкрито ухвалою з призначенням розгляду за правилами позовного провадження з викликом сторін.

В підготовчому засіданні 09.12.2020 р. задоволено клопотання представника позивача, залучено до участі у справі як третю особу на стороні відповідача без самостійних вимог Державну казначейську службу України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.04.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2023 р. залучено до участі у справі № 201/822/20-ц правонаступника відповідача Державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» () - Державну установу «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» ().

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 рокув позові ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», треті особи: Державна казначейська служба України, Міністерство внутрішніх справ України, про стягнення одноразової грошової допомоги в зв`язку із встановленням інвалідності та моральної шкоди відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що Державна установа «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» є неналежним відповідачем у даній справі.

Не погоджуючись з рішенням суду МВС України подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарзі зазначено, що МВС може оплачувати грошову допомогу виключно працівникам апарату МВС, всім іншим виплачує їх роботодавець, тобто орган, в якому особа проходила службу.

Рішенням суду у справі №804/3005/18 встановлено, що відповідач дійсно приймає рішення про призначення або відмову у призначені одноразової грошової допомоги, та не наділений правом щодо нарахування виплати одноразової грошової допомоги, аналогічна позиція викладена Верховний судом у справа №822/1579/17, №808/1866/16 та №806/485/16.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Каращенко Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарзі зазначено, що Відповідно до п.10,12 постанови КМУ від 21 жовтня 2015 року № 850 виплату одноразової грошової допомоги повинен здійснювати Державний заклад «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України».

10 жовтня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» - Шума С.С. в якому він просив апеляційну скаргу МВС України залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.

13 жовтня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» - Шума С.С. в якому він просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Каращенко Ю.В. підтримала доводи своєї апеляційної скарги та доводи апеляційної скарги МВС України.

Представник МВС України Отрода Т.Ю. підтримала доводи апеляційної скарги МВС України та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Каращенко Ю.В.

Представник Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» адвокат Макієнко С.О. проти доводів апеляційних скарг заперечувала.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзивах на апеляційні скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що наказом Міністра внутрішніх справ України №69 о/с від 27.01.2009 року та наказу ГУМВС України в Дніпропетровській області №5 о/с від 27.01.2009 року ОСОБА_1 було відряджено у розпорядження Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» із залишенням у кадрах МВС України.

Згідно з наказом Міністерства внутрішніх справ України за №2388 о/с від 06.11.2015 року ОСОБА_1 було звільнено із органів внутрішніх справ на підставі п.64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №114 від 29.07.1991 року (скорочення штату).

Порядок та умови проходження служби на посадах спеціаліста, керівника /структурного підрозділу спеціального психіатричного закладу, призначеного для виконання загальнодержавних функцій із застосування примусових заходів медичного характеру щодо осіб, які за своїм психічним станом та характером вчинених суспільно небезпечних діянь становлять особливу небезпеку для суспільства (ст.ст. 92-95 КК України) здійснювалися відповідно до п.п. 75-84 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991р. № 114 (зі змінами).

Як вбачається із свідоцтва про хворобу № 45, виданого за даними медичної документації час звільнення з ОВС 06.11.2015 року, постановою військово-лікарської комісії ДУ МО МВС України по Дніпропетровській області» ОСОБА_1 був визнаний непридатним військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час на підставі ст.ст. б, 396 графи 111 Розкладу хвороб і фізичних вад наказу МВС України від 06.02.2001р. № 85.

За результатами огляду МСЕК складено акт від 20.04.2016 р. № 52, яким становлено інвалідність третьої групи в наслідок захворювання у період проходження служби в органах внутрішніх справ.

09.06.2016 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до ліквідаційної комісії ГУМВС України в Дніпропетровській області про проведення йому виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ. Заява ліквідаційною комісією була заправлена до МВС України для прийняття рішення щодо наявності підстав для проведення виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності. Департамент фінансово-облікової політики МВС України листом від 12.07.2016 року за № 15/2-2605 повідомив Позивачу про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги.

Постановою Жовтневого районного суду по справі № 201/16611/16а від 31.05.2017 року позовні вимоги задоволені частково, визнано протиправною та скасована відмова Міністерства внутрішніх справ України від 12.07.2016 р. № 15/2-2605 про виплату одноразової грошової допомоги, зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.06.2016 р. про призначення грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 р. № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності. В задоволенні іншої частини позовних вимог судом відмовлено. Постанова Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2017 року по справі №201/16611/16а набрала законної сили 07.09.2017 року.

На виконання постанови Жовтневого районного суду від 31.05.2017 року Департаментом фінансово-облікової політики МВС України (структурний підрозділ який не є юридичною особою) була розглянута заява ОСОБА_1 від 09.06.2016 року.

Рішенням Міністерства внутрішніх справ від 09 жовтня 2017 року ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги. Вказане рішення було оформлено як висновок.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 липня 2018 року по справі № 804/3005/18 позов ОСОБА_1 задоволений частково, визнано протиправним та скасовано індивідуальний акт - рішення Міністерства внутрішніх справ України від 09 жовтня 2017 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням третьої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності станом на 12 квітня 2016 року. Рішення набрало законної сили 09.01.2019 року.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду Міністерство внутрішніх справи прийняло рішення у вигляді висновку від 26.02.2019 року про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на підставі п.3.2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі ( смерті, інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21.10.2015 року за № 850 в розмірі 206 700 гривень.

Відповідно до п.10,12 постанови КМУ 21.10.2015 року №850 виплату одноразової грошової допомоги повинен здійснити Державний заклад "Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України.

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до голови комісії з реорганізації ОСОБА_2 з вимогою про виплату одноразової грошової допомоги.

Згідно відповіді від 02.05.2019 № 1.0/К-15 від голови з реорганізації ОСОБА_2 повідомлено про те, що зобов`язання нарахування, а також виплати одноразової грошової допомоги належить виключно до компетенції МВС України, а не до Міністерства охорони здоров`я України.

Постановою про закінчення провадження ВП59325408 від 10.10.2019 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №804/3005/18 від 27.05.2019 р було закінчено в зв`язку з тим, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 року виконано МВС України шляхом затвердження висновку від 26.02.2019 року про призначення йому одноразової грошової допомоги.

Як убачається з листа від 14.11.2019 р. ОСОБА_1 повторно звернувся до відповідача з вимогою виконати норми законодавства і виплатити йому одноразову грошову допомогу, однак відповіді на своє звернення до теперішнього часу не отримав.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до п. 9. постанови КМУ 21.10.2015 року№850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до п. 10. постанови КМУ 21.10.2015 року №850 грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.

Відповідно до п. 11. постанови КМУ 21.10.2015 року №850 виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомога, в установі банку або через касу органу внутрішніх справ.

Відповідно до п. 12. постанови КМУ 21.10.2015 року№850 у разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності особі начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненій із служби в органах внутрішніх справ, яка на день установлення інвалідності, визначення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності або на день її звільнення із служби в органах внутрішніх справ обіймала посаду в державному органі, установі, організації із залишенням у кадрах МВС, виплата грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів тих державних органів, установ, організацій, до яких вона була відряджена.

У такому самому порядку здійснюється виплата грошової допомоги особам, які мають право на її отримання у разі загибелі (смерті) особи начальницького складу органів внутрішніх справ, яка була відряджена до державного органу, установи, організації із залишенням у кадрах МВС.

Таким чином, постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 визначено порядок виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності (або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності).

Зокрема, зазначеною постановою передбачено, що у разі встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності особі начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненій зі служби, яка на день встановлення інвалідності (визначення ступеня втрати працездатності) або на день звільнення обіймала посаду в державному органі, установі чи організації із залишенням у кадрах МВС, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів того державного органу, установи чи організації, до яких таку особу було відряджено.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до наказу Міністра внутрішніх справ України № 69 о/с від 27.01.2009 та наказу ГУМВС України в Дніпропетровській області № 5 о/с від 27.01.2009 ОСОБА_1 було відряджено у розпорядження Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» із залишенням у кадрах МВС України.

Згідно з наказом МВС України № 2388 о/с від 06.11.2015 ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ на підставі п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29.07.1991 (скорочення штату).

Отже, на дату звільнення ОСОБА_1 був відряджений до зазначеного Державного закладу, проте залишався у кадрах МВС України, а відтак на нього поширюються положення п. 12 постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, відповідно до яких виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів установи, до якої особу було відряджено.

Оскільки ОСОБА_1 було відряджено до Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України», одноразова грошова допомога підлягає стягненню саме з цієї установи, а тому позов підлягає задоволенню.

Висновок суд першої інстанції про те, що судами було встановлено, що порядок виплати, видання наказів чи інших процесуальних документів щодо виплати зазначеної одноразової грошової допомоги належить виключно до компетенції МВС України, МВС України наділене повноваженнями з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги, вказані рішення судів по справам № 201/16611/16 та № 804/3005/18 набрали законної сили, є необґрунтованим та передчасним, оскільки у вказаних справах адміністративний суд дійшов висновку про те, що згідно з положеннями статті 6 Конституції України та статті 2 КАС адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Суд не втручається та не може втручатися в конституційну дискрецію (вільний розсуд) відповідача, підміняти його і перебирати на себе повноваження, надані йому Конституцією України, оскільки це не відповідає ані принципу розподілу влади в державі, ані завданню адміністративного судочинства.

Таким чином, адміністративний суд не може встановлювати порядок сплати відповідного нарахування, оскільки порядок такого нарахування передбачений окремим нормативно-правовим актом а саме постановою КМУ 21.10.2015 року №850.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються критерії розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України, у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставин справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.

Дослідивши матеріали справи апеляційний суд дійшов до висновку, що несвоєчасна сплата одноразової грошової допомоги в зв`язку із встановленням інвалідності, завдало моральні страждання позивачу, а тому факт настання моральної шкоди на думку апеляційного суду є доведеним та обґрунтованим, оскільки саме відповідач своєчасно не сплатив одноразову допомогу не виконало умови договору належним чином, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у сумі 5 000,00 грн.

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Під час звернення з позовом до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2 907,80 грн.

Під час звернення з апеляційною скаргою до Київського апеляційного суду відповідачем було сплачено судовий збір в розмірі 3 080,40 грн.

Крім того апеляційну скаргу було подано третьою особою МВС України, та було сплачено судовий збір у сумі 3 080,40 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до постанови Київського апеляційного суду позовну заяву та відповідно апеляційні скарги було задоволено на 82,47 %

Оскільки вимоги позивача підлягають задоволенню частково з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у сумі 4 938,47 грн.

Також, оскільки апеляційна скарга третьої особи МВС України підлягає задоволенню частково з відповідача на користь МВС України підлягає стягненню сума судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 2 540,41 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , подану адвокатом Каращенко Юлією Валеріївною та Міністерства внутрішніх справ України -задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 року скасувати та ухвали нове рішення яким позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» (04080 м. Київ вул. Кирилівська, 103А, Код ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНКОПП НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу у сумі 206 700,00 грн.

Стягнути з Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» (04080 м. Київ вул. Кирилівська, 103А, Код ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНКОПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у сумі 5 000,00.

Стягнути з Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» (04080 м. Київ вул. Кирилівська, 103А, Код ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНКОПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 4 938,47 грн.

Стягнути з Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» (04080 м. Київ вул. Кирилівська, 103А, Код ) на користь Міністерства внутрішніх справ України (01024 м. Київ вул. Богомольця, буд. 10, Код ) судовий збір у сумі 2 540,41 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна