ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1606/23 Номер провадження 22-ц/814/637/26Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Пилипчук Л. І.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 липня 2025 року, ухвалене в місті Кременчук під головуванням судді Нестеренка С. Г., дата складення повного рішення суду 28 липня 2025 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Приватного підприємства «СТМ» про захист прав споживачів, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом про захист прав споживачів, який обґрунтовано тим, що 24 лютого 2022 року у магазині «Вояж» за 2 500 грн вона придбала акумулятор для свого автомобіля «Мазда 6». У грудні 2022 року внаслідок вимушених зупинок її автомобіля під час руху звернулася до автомайстерні, де їй було повідомлено про те, що придбаний акумулятор має заводські дефекти і тому він неякісно працює.

У магазині, де було придбано товар, підтвердили брак акумулятора, запропонували його замінити на якісний протягом 7-8 днів та надали інший акумулятор у тимчасове користування. 15 березня 2023 року вона звернулася до директора магазину «Вояж» з письмовою претензією, однак до цього часу їй акумулятор не замінили та не повернули його вартість у 2 500 грн.

Вважає, що діями відповідачів їй було спричинено матеріальну та моральну шкоду. Розмір матеріальної шкоди складається із вартості акумулятора у розмірі 2 500 грн, амортизаційних витрат, вартості бензину у розмірі 2 775 грн, що загалом становить 5 275 грн, на які на підставі статті 625 ЦК України нараховано 3% річних у сумі 171,44 грн та інфляційні втрати у сумі 1 250,25 грн. Крім того, вважає, що відповідачі мають сплатити їй пеню у розмірі 2 517,86 грн.

Моральна шкода, яку вона оцінює в 100 000 грн, полягає у завданих їй діями відповідачів нервових переживаннях, постійному стресовому стані та дискомфорту внаслідок неможливості пересуватися на автомобілі.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 травня 2023 року замінено відповідача ОСОБА_3 на належного - ОСОБА_2 (а. с. 45, т. 1).

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 травня 2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог Головне управління Держпродспоживслужби в Полтавській області (а. с. 128, т. 1).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 липня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 147,20 грн віднесено на рахунок держави.

Рішення суду мотивовано безпідставністю, необґрунтованістю та недоведеністю заявлених позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, якій посилаючись на незаконність рішення, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом не надано належної оцінки доказам у справі, якими підтверджується факт придбання у відповідача акумулятора та завдання їй матеріальної і моральної шкоди внаслідок недоліків (браку) товару та невиконання продавцем вимог статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів».

Наголошує, що відповідачем не було надано чек про оплату товару, вимога замінити товар на належної якості виконана не була, кошти повертати відповідач відмовився.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що згідно свідоцтва № НОМЕР_1 від 30.11.1995 відповідач ОСОБА_2 зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності, основний вид економічної діяльності: роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, місце провадження підприємницької діяльності: АДРЕСА_1 (а. с. 141, 142-143, т. 1).

Основним видом діяльності ПП «СТМ», керівником якого є ОСОБА_3 , також є роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, місце провадження підприємницької діяльності: АДРЕСА_1 (а. с. 231-232, т. 1).

Як стверджує позивач ОСОБА_1 , 24 лютого 2022 року вона придбала у магазині «Вояж» акумулятор марки 62-GPEEN вартістю 2 500 грн за готівкові кошти. При продажу акумулятора, продавець вказав, що гарантійний талон на акумулятор знаходився у нього, чек про оплату їй не видали.

24 грудня 2022 року вона звернулася до авто майстерні внаслідок виникнення проблем щодо руху автомобіля, де їй було повідомлено, що акумулятор має заводський дефект. Після її звернення до магазину, в якому придбано акумулятор, їй також було повідомлено про заводський брак акумулятора. Вказаний акумулятор забрали на обмін, зробили відмітку у журналі, пообіцяли замінити через 7-8 днів та надали тимчасовий акумулятор у користування.

15 березня 2023 року позивач звернулася до директора магазину «Вояж» з письмовою претензією, проте до теперішнього часу акумулятор їй не замінили, сплачені за товар кошти у розмірі 2 500 грн не повернули.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 на підставі аналізу та оцінки наданих доказів, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач не довела суду факт укладення між сторонами договору купівлі-продажу товару (акумулятора) та відсутності у зв`язку з цим правових підстав для захисту прав споживача.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові і не потребує перевірки обраного позивачем способу захисту і правової оцінки по суті спору.

Одними з основних засад (принципів) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) вказано, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини перша, друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу (частина перша статті 673 ЦК України).

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар (частина перша статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів»).

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.96 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вказано, що вирішуючи справи про захист прав споживачів у зв`язку з придбанням товарів неналежної якості, суди повинні мати на увазі, що такі вимоги можуть заявляти споживачі, котрі мають на товари квитанції, товарні чи касові чеки або інші письмові документи, а щодо товарів, на які встановлено гарантійні строки, - технічні паспорти чи документи, що їх замінюють.

Втрата зазначених документів, неодержання їх при придбанні товару чи неможливість їх відновлення не позбавляє споживача права доводити факт купівлі-продажу з допомогою свідків.

Проте, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач не надала суду належних та допустимих доказів укладення між сторонами договору купівлі-продажу акумулятора марки 62-GPEEN та не довела факт виникнення спірних правовідносин та порушення її прав, що є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги, що таким доказом є візитна картка магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » із внесеними продавцем записами є безпідставними, оскільки достовірно не підтверджують факт укладення договору та придбання нею товару неналежної якості у відповідачів. Інших доказів, у тому числі показань свідків, позивач суду не надала та відповідних обставин не довела.

Суд першої інстанції, надавши належну правову оцінку наявним у справі доказам, дійшов обґрунтованих висновків про відсутність правових та фактичних підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , що доводами апеляційної скарги не спростовується.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду залишає апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

Л. І. Пилипчук