З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"03" березня 2026 р. Справа № 608/2958/25
Номер провадження2/608/244/2026
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої судді Коломієць Н. З.
з участю секретаря Смаглій О. Р.,
представника позивача адвоката Теслі П. О.
представника Головного управління Пенсійного
фонду України в Тернопільській області Мацевко І. Г.,
представника Тернопільського обласного
центру зайнятості Григорук І. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чорткові справу цивільного судочинства за уточненим позовом ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_2 , треті особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Тернопільський обласний центр зайнятості про визнання трудового договору не укладеним та недійсним запису у трудовій книзі,
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Тернопільський обласний центр зайнятості про визнання трудового договору не укладеним та недійсним запису у трудовій книзі. Позовні вимоги представником позивача адвокатом Теслею П. О. в ході розгляду справи були уточнені
В позовній заяві вказано, що ОСОБА_1 є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Тернопільській області та отримує пенсію за віком.
03 липня 2025 року вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з приводу перерахунку пенсії та отримала відповідь, що згідно наданої нею трудової книжки НОМЕР_1 , з 16 січня 2003 року вона перебуває у трудових відносинах згідно запису, запис про звільнення відсутній, статус «не працює» не встановлено. Відтак ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії із встановленням запису «не працює».
Для уточнення отриманої інформації ОСОБА_1 звернулася до Чортківської філії Тернопільського обласного центру зайнятості, яка надала лист про відсутність інформації про реєстрацію в службі зайнятості трудового договору між ПП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Також ОСОБА_1 в позовній заяві зазначила, що дійсно 16 січня 2003 року влаштовувалася на посаду продавця кіоску у ПП ОСОБА_2 , яка відповідно і здійснила вказаний запис у трудовій книзі, але реально до виконання своїх обов`язків не приступила, оскільки з`явившись по місцю розташування кіоску дізналася, що ОСОБА_2 виїхали за межі України (емігрувала до США) на довготривалий термін. Фактично зв`язок із ОСОБА_2 втрачений та у ОСОБА_1 не було можливості звернутися із письмовою заявою до відповідача про розірвання трудового договору за ініціативою працівника.
Позивачка просить суд визнати трудовий договір, який укладений 16 січня 2003 року між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ПП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) неукладеним та запис в трудовій книжці № НОМЕР_1 , вчинений 16 січня 2003 року приватним підприємцем ОСОБА_2 «Прийнята на роботу на посаду продавець» недійсним.
Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області Мацевко І. Г. подано письмові пояснення щодо позову, згідно з якими заперечує проти його задоволення. Вважає, що Управлінням правомірно було відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, оскільки представлена нею трудова книжка не містила запису, що вона звільнена з останнього місця роботи та має статус не працюючої особи. ОСОБА_1 було рекомендовано надати доказ того, що трудовий договір з ПП ОСОБА_2 розірвано та вона звільнена з роботи.
Представником Тернопільського обласного центру зайнятості Григорук І. А. також подані письмові пояснення щодо позову. Вважає, що у позовній заяві відсутній характер трудового спору, в зв`язку з тим що позивачка фактично не приступила до виконання своїх трудових обов`язків, а відповідачка не забезпечила її допуск як працівника до робочого місця. ОСОБА_2 внесла запис в трудову книжку ОСОБА_1 без дотримання встановлених законодавчих норм і правил трудового законодавства, що на даний час має негативні наслідки для позивачки.
Представник позивача адвокат Тесля П. О. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримує, просить задоволити.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. На адресу суду повернувся конверт з судовою повісткою з відміткою листоноші про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».
Враховуючи позицію Верховного Суду, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце слухання справи та судове засідання можливо провести у його відсутності.
Крім того, відповідач був повідомлений про час та місце слухання справи через оголошення на веб-сайті судової влади України, що відповідає вимогам частин 11, 12 ст.128 Цивільного процесуального кодексу України.
Представник третьої особи, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області Мацевко І. Г. в судовому засіданні уточнений позов не визнає, просить відмовити у його задоволенні з підстав, наведених у письмових поясненнях.
Представник третьої особи, Тернопільського обласного центру зайнятості Григорук І. А. в судовому засіданні не заперечує проти задоволення уточненого позову.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Вислухавши учасників судового процесу, розглянувши позовну заяву, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що уточнений позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
За положеннями ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За положеннями ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 цього Кодексу).
За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Судом встановлені наступні обставини справи
03 липня 2025 року ОСОБА_1 звернулася в Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про перерахунок пенсії в зв`язку із звільненням з роботи.
Листом Управління №4794-4899/Д-02/8-1900/25 від 28.07.2025 ОСОБА_1 було роз`яснено, що згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 16 січня 2003 року вона працює. Запис про звільнення відсутній. Таким чином, статус «Не працює» не встановлено.
Враховуючи наведене, для проведення перерахунку пенсії із встановленням їй статусу «Не працює», позивачці було рекомендовано надати уточнюючий документ (довідку) із зазначенням дати звільнення з роботи та підставу для звільнення (наказ та дату наказу).
З трудової книжки серії НОМЕР_1 , зокрема із запису №11 вбачається, що 16 січня 2003 року ОСОБА_1 прийнята на роботу на посаду продавець ПП ОСОБА_2 , згідно Наказу №1 від 16.01.03 р.
ОСОБА_1 вказує, що дійсно 16 січня 2003 року влаштовувалася на посаду продавця кіоску у ПП ОСОБА_2 , яка і здійснила зазначений запис у трудовій книзі, але реально до виконання своїх обов`язків не приступила, оскільки з`явившись по місцю розташування кіоску дізналася, що ОСОБА_2 виїхала за межі України (емігрувала до США) на довготривалий термін. Зазначений запис не перешкоджав їй отримати пенсію за віком, але є перешкодою в отриманні доплат як непрацюючому пенсіонеру, що спонукало позивачку звернутися з даним позовом.
Положеннями частин першої та другої статті 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно статті 2 Кодексу законів про працю України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Згідно частини першої статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або Уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно частини 4 статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.
Розірвання трудового договору з ініціативи працівника як спосіб захисту його трудових прав передбачено статтею 38 КЗпП України.
Розірвання трудового договору за статтею 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку.
При цьому частиною першою статті 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні.
Правове значення для припинення трудового договору має письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку.
Для припинення трудового договору за цією підставою не має значення чи була погоджена ця ініціатива з роботодавцем та чи згідний він з такою вимогою робітника.
Трудові відносини припиняються незалежно від того, чи видано роботодавцем наказ про звільнення працівника, чи не вчинено такої дії. Відсутність такого наказу не зобов`язує працівника надалі виконувати покладені на нього трудові обов`язки та не продовжує дії трудового договору.
Спори про дострокове розірвання трудового договору вирішуються в загальному порядку, встановленому для розгляду трудових спорів.
У законодавстві України про працю встановлено вичерпний перелік підстав розірвання трудового договору з метою охорони трудових прав громадян. Так, підстави припинення трудового договору окреслені у ст.36 та інших статтях КЗпП України й залежно від того, хто є ініціатором припинення трудового договору, підстави поділяються на такі групи: припинення трудового договору за спільною (взаємною) ініціативою сторін трудового договору (наприклад, угода сторін, закінчення строку); розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП України); розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця (статті 40, 41 КЗпП України); розірвання трудового договору з ініціативи осіб, які не є його стороною (третіх осіб) (пункти 3, 7 ст. 36, ст. 45 КЗпП України та ін.).
Отже, розірвання трудового договору стосується лише випадків, коли трудовий договір припиняється з ініціативи будь-якої з його сторін.
За будь-яких умов припинення трудового договору є правомірним за одночасної наявності таких умов: 1) передбаченої законодавством підстави припинення трудового договору; 2) дотримання порядку звільнення; 3) юридичного факту припинення трудового договору (наказу чи розпорядження роботодавця, заяви працівника, відповідного документа особи, уповноваженої вимагати розірвання договору).
Разом з тим, пунктом 2.21 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 передбачено, що у разі звільнення (припинення діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) особа повідомляє орган, що призначає пенсію, про дату звільнення (припинення діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) шляхом подання відповідної заяви згідно з цим Порядком.
При цьому, відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Закону особа надає до органу, що призначає пенсію, документи, що засвідчують відповідні відомості (у тому числі трудову книжку із записом про звільнення та/або цивільно-правовий договір).
Позивачка звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії у зв`язку із звільненням з роботи. Працівником Головного управління Пенсійного фонду України встановлено, що згідно трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 16 січня 2003 року працює. Запис про звільнення відсутній. Таким чином, статус «Не працює» не встановлено.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зазначена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Трудове законодавство України передбачає єдині загальні підстави припинення трудового договору (ст. 36 КЗпП), для деяких категорій працівників у законодавстві встановлений і ряд додаткових підстав (статті 37, 41 КЗпП та інші законодавчі акти).
При звільненні працівника в трудову книжку повинні вноситися записи про причини (підстави) звільнення відповідно до формулювання їх у законодавстві і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Всі підстави припинення трудового договору можна класифікувати в залежності від двох критеріїв: виду юридичного факту, який є причиною припинення; волевиявлення яких саме суб`єктів спричинило припинення трудового договору.
За першим критерієм розрізняється припинення трудового договору в зв`язку з певними подіями (закінчення строку договору, смерть працівника), а за другим - у зв`язку з певними юридичними діями: - взаємне волевиявлення сторін; - ініціатива працівника;- ініціатива власника або уповноваженого ним органу; - ініціатива третіх осіб, які не є стороною трудового договору; - порушення правил прийому на роботу.
Таким чином, припинення трудових відносин має виражатись у певній юридичній формі.
Факт існування між заявником та роботодавцем трудових правовідносин обумовлює існування спору про право продовження трудового договору чи його розірвання. Тобто припинення трудового договору має певні правові наслідки як для працівника, так і для роботодавця.
Статтею 24 КЗпП України визначено, що трудовий договір укладається, як правило в письмовій формі. Додержання письмової форми трудового договору є обов`язковим.
Стаття 24-1 КЗпП України, в редакції 2003 року, передбачала, що у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України.
На підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 року № 77-VIII стаття 241 КЗпП України виключена з КЗпП України, у зв`язку з тим з 01 січня 2015 року служба зайнятості не проводить реєстрацію трудових договорів укладених між найманим працівником і фізичною особою - підприємцем.
Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08.06.2001 року (до попередньої редакції від 28.10.2014 року), що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року № 554/5745, затверджено Форму трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, та Порядок реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю (чинний), (далі - Порядок) було передбачено, а саме згідно п. 2 Порядку, укладений у письмовій формі трудовий договір між працівником і фізичною особою у трьох примірниках, фізична особа повинна подати на реєстрацію до державної служби зайнятості за місцем свого проживання у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи.
За даними Єдиної інформаційно-аналітичної системи Державної служби зайнятості (ЄІАС) фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) взята на облік, як страхувальник до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття - 07.03.2002 року.
Згідно п. 5 Порядку відповідальна особа центру зайнятості в день подання фізичною особою (або дорученням уповноваженою нею особою) трудового договору, а в разі відсутності працівника при проведенні реєстрації трудового договору - в день подання фізичною особою (або дорученням уповноваженою нею особою) документів, передбачених пунктом 4 цього Порядку, мала зареєструвати трудовий договір у книзі реєстрації трудових договорів за формою, згідно з додатком. Трудовому договору присвоювався номер, за яким він зареєстрований у книзі, і ставилася дата його реєстрації. У п. 7 Порядку передбачалося, що якщо працівник був відсутнім при проведенні реєстрації трудового договору, відповідальна особа центру зайнятості повертала фізичній особі (або дорученням уповноваженій нею особі) два примірника такого договору (один з яких належить ФОП, інший найманому працівнику), з відміткою про реєстрацію, третій примірник залишався на зберігання у службі зайнятості.
Згідно пунктів 14, 15, 16 Порядку, записи про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору дають право фізичній особі внести записи до трудової книжки працівника про прийняття та звільнення його з роботи. Посадова особа центру занятості підтверджує особистим підписом записи, внесені фізичною особою до трудової книжки працівника, і засвідчує їх печаткою. Посадова особа центру зайнятості повинна ознайомити присутні сторони або сторону під підпис у журналі щодо порядку реєстрації та зняття з реєстрації трудового договору, унесення відповідних записів до трудової книжки працівника та її зберігання.
Аналогічна норма дублюється у нормативно-правовому акті, а саме у п. 21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція), яка затверджена наказом № 58 від 29.07.1993 року Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України (зі змінами та доповненнями), у редакції 2003 року (чинна).
Отже роботодавці мають дотримуватися трудового законодавства, так у відносинах найманий працівник - роботодавець завжди укладається трудовий договір, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, а згідно діючого законодавства у 2003 році, фізичні особи - підприємці мали використовувати затверджену Форму трудового договору, який у обов`язковому порядку мав бути зареєстрований у державній службі зайнятості.
Відповідно до Книги реєстрації трудових договорів № 417-1895 з 06.08.2001 по 04.11.2004 відсутній запис про проведення реєстрації трудового договору у службі зайнятості між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (або дорученням уповноваженою нею особою) та найманим працівником ОСОБА_1 (або дорученням уповноваженій нею особі) у 2003 році та відсутній примірник зареєстрованого трудового договору.
Позивач зазначає, що реально до виконання своїх обов`язків 16 січня 2003 року не приступила, а роботодавець (відповідач) фактично не забезпечив працівника робочим місцем, оскільки емігрувала до США.
Зворотне відповідачка не довела та не спростувала вказані у позові обставини.
Таким чином, відсутній факт трудових відносин у зв`язку з тим, що найманий працівник не приступив до роботи (не допущено до роботи), а отже трудовий договір вважається не укладеним, або як такий що не розпочався.
У своїх письмових поясненнях представник Тернопільського обласного центру зайнятості Григорук І. А. зазначає, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 самостійно та всупереч встановленим законодавчим нормам і порядку був внесений запис у трудову книжку ОСОБА_1 , а саме: у Графу 1 - «№11», у Графу 2 «16.01.2003», у Графу 3 «Приватний підприємець ОСОБА_2 . Прийнята на роботу на посаду продавця, підпис, печатка ФОП», у Графу 4 - «наказ № 1 від 16.01.2003 р.», проте трудове законодавство у 2003 році, передбачало зовсім інший порядок унесення записів до трудової книжки найманого працівника фізичною особою-підприємцем.
Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Невнесення відомостей відповідальною особою (в даному випадку ПП ОСОБА_2 ), не може бути підставою для відмови у перерахунку пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення трудової книжки та такі обставини справи не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань про перерахунок пенсії.
Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства, які діяли на час виникнення трудових правовідносин між сторонами у справі, суд вважає, що позивачка позбавлена можливості отримати статус «Не працює», який їй необхідний для перерахунку пенсії, як того вимагає Головне управління Пенсійного фонду України, окрім як шляхом визнання трудового договору неукладеним, а запису в трудовій книжці № НОМЕР_1 , вчиненого 16 січня 2003 року приватним підприємцем ОСОБА_2 «Прийнята на роботу на посаду продавець», недійсним.
Керуючись Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 21, 24, 24-1 Кодексу законів про працю України (в ред. 2003 року), ст. ст. 4, 12, 76, 81, 89, 141, 263, 264, 265, 273, 280-289 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Визнати трудовий договір від 16 січня 2003 року між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ПП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) неукладеним, а запис в трудовій книжці № НОМЕР_1 , вчинений 16 січня 2003 року приватним підприємцем ОСОБА_2 «Прийнята на роботу на посаду продавець» недійсним.
Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.
Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя:/підпис/
Оригінал заочного рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/2958/25
Заочне рішення набрало законної сили «___»___________року.
Суддя: Н . З. Коломієць
Копію заочного рішення видано «____»____________р.