Справа № 456/3467/21
Провадження № 2/456/286/2026
УХВАЛА

про відмову у закритті провадження

27 лютого 2026 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Яніва Н. М. ,

з участю секретаря судового засідання Сунак Н.М.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , як правонаступниці ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа державний нотаріус Стрийської державної нотаріальної контори Костур Уляна Тарасівна про розірвання спадкового договору,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Стрийського міськрайонного суду перебуває цивільна справа за позовом позовом ОСОБА_1 , як правонаступниці ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа державний нотаріус Стрийської державної нотаріальної контори Костур Уляна Тарасівна про розірвання спадкового договору.

Представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат Андрейків Ю.Я. подав до суду заяву, у якій просить закрити провадження у даній справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. В обґрунтування даного клопотання зазначає, що у провадженні Стрийського міськрайонного суду Львівської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання спадкового договору. Рішення у даній справі ухвалено 27.04.2023 року та таке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 21.05.2024 та набрало законної сили. Додатково зазначає, що хоча постанову суду апеляційної інстанції оскаржено до Верховного Суду, дана постанову дію не призупинила та підлягає виконанню. За таких обставин, просить суд вирішити питання про закриття провадження у справі.

Позивачка ОСОБА_1 , як правонаступниця ОСОБА_2 , у свою чергу подала до суду заперечення на таку заяву представника відповідача та просила відмовити у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що попереднє рішення у справі №456/1451/22 про визнання спадкового договору недійсним, не створює преюдиційності, оскільки не встановлює дійсність спадкового договору як юридичний факт, а також відсутня тотожність предмета, підстав і сторін спору. Додатково вказує, що в ухвалах про відмову у задоволенні відводу судді Яніва Н.М. уже встановлено, що справи які раніше розглядалися та дана справа маються різний предмет спору та процесуальний статус сторін.

В судове засіданні представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат Андрейків Ю.Я. не з`явився, однак в своїх заявах просив розгляд справи проводити у його відсутності, заяву про закриття провадження у справі підтримав та просив таку задовольнити, з підстав викладених у ній.

Представник позивачки Божко О.І., як правонаступниці ОСОБА_2 , - ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав заперечення подані його довірителькою та просив відмовити у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позицію сторін, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Необхідність застосування вказаних норм права зумовлена неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто, коли позови збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами й обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Отже, закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України можливе за умов, наявності водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч.2 ст. 256 ЦПК України).

Крім того, заборона розгляду тотожного позову випливає і з принципу правової визначеності.

Верховний Суд в своїй постанові від 25 квітня 2019 року у справі №540/406/19 зазначив, що чи мала кількість справ, які є в провадженні суду/судів, ще не є достатньою підставою для того, щоб вважати ці справи типовими. У контексті цього звернення колегія суддів також звертає увагу на те, що поняття «аналогічні» вимоги і підстави позову не можна ототожнювати з поняттям «однакові» вимоги і підстави позову. Окрім цього, Верховний Суд в своїй постанові від 22 травня 2019 року у справі №640/7778/18 (провадження № 61-48585св18) зазначив, що закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Аналогічні правові позиції викладені 19 січня 2022 року Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 766/4505/20, провадження № 61-14440св21 (ЄДРСРУ № 102634351), від 21 грудня 2021 року Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 295/983/21, провадження № 61-13906св21 (ЄДРСРУ № 102149078), від Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2021 року в рамках справи № 522/11482/20, провадження № 61-12240св21 (ЄДРСРУ № 101712079) та від 15 листопада 2021 року у справі № 428/9280/20, провадження № 61-12194св21 (ЄДРСРУ № 101064311).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 вказано, що предмет позову це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 640/9380/19, від 15 листопада 2021 року у справі № 428/9280/20, від 21 грудня 2021 року у справі № 295/983/21.

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору (05 жовтня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 522/8873/22, провадження № 61-8140св23 (ЄДРСРУ № 114020959).

Так, судом встановлено, що в провадженні Стрийського міськрайонного суду на розгляді вже перебувала аналогічна справа №456/1451/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог державний нотаріус Стрийської державної нотаріальної контори, приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Бораковська Оксана Ярославівна про визнання спадкового договору від 23.09.2014 року. Рішенням Стрийського міськрайонного суду від 27.04.23 року в задоволенні даного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Дане рішення Стрийського міськрайонного суду від 27.04.23 року було предметом апеляційного перегляду Львівським апеляційним судом за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .. Але за результатами апеляційного перегляду Львівським апеляційним судом 21.05.2024 року винесено постанову якою відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Стрийського міськрайонного суду від 27.04.23 р. залишено без змін.

При цьому в резулютивній частині даної постанови суд чітко зазначив, що постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Поряд з цим судом встановлено, що у даній справі, що розглядається, предметом позову є розірвання спірного спадкового договору.

Тобто, у справі № 456/145122 предметом позову було визнання спадкового договору недійсним, тоді як у справі № 456/3467/21 предметом позову є розірвання спадкового договору. Зазначені вимоги є різними за своєю правовою природою, змістом та правовими наслідками. Визнання договору недійсним спрямоване на встановлення його недійсності з моменту укладення та застосування наслідків недійсності правочину, тоді як розірвання договору має наслідком припинення зобов`язань на майбутнє у зв`язку з обставинами, передбаченими законом або договором. Отже, у зазначених справах відсутня тотожність предмета позову, що саме по собі виключає можливість закриття провадження.

Крім того, відсутня й тотожність сторін. У справі № 456/1451/22 позивачем є ОСОБА_1 , тоді як у справі № 456/3467/21 первісним позивачем була ОСОБА_2 , яка померла під час розгляду справи, після чого ОСОБА_1 вступила у процес як її правонаступниця. Процесуальне правонаступництво не свідчить про первісну тотожність суб`єктного складу сторін у двох справах, оскільки на момент звернення до суду з позовом у справі № 456/3467/21 позивачем була інша особа. Таким чином, суб`єктний склад у зазначених справах не є повністю тотожним у розумінні пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Навіть за умови, що підстави позову у двох справах можуть збігатися, така обставина не є достатньою для закриття провадження, оскільки закон вимагає одночасної тотожності всіх трьох елементів. Оскільки у даному випадку відсутня як тотожність предмета позову, так і повна тотожність сторін, правові підстави для закриття провадження у справі № 456/3467/21 на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України відсутні.

За наведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для закриття провадження у даній справі за п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 255, 256 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника відповідачки ОСОБА_3 адвоката Андрейківа Ю.Я. про закриття провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Назар ЯНІВ