Справа № 332/296/26
Провадження № 6/466/43/26
У Х В А Л А

24 лютого 2026 року м. Львів

Суддя Шевченківського районного суду м. Львова Торська І.В., перевіривши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», заінтересована особа: Акціонерне товариство "Ідея Банк", ОСОБА_1 , приватний виконавець Хохлов Кирило Костянтинович, про заміну сторони виконавчого провадження, -

в с т а н о в и л а :

17.02.2026 на адресу Шевченківського районного суду м. Львова на підставі ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2026 року надійшли матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», заінтересована особа: Акціонерне товариство "Ідея Банк", ОСОБА_1 , приватний виконавець Хохлов Кирило Костянтинович, про заміну сторони виконавчого провадження для розгляду за підсудністю.

Ухвала мотивована тим, що відповідно до інформації про виконавче провадження №65573033, боржник ОСОБА_1 отримує дохід від ТзОВ "КС РІТЕЙД", адреса якого згідно відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є м. Львів, вул. Шевченка, будинок 17, що в розумінні ст.ст. 24,68 ЗУ "Про виконавче провадження" і є місце виконання спірного виконавчого документа.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа 332/296/26 передана для розгляду судді Торській І.В.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Разом з тим, перевіривши матеріали заяви судом встановлено наступне.

Підсудність у цивільному судочинстві - це розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ. Підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа. Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 446 ЦПК України визначено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Відповідно до ст. 90 Закону України «Про нотаріат», стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема виконавчих написів нотаріусів.

З наданих заявником доказів вбачається, що 14.04.2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 19665, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором.

Постановою Приватного виконавця Хохловим Кирилом Костянтиновичем від 26.05.2021 року відкрито виконавче провадження № 65573033 на підставі вищевказаного виконавчого напису.

У вказаній постанові адреса боржника ОСОБА_1 вказана: АДРЕСА_1 .

Так, місце виконання рішення визначене ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Аналізуючи викладене, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Можливість відкриття виконавчого провадження за місцем роботи боржника надана лише державному виконавцю, а місцем виконання у приватного виконавця є виключно місце проживання, перебування боржника - фізичної особи або місцезнаходження його майна.

З наданих заявником матеріалів вбачається, що виконавче провадження було відкрито за місцем проживання (перебування) боржника і в процесі примусового виконання приватним виконавцем звернуто стягнення на заробітну плату боржника.

Таким чином, твердження, що місцем виконання у виконавчому провадженні ВП № 65573033 є місце роботи боржника є помилковим.

Відповідно до відповіді №2376941 від 24.02.2026 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження ТзОВ "КС РІТЕЙД" зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , нежиле приміщення 73В.

Згідно відповіді №2377166 від 24.02.2026 з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан та доходи, за вказаними параметрами: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 - реєстраційні дані фізичної особи не відповідають інформації, яка міститься у даному Реєстрі.

На запит суду щодо інформації про наявність нерухомого майна, відомостей про місце реєстрації або проживання як внутрішньо переміщеної особи за вказаними параметрами ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 - інформації не знайдено.

Згідно з матеріалами заяви, боржник ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відомостей про місцезнаходження майна ОСОБА_1 або її роботи на території Шевченківського районного суду м. Львова, які входять до поняття «місце виконання рішення», матеріали заяви не містять.

Отже, суд дійшов висновку про те, що вказана справа не підсудна Шевченківському районному суду м. Львова та підлягає передачі до суду за місцем проживання боржника, яке входить до поняття «місце виконання рішення».

Відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Згідно положень статті 378 ЦПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

При цьому, відповідно до частини першої та третьої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, ухвалення Шевченківським районним судом м. Львова рішення за результатами розгляду заяви, яка не підсудна цьому суду, не відповідатиме критеріям судового рішення, які визначені статтею 263 ЦПК України, та є підставою, передбаченою ст. 378 ЦПК України, для його скасування.

Принцип законного судді нерозривно пов`язаний з правом особи на повноважний, компетентний суд. Відповідно до статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Суд не тільки вправі, а й зобов`язаний ухилитися від розв`язання справ, йому не підсудних.

Відповідно до частини третьої статті 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги, не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Враховуючи, що розгляд справи не розпочато, а згідно з ч. 1 ст. 378 ЦПК України порушення правил підсудності є підставою для скасування рішення і передачі справи на новий розгляд, суддя доходить до висновку, що дана заява не підсудна Шевченківському районному суду міста Львова.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 серпня 2019 року у справі № 855/364/19 (провадження № 11-871ав19) суд дійшов наступних висновків: «Розгляд судом предметно непідсудної йому справи може призвести до ухвалення незаконного рішення, обмежити право кожного на судовий захист належним судом, позбавити можливості скористатися правом на апеляційне чи касаційне оскарження рішення.

Отож, з наведеного можна підсумувати, що якщо суд першої інстанції помилково чи неправильно направив до суду тієї самої інстанції справу, яка за предметом спору, суб`єктним складом учасників, характером спірних правовідносин відноситься до його підсудності, а суд, якому була направлена справа (позовна заява), повернув її назад як направлену внаслідок порушення правил підсудності, то рішення суду, який повернув справу адресанту, не може розцінюватися як ознака спору щодо підсудності чи порушення заборони про передавання справ.

Таке рішення суду свідчить про виконання вимог процесуального закону щодо забезпечення дієвості і обов`язковості положень інституту підсудності справ і є реалізацією гарантії кожного на розгляд справи судом, встановленим законом. Таке рішення є виконанням вимог закону»

За наведених обставин, суддя дійшла висновку, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», заінтересована особа: Акціонерне товариство "Ідея Банк", ОСОБА_1 , приватний виконавець Хохлов Кирило Костянтинович, про заміну сторони виконавчого провадження, не підсудна Шевченківському районному суду м. Львова та підлягає направленню за підсудністю до Заводського районного суду м. Запоріжжя, тобто за місцем виконання виконавчого напису.

Суд акцентує увагу на тому, що дана ухвала не є відступом від дотримання принципу недопустимості спорів про підсудність, а є ухвалою, яка визначає встановлений законом суд, гарантування розгляду справи яким, є основою практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») щодо належної юрисдикції судових органів.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що кожен має право на суд, встановлений законом, тобто відповідний орган повинен мати повноваження вирішувати питання, що належать до його компетенції, на основі принципу верховенства права (рішення ЄСПЛ від 29 квітня 1988 року у справі «Белілос проти Швейцарії»); юрисдикцію суду має визначати закон (доповідь Європейської комісії від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії»).

З врахуванням наведеного, матеріали заяви слід передати на розгляд Заводського районного суду м. Запоріжжя

Керуючись ч. 1 ст. 27, ст.ст. 28, 31, ч. 9 ст. 187, ст.ст. 258-261, 433 ЦПК України, суддя,-

п о с т а н о в и л а :

матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», заінтересована особа: Акціонерне товариство "Ідея Банк", ОСОБА_1 , приватний виконавець Хохлов Кирило Костянтинович, про заміну сторони виконавчого провадження - скерувати за підсудністю до Заводського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складення).

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому даної ухвали суду.

Суддя: І. В. Торська