Провадження № 22-ц/801/460/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Горбатюк В. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 рокуСправа № 127/26596/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

Рішення ухвалив суддя Горбатюк В. В.

Рішення ухвалено за відсутності сторін у м. Вінниця

Дата складення повного тексту рішення 08 грудня 2025 року,

Встановив:

25 серпня 2025 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 вересня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 192646766 на суму 20 000,00 грн. У кредитному договорі сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору, в тому числі щодо розміру кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки.

Первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі: 20 000,00 грн. 13 вересня 2023 року на банківську карту № НОМЕР_1 відповідача, яку та вказала у заявці при укладенні кредитного договору.

28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому сторони погодили продовжити строк дії договору рядом додаткових угод.

Далі 19 грудня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №19/1224-01, за умовами якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача.

Також 04 червня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклало з позивачем ТОВ «Юніт Капітал» договір факторингу № 04/06/25-Ю, за умовами якого до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

Невиконання відповідачем своїх зобов`язань, передбачених кредитним договором стало підставою для звернення позивача до суду з позовом, в якому він просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати щодо сплати судового збору та витрати на правничу допомогу.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 грудня 2025 року позов ТОВ «Юніт капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 192646766 від 13 вересня 2023 року у розмірі 93 144,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом першої інстанції не враховано, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту перерахування коштів, а відповідач заперечує отримання такої суми.

Відповідач зазначає, що суд першої інстанції не перевірив правильності нарахування відсотків, а також проігнорував той факт, що відсотки за кредитним договором первісний кредитор мав право нараховувати лише на протязі 30 днів, тобто до 13 жовтня 2023 року. Таким чином сума процентів навіть у випадку укладення договору становить 2200,00 грн., а не 73 144,00 грн. За таких обставин відсотки нараховані поза межами погодженого строку кредитування не підлягають стягненню. При цьому судом першої інстанції не враховано існування обмеження розміру відсотків по споживчих кредитах з 24 грудня 2023 року.

Крім цього, позивач не довів належного правонаступництва і не має правових підстав вимагати від відповідача виконання грошового зобов`язання. У договорах факторингу не фігурує прізвище відповідача та його кредитний договір, а витяг з реєстру боржників не є належним доказом відступлення права вимоги. При цьому немає жодних доказів, що на дату укладення договорів факторингу сторони цих договорів мали право на здійснення факторингових операцій.

Також матеріали справи не містять жодних доказів, що саме відповідач, а не інша особа будь-яким способом застосувала ідентифікатор електронного підпису, а також доказів реєстрації саме відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, а тому договір не може вважатися укладеним саме відповідачем.

Позивач ТОВ «Юніт Капітал» подав відзив, у котрому заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем 13 вересня 2023 року укладено кредитний договір №192646766.

Пунктом 2.1. договору сторони погодили, що за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 25 000 грн. 00 коп. (двадцять п`ять тисяч грн. нуль коп.) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА».

Сума кредитного ліміту, вказана в п. 2.1. договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника (п. 2.2.). Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 20 000 грн. 00 коп. (двадцять тисяч грн. нуль коп.) 13 вересня 2023 року (що є датою надання Кредиту) (п. 2.3). Другий та решта траншів за договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах передбачений цим договором (п. 2.4).

Розділ 4 договору містить положення про порядок укладення договору та створення електронного підпису сторонами. У цьому розділі визначено алгоритм, який має вчинити позичальник задля отримання кредиту. У пункті 4.7 договору зазначено спосіб верифікації, дату отримання інформації та ідентифікатор для перевірки сесії передачі інформації. Відповідно до п. 4.11. після виконання всього переліченого в п. 4.10. договору кредитодавець ініціює надання кредиту, способом вказаним позичальником в цьому договорі.

Відповідно до п. 5.1. договору кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця, на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки 5168-75XX-XXXX-5193, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за договором.

У пункті 7.3. договору сторони погодили кінцеву дату повернення (виплати) кредиту 13 жовтня 2028 року.

За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом. Інших витрат позичальника, крім процентів за належне користування кредитом, договором не передбачено (п. 8.1). Процентні ставки за договором є фіксованими і не підлягають зміні кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для позичальника. Загальні витрати за договором та загальна вартість кредиту за договором залежить від обраної моделі поведінки позичальника і прораховується в порядку описаному нижче.

Відповідно до п. 8.3.1. договору за період від дати видачі кредиту до 13 жовтня 2023 року (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 135,05 (сто тридцять п`ять цілих п`ять сотих) відсотків річних, що на день укладення договору становить 0,37 відсотків від суми кредиту за кожний день користування ним (далі дисконтна процентна ставка);

Відповідно до п. 8.3.2. у разі якщо позичальник вчинить описані в п. 3.2. договору дії щодо продовження дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 13 жовтня 2023 року проценти нараховуються за ставкою 383,25 (триста вісімдесят три цілих двадцять п`ять сотих) відсотків річних, що на день укладення договору становить 1,05 відсотків в день від суми кредиту за кожний день користування ним (далі індивідуальна процента ставка).

Відповідно до п. 8.4. договору після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70 (одна тисяча вісімдесят сім цілих сім десятих) відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним.

У заявці на отримання грошових коштів в кредит від 13 вересня 2023 року зазначено персональні дані відповідача, адреса та номер карти 5168-75ХХ-ХХХХ-5193.

Згідно із платіжним дорученнями від 13 вересня 2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило переказ коштів у розмірі 20 000,00 грн. на картковий рахунок НОМЕР_2 із призначенням платежу «Переказ коштів згідно договору № 192646766 від 13 вересня 2023 року, ОСОБА_1 , код НОМЕР_3 , для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer». Отримувач - ОСОБА_1 .

Згідно із довідкою ТОВ «ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» №192646766/24052025/Э від 24 травня 2025 року на платіжну картку 5168-75XX-XXXX-5193 перераховано кошти у розмірі 20 000,00 грн., дата проведення платіжної операції надавачем платіжних послуг: 13 вересня 2023 року 18:36:14. Особа Отримувача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

На виконання ухвали суду АТ КБ «Приватбанк» надіслав на адресу суду лист №20.1.0.0.0/7-250904/74158-БТ від 11 вересня 2025 року, яким підтвердив, що картку № НОМЕР_1 емітовано на ім`я ОСОБА_1 . Також банк надав виписку по картковому рахунку відповідача.

Згідно із вказаною випискою за період 13 вересня 2023 року по 18 вересня 2023 року на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 зараховано 13 вересня 2023 року кошти у розмірі 20 000,00 грн.

28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року.

28 листопада 2019 року ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору продовжився до 31 грудня 2020 року.

31 грудня 2020 року між клієнтом та фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, яка продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. У цій додатковій угоді договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року викладено в новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28 листопада 2018 року та №28/1118-01.

31 грудня 2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. Інші умови договору залишились без змін.

31 грудня 2022 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. Інші умови договору залишились без змін.

31 грудня 2023 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року.

Пунктом 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року визначено, що під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Згідно з п. 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку.

14 листопада 2023 року відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 258 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 41 292,00 грн. (копія долучена до позовної заяви).

Таким чином, право вимоги перейшло від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку, а отже право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 14 листопада 2023 року.

19 грудня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 19/1224-01, за умовами якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача. Строк дії договору до 31 грудня 2024 року.

Пунктом 2.1. розділу 2 (ПРЕДМЕТ ДОГОВОРУ) договору факторингу № 19/1224-01 від 19 грудня 2024 року, ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» Права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 2.1. розділу 2 (ПРЕДМЕТ ДОГОВОРУ) договору факторингу № 19/1224-01 від 19 грудня 2024 року, ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 4.1. право вимоги переходить від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог, по формі установленій в відповідному додатку.

19 грудня 2024 року відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 до договору факторингу № 19/1224-01 від 19 грудня 2024 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 93 144,00 грн. (копія долучена до позовної заяви).

Таким чином, згідно з п. 2.1 договору факторингу № 19/1224-01 від 19 грудня 2024 року, ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» прийняти їх та передати грошові кошти клієнту на умовах договору. Відповідно до п. 1.3 та п. 1.5 цього договору, право вимоги стосується всіх прав клієнта за кредитними договорами і фіксується у реєстрах прав вимоги.

Витяг з реєстру прав вимоги № 1 від 19 грудня 2024 року підтверджує, що право вимоги за кредитним договором № 192646766 від 13 вересня 2023 року відступлено ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на законних підставах, а передача права вимоги відбулося відповідно до умов договору факторингу.

04 червня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклало з позивачем ТОВ «Юніт Капітал» договір факторингу №04/06/25-Ю, за умовами якого до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 600987947 від 21 лютого 2024 року, що підтверджується, актом прийому-передачі реєстру боржників за вказаним договором.

Так, відповідно до п.1.1. за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Згідно з п.1.2 договору перехід від клієнта (ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») до Фактора (позивач) прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2.

Таким чином, відповідно до витягу з реєстру боржників від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 93 144,00 грн. (додаток долучено до позовної заяви). Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору .

На підтвердження переходу права вимоги до позивача, разом з позовною заявою долучено акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року (копію долучено до позовної заяви).

Надані позивачем витяги з реєстру прав вимоги до договорів факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, № 19/1224-01 від 19 грудня 2024 року та №04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року підписані та мають печатки уповноважених осіб, а також містять необхідну інформацію: номер реєстру, номер договору, дата договору, суми заборгованостей, реквізити сторін.

З урахуванням встановлених обставин, задовольняючи позовні вимоги повністю, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів, що відповідач уклав договір із первісним кредитором на погоджених ними умовах. Свої зобов`язання за кредитним договором первісний кредитор виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в розмірі та в порядку, передбаченому договором. Відповідач отримав кредитні кошти, але не виконав свої зобов`язання за кредитним договором. У зв`язку із неналежним виконанням боржником умов зазначеного договору у позивача як кредитора за спірними зобов`язаннями виникло право вимоги стягнути з відповідача заборгованість по кредиту та по відсотках за користування кредитом.

Апеляційний суд не погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із положень частини першої статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За змістом пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

В силу частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 192646766 від 13 вересня 2023 року відповідачем ОСОБА_1 укладено шляхом його підписання разом з додатками електронним підписом з одноразовим ідентифікатором № 6892, введеним 13 вересня 2023 року о 18:35:55.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року в справі № 524/5556/19 дійшов висновку про те, що одноразовим ідентифікатором є комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Відповідно, використання для підписання договорів позики електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який містить тільки комбінацію цифр, узгоджується із вимогами законодавства».

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2023 року у справі № 757/22453/20-ц, від 26 лютого 2024 року у справі № 752/6020/21.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, встановивши, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка відповідачу не належить, дійшов обґрунтованого висновку про факт укладення 13 вересня 2023 року кредитного договору № 192646766.

Подібні правові за змістом висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20, від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21.

За таких обставин доводи апеляційної скарги, щодо неукладення договору відповідачем апеляційним судом відхиляються у зв`язку з їх безпідставністю.

Не є спроможними і посилання в апеляційній скарзі на те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту перерахування коштів, а відповідач заперечує отримання такої суми.

Як уже зазначалось матеріали справи містять довідку ТОВ «ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» № 192646766/24052025/Э від 24 травня 2025 року про перерахування на платіжну картку 5168-75XX-XXXX-5193 коштів у розмірі 20 000,00 грн.

При цьому на виконання ухвали суду першої інстанції АТ КБ «Приватбанк» надало лист № 20.1.0.0.0/7-250904/74158-БТ від 11 вересня 2025 року, яким підтвердило, що картку № НОМЕР_1 емітовано на ім`я ОСОБА_1 . Також банк надав виписку по картковому рахунку відповідача, котра підтверджує одержання коштів відповідачем.

Посилання відповідача на те, що позивачем не доведено його право вимоги за договором кредитної лінії № 192646766 від 13 вересня 2023 року, у зв`язку не доведенням належного правонаступництва, апеляційний суд відхиляє як неспроможні.

Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

За змістом частини першої статті 4 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», який був чинним но момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 2664-III), факторинг вважається фінансовою послугою.

У пункті 5 частини першої статті 1 Закону № 2664-III зазначено, що фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Вимоги до договору про надання фінансових послуг, передбачені в статті 6 Закону № 2664-III.

Так, за змістом частини першої статті 6 Закону № 2664-III, договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання для фізичної особи, найменування та місцезнаходження для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

У постанові КЦС Верховного Суду від 07 січня 2026 року у справі № 727/2790/25 за подібних обставин зроблено висновок що:

допускається відступлення за договором факторингу наявної вимоги та майбутньої вимоги. При цьому для розмежування прав грошової вимоги, що може відступатися на підставі договору факторингу обрано різні критерії. Зокрема, для: (а) наявної вимоги - це строк платежу; (б) майбутньої вимоги - це момент виникнення. Різність критеріїв, які покладені в виокремлення видів, створює складнощі у розумінні як наявної, так і майбутньої вимоги;

наявна вимога - це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (частина перша статті 1078 ЦК України). Втім очевидно, що строк платежу визначає не існування, а тільки можливість здійснення права грошової вимоги. І, звісно, що наявні грошові вимоги не вичерпуються тими, строк платежу яких настав. Оскільки якщо зробити протилежний висновок, то в категорію майбутніх вимог слід віднести будь-які інші права грошової вимоги, навіть ті які існують в зобов`язанні, але їх здійснення залежить від настання умови чи спливу строку. Саме тому до наявних вимог потрібно віднести й «недозрілі» грошові вимоги. «Недозріла» вимога - це різновид наявної вимоги, тобто право грошової вимоги, можливість здійснення якого залежить від настання умови чи спливу строку платежу. Як наслідок наявна та недозріла вимога існують до або в момент укладення договору факторингу;

майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу;

у договорі факторингу необхідно індивідуалізувати право грошової вимоги. Наявна та «недозріла» вимоги мають бути визначені в договорі факторингу з максимальним ступенем конкретності, яка б забезпечувала можливість виокремити такі вимоги від інших вимог клієнта в момент укладення договору факторингу. Для наявної та «недозрілої» вимоги, оскільки вони існують на час укладення договору факторингу, індивідуалізація може полягати, зокрема, у вказівці предмета (розміру чи обсягу вимоги), суб`єктів (як активного - кредитора, так і пасивного - боржника), підстави виникнення (наприклад, договір поставки);

майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення. До цього часу майбутня вимога хоча б якось має пов`язуватися із клієнтом.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року в справі № 753/20537/18 відображений правовий висновок, згідно з яким належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Подані позивачем договори факторингу, протоколи погодження та витяги з реєстру прав вимоги є самостійними та достатніми доказами заявлених вимог. Акти звірки, у свою чергу, виконують допоміжну функцію та додатково підтверджують факт сплати фактором суми фінансування клієнту, що вказує на узгодженість та послідовність правової позиції позивача.

Отже, колегія суддів вважає, що копії договорів факторингу, реєстри прав вимоги, платіжні інструкції щодо оплати фінансування за відступлення прав вимоги, а також акт звірки взаєморозрахунків є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Відтак, позивач набув право вимоги до відповідача на законних підставах і в порядку, визначеному чинним законодавством.

Апеляційний суд вважає, що позивачем повністю доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 192646766 від 13 вересня 2023 року, а доводи відповідача у цій частині повністю спростовуються матеріалами справи.

Посилання в апеляційній скарзі про нарахування відсотків поза межами погодженого строку кредитування, апеляційний суд відхиляє у зв`язку з наступним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, в постановах Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 201/13593/19, від 11 грудня 2024 року у справі № 725/5919/19 та інших).

У пункті 7.3. кредитного договору № 192646766 від 13 вересня 2023 року сторони погодили кінцеву дату повернення (виплати) кредиту 13 жовтня 2028 року.

За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом. Інших витрат позичальника, крім процентів за належне користування кредитом, договором не передбачено (п. 8.1).

Відповідно до п. 8.3.1. договору за період від дати видачі кредиту до 13 жовтня 2023 року (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 135,05 відсотків річних, що на день укладення договору становить 0,37 відсотків від суми кредиту за кожний день користування ним (далі дисконтна процентна ставка).

Відповідно до п. 8.4. договору після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним.

Отже, колегія суддів відхиляє заперечення відповідача про те, що відсотки за кредитним договором первісний кредитор мав право нараховувати лише на протязі 30 днів, тобто до 13 жовтня 2023 року, оскільки при укладенні кредитного договору вона була обізнана про розмір відсотків, порядок їх сплати та інші суттєві обставини договору, і добровільно уклала цей договір, підписавши його без будь-яких застережень, та користувалася отриманими коштами.

При цьому положення укладеного відповідачем кредитного договору № 192646766 від 13 вересня 2023 року є чіткими, конкретно визначеними та такими, що не допускають подвійного тлумачення.

Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2020 року в справі № 559/1605/18 зазначив, що тлумачення статті 627 ЦК України свідчить, що за загальним правилом обсяг договірної відповідальності регулюється в ЦК України нормами, які мають диспозитивний характер. Тобто, сторони при укладенні конкретного виду договору можуть регулювати їх самостійно.

Відтак, з огляду на свободу договору, яка передбачена статтями 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили саме такі умови кредитного договору, підтвердивши свою згоду на такі умови своїми підписами.

При цьому договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, у тому числі їх не оскаржила позичальник відповідач у справі, вони не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню обох сторін.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про протилежне. Так само відповідачем не надано і жодних доказів на підтвердження виконання нею умов кредитного договору та погашення заборгованості.

Разом з тим, апеляційний суд враховує заперечення відповідача у тій частині, що судом першої інстанції не враховано існування обмеження розміру відсотків по споживчих кредитах з 24 грудня 2023 року.

22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Цим Законом, зокрема, внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», яким статтю 8 доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %».

Водночас, згідно з пунктом 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності вказаного Закону, встановлено такі обмеження щодо максимальної денної процентної ставки:

- протягом перших 120 днів не більше 2,5 %,

- протягом наступних 120 днів не більше 1,5 %.

Однак відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон Плюс», доданого до позовної заяви, вбачається, що з 24 грудня 2023 року кредитор продовжував нараховувати відсотки у розмірі 596,00 грн на день, що відповідно складає 2,98 %, та не відповідає вимогам закону.

У цьому контексті апеляційний суд враховує і те, що до апеляційного суду позивачем подано відзив та заяву, зі змісту яких вбачається, що оскільки в розрахунку перші 120 днів застосовується процентна ставка 2,98%, позивач вважає за доцільне зменшити позовні вимоги. А тому слід вважати, що позивач стягує не 93 144,00 грн. а 69 144,00 грн. у зв`язку з перерахуванням процентів відповідно до Закону України «Про споживче кредитування»

Таким чином відповідно Закону України «Про споживче кредитування» нарахування відсотків здійснюються наступним чином:

У період з 24.12.2023 по 09.02.2024 нарахування процентів має здійснюватися таким чином: 20 000,00 грн. (тіло кредиту) * 2,50% (процентна ставка) = 500 грн. (сума за один день користування кредитом)

Тобто загальна сума заборгованості складає 69 144,00 грн. ( 20 000,00 грн. за тілом кредиту, 49 144,00 грн. відсотків за користування кредитом).

Апеляційний суд погоджується з таким розрахунком позивача, а тому доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції змін до законодаства при перевірці розміру заборгованості, що підлягає до стягнення є спроможними.

Відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно положень ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом частини другої цієї статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Юніт Капітал» слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 192646766 від 13 вересня 2023 року у сумі 69 144,00 грн.

За правилами частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпунктів «б» і «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною першою ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» підлягає стягненню судовий збір та витрати на правничу допомогу понесені у суді першої інстанції пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 1792,42 грн. судового збору, 2226,00 грн. витрат на правничу допомогу.

З позивача ТОВ «Юніт Капітал» на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір сплачений при поданні апеляційної скарги пропорційно задоволеним вимогам у сумі 937,46 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, сума до стягнення визначається шляхом зустрічного зарахування. У підсумку, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню різниця у розмірі 859,96 грн. витрат пов`язаних зі сплатою судового збору та 2226,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за Кредитним договором № 192646766 від 13 вересня 2023 року у розмірі 69 144,00 грн., з яких: 20 000,00 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 49 144,00 грн. заборгованість за простроченими процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2226,00 грн. та витрати зі сплати судового збору у сумі 859,96 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. М. Стадник