Справа № 487/538/26
н/п 2-з/490/55/2026
ЦЕНТРАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. МИКОЛАЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на частку боржника в загальному майні подружжя,

ВСТАНОВИВ:

24.02.2026 року до Центрального районного суду м. Миколаєва одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на частку боржника в загальному майні подружжя, надійшла заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову, в якому позивач просив:

1. Вжити заходів для забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, а саме:

- на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

- на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1;

- на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

2. Заборонити будь-які дії з відчуження цього майна.

3. Звернути стягнення на це майно в майбутньому на користь ОСОБА_1 в рамка виконавчого провадження №61435419.

В обгрунтування заяви позивач зазначив, що на сьогоднішній день відповідач, ОСОБА_2 , ухиляючись від виконання зобов`язань, укладанням фіктивних угод передав права на усе належне йому рухоме та нерухоме майно іншим особам, з метою унеможливлення виконання рішень суду та постанов державного виконавця про стягнення боргу на його користь.

При цьому, ОСОБА_1 вказав, що оскільки ОСОБА_2 , ухиляючись від виконання постанов державного виконавця, за допомогою фіктивних правочинів, приховує своє майно, позивач вирішив скористатися своїм правом про виділення частки боржника, ОСОБА_2 , із загального майна подружжя ОСОБА_4 для звернення стягнення на неї.

Позивач стверджує, що своє загальне майно подружжя ОСОБА_4 теж приховує за допомогою фіктивних правочинів. Отже, 22.01.2026 р. він звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати правочини, якими ОСОБА_3 вивела майно, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1; квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, із спільної сумісної власності подружжя, недійсними, та подальшого звернення стягнення на ці квартири на його користь в рамках виконавчого провадження №61435419.

За такого, позивач зазначає, що вважаючи на те, що махінації з рухомим та нерухомим майном є сталою схемою ухиляння сім`єю відповідачів від виконання рішення судів та постанов державного виконавця, що вже доказано в трьох судових справах, звертається до суду з клопотанням про забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, які є предметом цього позову.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.02.2026 року дану заяву передано на розгляд судді Саламатіну О.В.

Дослідивши подану заяву та додатки до неї, суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачем і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-кого з осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи питання щодо доцільності забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, суддя також враховує правову позицію Верховного Суду України.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз`яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Необхідність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення має визначатися фактичними обставинами справи, які свідчитимуть про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Така правова позиція щодо вирішення питання про співмірність забезпечення позову викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № (провадження № 14-729цс19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з наслідками демонтажу будинку та заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

В рішенні від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що втручання у право особи, захищене статтею 1 Першого протоколу, має бути виправданим. У цьому зв`язку Суд наголошує на необхідності підтримання "справедливої рівноваги" між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе "особистий і надмірний тягар" (див. рішення у справі Брумареску, п. 78).

Згідно інформації з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відповідачка ОСОБА_3 є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 та квартири за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1.

В заяві про забезпечення позову позивач посилався на існування ризику подальшого ускладнення чи унеможливлення виконання рішення. Дані ризики обґрунтовані тим, що предметом спору є визнання правочинів, якими ОСОБА_3 вивела майно, а саме вищевказані квартири із спільної сумісної власності подружжя, недійсними, та подальшого звернення стягнення на ці квартири на його користь в рамках виконавчого провадження №61435419. Зважаючи на предмет спору, відповідачка може здійснити подальше відчуження належних їй на праві власності квартир, з метою ухилення від виконання можливого рішення суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.

Також під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Зважаючи на те, що між сторонами дійсно виник спір щодо дійсності договорів дарування та купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, з урахуванням підстав та змісту позову, та наявності загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, позовним вимогам, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заяви про забезпечення позову та накладення арешту на квартири: за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 та за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1.

Накладення арешту на квартири не є позбавленням права власності на неї відповідачки, зважаючи на що, з урахуванням встановлених обставин, накладення арешту на квартири є виправданим, а рішення про накладення арешту є таким, що підтримує "справедливу рівновагу" між загальним інтересом відповідача по справі та захистом прав позивача.

Щодо накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, суд зазначає наступне.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна - це перешкода у вільному розпорядженні майном.

Під арештом майна слід розуміти заборону розпоряджатися майном, що належить відповідачу, а в певних випадках - і користуватися ним. Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб (постанова Верховного Суду від 13.12.2023 року у справі № 522/21977/21).

У постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20 (провадження № 61-17180св20) вказано, що «при задоволенні заяви позивача про накладення арешту на нерухоме майно та заборони його відчуження, суди не звернули уваги, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що не належить відповідачу. Тому є помилковим накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі».

Верховний Суд у постанові від 30.07.2025 року у справі № 752/22157/20 дійшов висновку, що задоволення судом заяви про забезпечення позову фактично було вирішено питання про права та охоронювані законом інтереси особи, яка є власником арештованого нерухомого майна та не є стороною у цій справи, що є недопустимим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно інформації з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 є ОСОБА_5 , на підставі договору купівлі-продажу №35 від 18.02.2021 року, засвідченого приватним нотаріусом Миколаївського МНО Миколаївської області Юрловою Т.Г.

Отже, позивач просить застосувати заходи забезпечення позову до майна, яке не належить відповідачам, а належить особі, яка не учасником справи № 487/538/26, що, виходячи з позиції Верховного Суду, є недопустимим.

Стосовно вимог заяви позивача про забезпечення позову шляхом заборони будь-які дії з відчуження вказаного в заяві майна, суд зазначає, що в даному випадку такий вид забезпечення позову, як накладення арешту є достатнім для забезпечення виконання можливого рішення суду у даній справі, а тому підстав для застосування інших вказаних у заяві засобів забезпечення позову не вбачає.

Щодо вимоги заяви про звернення стягнення на вказане в заяві майно в майбутньому на користь ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження №61435419, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, однією із вимог є виділ в натурі 1/2 частку ОСОБА_2 із загального майна подружжя ОСОБА_4 для звернення стягнення на ці частки на користь ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження №61435419.

Тобто, із змісту позовної заяви та заяви про забезпечення позову вбачається, що один із обраних позивачем спосіб забезпечення позову фактично наперед вирішує питання, які стосуються розгляду частини позовних вимог по суті, оскільки беззаперечно пов`язаний з предметом спору, що відповідно до вимог статті 150 ч.10 ЦПК України є недопустимим. Отже, обраний позивачем спосіб забезпечення позову у вигляді звернення стягнення на майно є тотожним задоволенню частини заявлених вимог, що прямо заборонено процесуальним законом.

Згідно з положеннями ч. 6 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково

За такого, розглянувши заяву позивача про забезпечення позову і не вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог по суті, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви частково та накладення арешту на квартири: за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 та за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1. В іншій частині вимог заяви слід відмовити.

Суд враховує, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Згідно ч.1 ст.157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 149-153, 157, 258, 260, 261, 263, 353 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на частку боржника в загальному майні подружжя - задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно:

- квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

- квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1.

В іншій частині вимог заяви відмовити.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.В. Саламатін