Провадження № 2/727/212/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого-судді: Одовічен Я.В.

за участю секретаря: Зінич О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Таліон Плюс » звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалося на 17.12.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №449299293 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.

Вказував, що відповідач під час підписання договору ознайомився з усіма умовами, на яких здійснюється кредитування та загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов`язаних із користуванням кредиту та самостійно обрав умови кредитування, викладені в Договорі, виявивши волю на вступ у договірні відносини шляхом його підписання та отримання кредитних коштів у тимчасове користування.

Згідно умов кредитного договору, первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 13500 гривень на банківську карту №4149-49XX-XXXX-1690 відповідача, яку останній вказав у заявці при укладенні кредитного договору.

Відповідно до умов розділу 2 договору Товариство зобов`язалося надати відповідачу кредитні кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», що є невід`ємною частиною договору, текст яких розміщений на сайті Товариства: www.moneyveo.ua.

Згідно розділу 8 договору, відповідач за користування кредитними коштами зобов`язаний сплачувати Товариству проценти за його користування. Загальні витрати та загальна вартість Кредиту за Договором залежить від обраної моделі поведінки Відповідача і прораховується в порядку описаному у Розділі 8.

Проценти за користування кредитом є платою за користування позичальником наданою йому сумою грошових коштів, належних кредитодавцю. Процентна ставка за користування кредитом є базовою процентною ставкою. Процентна ставка за договором є фіксованою і не підлягає зміні кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для позичальника. Разом з тим, кредитодавець має право в односторонньому порядку зменшити загальну вартість кредиту для позичальника, що не є зміною істотних умов цього договору.

Базова процентна ставка складає 0,98 %в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 357,70 відсотків річних. Кінцева дата повернення кредиту - 16.01.2030 року.

Відповідно до п. 9.1.1.7. договору у разі затримання відповідачем сплати частини кредиту та/або процентів за користування кредитом щонайменше на один місяць новий кредитор має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення відповідача про дострокове припинення договору. При цьому договір вважається розірваним з моменту відправлення відповідного повідомлення, в тому числі на електронну пошту відповідача.

Відповідач зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконує, у зв`язку з чим, відповідно до п. 9.1.1.7. договору, ТОВ «Таліон Плюс» було достроково розірвано Договір шляхом направлення Відповідачу відповідного повідомлення.

З 13.09.2025 року припинилося право позивача щодо нарахування процентів за користування кредитом, передбачених договором.

Зобов`язання зі сторони кредитора за договором виконані в повному обсязі, в свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду (12.11.2025 року) заборгованість відповідача перед позивачем становить 47582 грн. 05 коп.

22.04.2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №МВ-ТП/32.

Згідно з п. 4.1. договору факторингу наявне право вимоги переходить від Товариства до позивача з моменту підписання Реєстру прав вимоги.

Відповідно до умов договору факторингу, фактор зобов`язався сплатити клієнту суму фінансування відповідно до реєстру переданих прав грошової вимоги.

Загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за кредитним договором №449299293 від 17.12.2024 року, становить 40832 грн. 57 коп., яка складається з наступного: 13498 грн. 93 коп. - заборгованість по тілу кредиту; 27333 грн. 61 коп. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Просив позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №449299293 від 17.12.2024 року у розмірі 40832 грн. 57 коп. та понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 08.01.2026 року по справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Також, вказаною ухвалою, за клопотанням позивача судом було витребувано докази.

Представником відповідача було подано відзив на позов. У відзиві представник вказав, що відповідач не заперечує обставин про укладання кредитного договору №449299293 від 17.12.2024 року та отримання грошових коштів у розмірі 13500 гривень. Однак повідомляє, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, це підтверджується довідкою переселенця №7726-. Відтак, на відповідача з 11.08.2022 року поширюються положення Закону України «Про внутрішньо переміщених осіб».

Зазначив, що відступлення (продаж, передання) права вимоги за кредитним договором та/або договором позики, позичальником за яким є внутрішньо переміщена особа, визначена частиною першою цієї статті, без згоди боржника забороняється. Однак позивачем до позовної заяви не долучено згоди боржника внутрішньо переміщеної особи про відступлення права вимоги. Тому, до позивача не перейшло право вимоги за кредитним договором № 449299293 від 17.12.2024 року.

Оскільки ОСОБА_1 наразі є внутрішньо переміщеною особою, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 9-2 Закону України «Про внутрішньо переміщених осіб» вбачаються підстави для нарахування і стягнення відсотків за користування кредитними коштами за самою мінімальною ставкою, визначеною договором. Просить зменшити розмір надмірно нарахованих відсотків за договором №449299293 від 17.12.2024 року до 5 232 грн. 34 коп. з огляду на статус внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 .

Щодо витрат на правову допомогу присив зменшити їх до 2000 гривень.

У задоволенні позовних вимог просив відмовити.

11.02.2026 року представником позивача було подано відповідь на відзив. Вказував, що ухвалою суду від 08.01.2026 року встановлено строк для подання відзиву. Представник відповідача стверджує, що отримав ухвалу 03.02.2026 року, проте не надає до відзиву жодних доказів цієї дати (копії конверта чи трекінгу).

Оскільки відповідачем не надано доказів поважності причин пропуску строку та не заявлено клопотання про його поновлення, сторона позивача наполягає на застосуванні наслідків, передбачених ст. 126 ЦПК України.

Звернув увагу, що хоч відповідач і має статус внутрішньо переміщеної особи, однак на неї не поширюються положення частин першої - п`ятої статті 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» з наступних причин.

Частиною 6 статті 9-2 Закону визначено, що положення частин першої - п`ятої поширюються виключно на кредитні договори та договори позики, укладені до дати початку тимчасової окупації з позичальниками, які після зазначеної дати залишили або покинули своє місце проживання на тимчасово окупованій російською федерацією території України або укладені до 14 квітня 2014 року з позичальниками, які після зазначеної дати залишили або покинули своє місце проживання на території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях.

Як вбачається з довідки переселенця № 7726- від 11.08.2022 року місце народження ОСОБА_1 - Житомирська область Баранівський район, м.Баранівка, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання перебування - АДРЕСА_2 . Тобто, на підставі даної інформації, можна зробити висновок, що відповідач є переселенцем з Житомирської області Баранівського району, м.Баранівка.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28.02.2025 № 376 затверджений Перелік територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.

Згідно Наказу тимчасово окупованими на території Житомирської області в період починаючи з 24.02.2022 року до 04.04.2022 року були села Вільхова, Грезля, Давидки, Нова Радча, Радча, Ровба, Рубежівка, Стара Радча, Тичків. Всі ці села належать до Народицької селищної територіальної громади Коростенського району. Інформація про інші тимчасово окуповані населені пункти Житомирської області в Наказі відсутня, а тому м. Баранівка, Баранівського району Житомирської області не було тимчасово окуповане російською федерацією, а також не було територією ведення або можливого ведення бойових дій.

У той же час, 11.08.2022 року, відповідачу було видано довідку переселенця №7726-,. Отже, саме з 11.08.2022 року ОСОБА_1 має статус внутрішньо-переміщеної особи.

Як вбачається з договору кредитної лінії № 449299293, який є предметом даного спору, він був укладений 17.12.2024 року, тобто майже через два з половиною роки після набуття відповідачем статусу внутрішньо-переміщеної особи, а тому беручи до уваги дану обставину, відповідач на підставі частини 6 статті 9-2 Закону не має права на пільги передбачені положенням частин першої - п`ятої статті 9-2 Закону.

Вказував, щоТОВ «Таліон Плюс» у позовній заяві не заявляє до стягнення жодних штрафних санкцій, пені чи неустойки. До складу ціни позову виключно: тіло кредиту (основна сума боргу) та проценти, нараховані в межах строку дії кредитного договору.

Пунктом 7.3 кредитного договору чітко визначено кінцеву дату повернення (виплати) Кредиту 16.01.2030 року. Таким чином, нараховані проценти є платою за користування грошовими коштами в межах погодженого сторонами строку та на підставі статті 1048 Цивільного кодексу України, а не санкцією за прострочення виконання зобов`язання.

Отже, аргументи відповідача щодо необхідності перерахунку суми боргу на підставі статусу ВПО є безпідставними та не стосуються предмета спору.

Просив залишити без розгляду відзив ОСОБА_1 на позовну заяву ТОВ «Таліон Плюс» у справі № 727/14378/25 у зв`язку з пропуском процесуального строку на його подання та відсутністю доказів поважності таких причин.

Позовні вимоги викладені в позовній заяві до ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позов підтримав.

Відповідач ті її представник у судове засідання не з`явилися. Представник відповідача подав до суду заяву, в якій розгляд справи просив проводити у відсутності відповідача та його відсутності. Вимоги з приводу відмови у задоволенні позовних вимог підтримує в повному обсязі.

Згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного.

Як було встановлено судом, 17.12.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №449299293 (а.с.25-36).

Згідно п.2.1 кредитного договору, за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та комісією за надання кредиту відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів та банківських матеріалів у кредит товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога».

Загальний розмір кредиту за цим договором становить 6000 гривень. Разом із тим позичальнику на умовах та у порядку, що передбачені цим договором, можуть бути надані додаткові грошові кошти у кредит шляхом надання додаткових траншів (п.2.2 кредитного договору).

Відповідно до п.2.3 кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором у розмірі, що дорівнює загальному розміру кредиту 17.12.2024 року (що є датою надання кредиту).

Другий та решта траншів за договором можуть бути надані позичальнику протягом Дисконтного періоду кредитування на умовах, передбачених цим Договором. Надання кожного додаткового траншу за договором збільшує загальний розмір кредиту на суму такого траншу (п.2.4 кредитного договору).

Згідно п.2.5. кредитного договору, кредит надається з метою задоволення поточних споживчих потреб позичальника (не цільовий кредит), окрім участі в азартних іграх.

Відповідно до п.3.1 кредитного договору, позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може отримати черговий транш у рамках кредитної лінії, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. договору. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії та строк дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором.

Сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав (зокрема неустойки), за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена (п.3.2 кредитного договору).

У пункті 5.1 кредитного договору сторони погодили, кожен окремий транш за цим Договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця, на рахунок позичальника, використовуючи реквізити Платіжної картки 4149-49XX-XXXX-1690, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за договором.

Згідно п.6.1 кредитного договору, позичальник в будь-який час, протягом дисконтного періоду дії договору, може отримати черговий транш в межах визначеного кредитодавцем максимально доступного позичальнику розміру кредиту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, в тому числі при частковому погашенні Кредиту. Повернення кредиту в повному обсязі позбавляє права позичальника отримати нові транші, а договір вважається достроково припиненим шляхом його повного виконання.

Рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування - 16.01.2025 року, а саме протягом 30 (тридцять) днів від дати отримання першого траншу позичальником. У разі пролонгації чи поновлення дисконтного періоду рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту зміщується на відповідну дату закінчення дисконтного періоду, визначену за правилами цього договору (п.7.1 кредитного договору).

Відповідно до п.7.3 кредитного договору кінцева дата повернення (виплати) кредиту - 16.01.2030 року.

Пунктом 7.4 кредитного договору передбачено, що проценти за договором сплачуються в наступному порядку: - протягом дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування. У разі продовження позичальником дисконтного періоду кредитування чи поновлення дисконтного періоду, позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення дисконтного періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього договору; - після закінчення дисконтного періоду кредитування, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно.

Згідно п.8.1 кредитного договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у розмірі та порядку, що встановлені цим договором. Інших витрат позичальника договором не передбачено.

Відповідно до п.8.3 кредитного договору, базова процентна ставка складає 0,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 357,70 (триста п`ятдесят сім цілих сім десятих) відсотків річних.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання/припинення його дії, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання (п.11.1 кредитного договору).

Договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразового ідентифікатора BAQU.

20.12.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода до договору №449299293 від 17.12.2024 року, згідно якої сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 3000 грн. 00 коп.

Згідно п.2.1 додаткової угоди, після надання траншу відповідно до цієї додаткової угоди сума кредиту, яка була надана позичальнику за договором та неповернута на момент укладення цієї додаткової угоди, разом із сумою траншу, що видається відповідно до цієї додаткової угоди, буде складати 9000 гривень.

Додаткова угода підписана відповідачем електронним підписом одноразового ідентифікатора 8781.

Крім того, 20.12.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода до договору №449299293 від 17.12.2024 року, згідно якої сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 300 грн. 00 коп.

21.12.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода до договору №449299293 від 17.12.2024 року, згідно якої сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 650 грн. 00 коп.

21.12.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода до договору №449299293 від 17.12.2024 року, згідно якої сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 2050 грн. 00 коп.

Окрім того, 23.12.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода до договору №449299293 від 17.12.2024 року, згідно якої сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 300 грн. 00 коп.

25.12.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода до договору №449299293 від 17.12.2024 року, згідно якої сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 1000 грн. 00 коп.

01.01.2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода до договору №449299293 від 17.12.2024 року, згідно якої сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 200 грн. 00 коп.

Таким чином, з урахуванням всіх укладених між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 додаткових угоди, загальна сума наданого кредиту становить 13500 гривень (а.с.37-47).

Додаткові угоди підписані відповідачем електронним підписом одноразового ідентифікатора.

Згідно підтверджень ТОВ «ПрофітГід» щодо здійснення переказу грошових коштів, ТОВ «ПрофітГід» було здійснено наступні успішні перекази грошових коштів на рахунок оримувача: платник ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 17.12.2024 року здійснило переказ коштів у розмірі 6000 гривень, 20.12.2024 року здійснено переказ коштів у розмірі 3000 гривень та 300 гривент, 21.12.2024 року здійснило перекази коштів у розмірі 650 гривень та 2050 гривень, 23.12.2024 року здійснило перекази коштів у розмірі 300 гривень, 25.12.2024 року здійснило перекази коштів у розмірі 1000 гривень та 01.01.2025 року здійснило перекази коштів у розмірі 200 гривень на платіжну картку № НОМЕР_1 , яка емітована АТ «Приватбанк», призначення переказу перерахування коштів ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) згідно кредитного договору № 449299293 від 17.12.2024 року та додаткових угод до нього.

Заявка на отримання грошових коштів у кредит від 17.12.2024 року містить докладну інформацію щодо ОСОБА_1 , зокрема: дату її народження, індивідуальний податковий номер, номер паспорта і ким виданий, адресу проживання, номер мобільного телефону, електронну адресу, номер банківської картки № НОМЕР_3 (а.с.22зв.).

Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором №449299293 від 17.12.2024 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором за період з 17.12.2024 року по 22.04.2025 року складає 28532 грн. 29 коп., з яких: 13498 грн. 96 коп. - тіло кредиту; 8416 грн. 14 коп. проценти; 6749 грн. 48 коп. - неустойка (а.с.19-20).

22.04.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (фактор) укладено договір факторингу №МВ-ТП/32, зі строком дії до 31 грудня 2025 року (а.с.14-16).

Пунктом 2.1 договору факторингу визначено, що в порядку та на умовах даного договору, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за переліком в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Згідно п.4.1 договору факторингу, наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання реєстру прав вимоги. Майбутнє право вимоги вважається переданим з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує.

У пункті 1.5. договору факторингу зазначено, що реєстр прав вимоги - перелік прав вимог до боржників, що відступаються за цим договором. Реєстр прав вимог має містити перелік кредитних договорів (номер, дата), дані боржників (ПІБ, РНОКПП), розмір (суму) прав вимог, що відступаються за цим договором, розмір (суму) фінансування.

Відповідно до реєстру прав вимоги від 22.04.2025 року до договору факторингу №МВ-ТП/32 від 22.04.2025 року, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до ОСОБА_1 (зазначена під номером 546) за кредитним договором №449299293 від 17.12.2024 року на загальну суму 28664 грн. 58 коп.

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» за кредитним договором №449299293 від 17.12.2024 року, за період з 22.04.2025 року по 12.09.2025 року загальний розмір боргу становить 47582 грн. 05 коп., з яких: 13498 грн. 96 коп. - тіло кредиту; 27333 грн. 61 коп. проценти, 6749 грн. 48 коп. - неустойка (а.с.20зв.-22).

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на електронну адресу відповідача було надіслано повідомлення про відступлення права вимоги (а.с.68зв.).

Позивачем на електронну адресу відповідача було надіслано повідомлення №ТП/449299293 від 13.09.2025 року про дострокове розірвання договору, яким позивачем повідомлено ОСОБА_1 про те, що право вимоги за кредитним договором №449299293 від 17.12.2024 року, перейшло та належить ТОВ «Таліон Плюс». Цим листом ТОВ «Таліон Плюс» повідомило ОСОБА_1 про дострокове розірвання кредитного договору №449299293 від 17.12.2024 року з 13.09.2025 року та про необхідність оплати всієї суми заборгованості в розмірі 47582 грн. 05 коп. (а.с.69).

Пунктом 1 ч.1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Отже, ТОВ «Таліон плюс» у визначеному Законом порядку набуло право вимоги до ОСОБА_1 .

Розглядаючи аргументи, наведені позивачем, суд приходить до наступних висновків.

Так, між сторонами склались правовідносини, що врегульовані нормами цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із дослідженого судом договору кредитної лінії №449299293 від 17.12.2024 року та додаткових угод до нього встановлено, що договір та додаткові угоди укладено в електронній формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Положеннями ч.1, ч.2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно доЗакону України«Про електронні довірчі послуги».

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як було встановлено судом, договір кредитної лінії №449299293 від 17.12.2024 року та додаткові угоди до нього укладено в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписано сторонами, відповідно до вимог ст.12 вказаного Закону, а саме: з боку позикодавця засвідчено кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу, а з боку позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора (BAQU), та за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі.

Із кредитного договору видно, що ОСОБА_1 як позичальник та споживач за договором, ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі, надавши Товариству свої персональні дані (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , номер телефону НОМЕР_5 , електронну пошту, номер платіжної картки 4149-49хх-хххх-1690).

Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону та є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст.525,526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього кодексу.

Згідно наданої інформації на виконання ухвали суду від 08.01.2025 року про витребування доказів, АТ КБ «ПриватБанк» повідомило, що платіжна картка № НОМЕР_3 емітована на ім`я ОСОБА_1 .

Також суду було надано виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 17.12.2024 року по 01.01.2025 року, згідно якої на картковий рахунок ОСОБА_1 17.12.2024 року були зараховані кошти у сумі 6000 гривень, 20.12.2024 року були зараховані кошти у сумі 3000 гривень та 300 гривень; 21.12.2024 року були зараховані кошти у сумі 650 гривень та 2050 гривень; 23.12.2024 року були зараховані кошти у сумі 300 гривень; 25.12.2024 року були зараховані кошти у сумі 1000 гривень та 01.01.2025 року були зараховані кошти у сумі 200 гривень.

Таким чином, у підписаній відповідачем заяві чітко визначені сума кредиту, відсотки за користування кредитними коштами, отже між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Верховний Суд у постановах від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 924/1014/18, від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 639/4836/17 звернув увагу на те, що питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги. Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позичальника безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено в оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора боржник не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору.

Наявні в матеріалах справи розрахунки заборгованості на предмет їх відповідності умовам договорів перевірені судом.

Обставин, які б вказували на помилковість вказаних розрахунків заборгованості судом не встановлено.

Щодо посилань представника позивача на те, що до позивача не перейшло право вимоги за кредитним договором № 449299293 від 17.12.2024 року, оскільки позивачем до позовної заяви не долучено згоди боржника внутрішньо переміщеної особи про відступлення права вимоги суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 4, 6 ст. 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» відступлення (продаж, передання) права вимоги за кредитним договором та/або договором позики, позичальником за яким є внутрішньо переміщена особа, визначена частиною першою цієї статті, без згоди боржника забороняється.

Дія абзацу першого цієї частини не поширюється на кредиторів, віднесених до категорії неплатоспроможних, а також на банки, щодо яких здійснюються процедури виведення з ринку відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Положення частин першої - п`ятої цієї статті поширюються виключно на кредитні договори та договори позики, укладені:

- до дати початку тимчасової окупації з позичальниками, які після зазначеної дати залишили або покинули своє місце проживання на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України;

- до 14 квітня 2014 року з позичальниками, які після зазначеної дати залишили або покинули своє місце проживання на території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

Судом встановлено, що 11.08.2022 року ОСОБА_1 була взята на облік як внутрішньо переміщена особа (а.с.154).

17.12.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №449299293 та додаткові угоди до нього, на підставі яких товариство надала відповідачу кредит у загальному розмірі 13500 гривень, а відповідач зобов`язалася одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені договором.

22.04.2025 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений договір факторингу №МВ-ТП/32, відповідно до якого ТОВ «Тліон Плюс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №449299293.

В обґрунтування своїх доводів позивач зазначає, що перехід права вимоги за договором факторингу №МВ-ТП/32 від 22.04.2025 року не відбулося, оскільки такий укладався без згоди ОСОБА_1 , що є прямим порушенням ч. 4 ст. 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Разом з тим, положення ч. 4 ст. 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» поширюються виключно на кредитні договори та договори позики, укладені до дати початку тимчасової окупації з позичальниками, які після зазначеної дати залишили або покинули своє місце проживання на тимчасово окупованій російською федерацією території України або до 14 квітня 2014 року з позичальниками, які після зазначеної дати залишили або покинули своє місце проживання на території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях.

Однак, як вже було зазначено, кредитний договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 був укладений 17.12.2024 року, в той час, як до укладення дати кредитного договору, а саме 11.08.2022 року, ОСОБА_1 вже була взята на облік як внутрішньо переміщена особа.

Тобто, на позивача не поширюються положення ч. 4 ст. 9-2 між Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», оскільки кредитний договір був укладений після того, як позивач був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа.

Щодо посилань представника відповідача на статус внутрішньо переміщеної особи та положення ст. 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», суд зазначає, що вказана норма обмежує загальну суму процентів для ВПО розміром нарахувань у межах строку кредиту за мінімальною ставкою.

У даній справі встановлено, що процентна ставка є фіксованою (0,98% в день), а узгоджена сторонами загальна вартість кредиту згідно кредитного договору та додаткових угод до нього становить 253770,30 грн. Оскільки заявлена позивачем до стягнення сума процентів у розмірі 27333 грн. 61 коп. нарахована за погодженою ставкою виключно в межах визначеного договором строку та є значно меншою за сукупну вартість кредиту, передбачену умовами договору, підстави для висновку про порушення вимог ст. 9-2 вказаного Закону відсутні.

Щодо посилань позивача на те, що відповідачем пропущено строк подачі відзиву та застосуванні наслідків, передбачених ст. 126 ЦПК України, вуд зазначає наступне.

12.11.2025 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позовна заява була подана через систему «Електронний суд».

Ухвалою суду від 29.12.2025 року вказану позовну заяву залишено без руху, у звязку із тим, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачем було надіслано ОСОБА_1 копію позовної заяви з додатками за зареєстрованим місцем її проживання ( АДРЕСА_3 ).

05.01.2026 року позивачем було направлено відповідачу копію позовної заяви з додатками, що підтверджується довідкою з АТ «Укрпошта» (а.с.122).

Відповідно доч.7 ст.178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 08.01.2025 року провадження у справі було відкрито та встановлено відповідачу строк на подачу відзиву протягом пятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї.

Згідно трекінгу з АТ «Укрпошта» відповідачем не було отримано копію позовної заяви з додатками, яка була їй надіслана позивачем.

Крім того, копія ухвали, яка була надіслана судом ОСОБА_1 повернулася до суду без вручення адресату (а.с.132).

Частиною 2 ст. 126 ЦПК України передбачено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідь на відзив представником позивача було поданого 06.02.2026 року.

Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем копія ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви та додатків до неї були отриманні, суд приходить до висновку, що останньою не пропущено строк на подачу відзиву на позовну заяву.

За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а також враховуючи те, що відповідач не належно виконує свої зобов`язання за укладеним договором й відповідно не надав суду доказів на спростування вказаного, приходить до висновку, що позов ТОВ «Таліон Плюс» є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Окрім цього, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2422 грн. 40 коп.

Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне:

Порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу здійснюється відповідно до статей 134, 137, 141 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

З огляду на статтю 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункти 107-109).

Частина друга статті 141 ЦПК України передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Так, представником позивача до позовної заяви було долучено договір про надання правничої допомоги №5 від 02.12.2024 року, укладений між АО «Ліга юридичний технологій та інновацій» та ТОВ «Таліон Плюс» (а.с.72-76); копію свідоцтва Колінько А.В. про право на заняття адвокатською діяльністю від 22.02.2019 року (а.с.70); ордер на надання правничої допомоги від 02.12.2024 року (а.с.70зв.); довіреність №90/1 від 14.02.2025 року (а.с.71); додаткову угоду № 1776 від 09.10.2024 про надання правової допомоги до договору №5 від «02» грудня 2024 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 09.10.2025 року відповідно до договору про надання правової допомоги № 5 від «02» грудня 2024 року (а.с.77зв.).

Згідно вказаного акту, адвокатське об`єднання виконало, а клієнт прийняв послуги за надання правової допомоги у справі клієнта про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором №449299293 від 17.12.2024 року, згідно договору про надання правової допомоги №5 від «02» грудня 2024 року та додатку до нього.

Також, відповідно до вказаного акту сторони засвідчують, що адвокатське обєднання надало, а клієнт отримав наступні послуги: аналіз фактичних обставин справи, формування доказів; аналіз судової практики; надання юридичних консультацій, кількість витраченого часу - 4 години, вартість послуги 1000 гривень; підготовка та направлення повідомлення про оплату заборгованості (досудова вимога), кількість витраченого часу - 2 години, вартість послуги 500 гривень; підготовка позовної заяви, що включає збір доказів, перевірка, друк та належне засвідчення копій письмових та електронних доказів у справі та направлення копії та доданих до неї документів до суду, кількість витраченого часу 10 годин, вартість послуги 3500 гривень. Загальна вартість наданих послуг 5000 гривень.

У поданому відзиві представник відповідача просив зменшити розмір судових витрат.

Згідно вимог ч.5 ст.137 ЦПК України у разі дотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Даючи оцінку зазначеним вище аргументам, суд враховує їх з огляду на складність справи, ціну справи та її значення для сторін, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тривалість судового провадження та приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу є дещо завищеними та підлягають зменшенню до 4000 гривень.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 549, 610, 611, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-83, 130, 131, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), проживаючої в АДРЕСА_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (ЄДРПОУ - 39700642), що розташоване в м.Чернігів, вул.Жабинського, 13, заборгованість за кредитним договором №449299293 від 17.12.2024 року у розмірі 40832 грн. 57 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (ЄДРПОУ - 39700642) понесені судові витрати у розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Одовічен Я.В.