Дата документу 03.03.2026 Справа № 314/2750/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдинийунікальний№314/2750/23 Головуючий у 1-й інстанції:Капітонов Є.М.
Провадження №22-ц/807/618/26 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Кухаря С.В., Онищенка Е.А., Пантюх Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Цвєткова Андрія Віталійовича на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 грудня 2025 року у справі за позовом Першого заступника керівника Запорізької окружної прокуратури Соколова Максима в інтересах держави в особі Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області, про витребування земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року Перший заступник керівника Запорізької окружної прокуратури Соколов Максим в інтересах держави в особі Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки.

В обґрунтування позову зазначено, що Запорізькою окружною прокуратурою вивчено питання законності набуття у власність громадянами земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що розташовані на території Запорізької області та встановлено факт незаконного набуття ОСОБА_2 та, як наслідок, ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку.

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу земельної ділянки від 01.11.2017 придбала у ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:002:0113, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

На підставі вказаного договору, 01.11.2017 за № 23132736 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 215).

Земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0113, площею 2,0000 га належала ОСОБА_2 на підставі державного акта серії ЯЖ № 496574від 08 вересня 2011 року, виданий на підставі розпорядження Вільнянської районної державної адміністрації від 05 червня 2010 року № 235.

Відповідно до відомостей, зазначених у вказаному державному акті, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00822.

Відповідно до ст. 17 Земельного кодексу України (чинної, на момент видачі державного акта серії ЯЖ № 496574 від 08 вересня 2011) до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Отже, на момент видачі державного акта серії ЯЖ № 496574 від 08 вересня 2011 Прибільському Ю.В. місцеві державні адміністрації були наділені повноваженнями щодо розпорядження землями державної власності.

Листом від 06 серпня 2018 року Вільнянська районна державна адміністрація Запорізької області повідомила, що в документах Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області за 2010 рік розпорядження голови райдержадміністрації від 05 червня 2010 року № 235 не значиться. Крім того, повідомлено, що розпорядження голови райдержадміністрації під №235 видане 08 лютого 2010 року, стосується питання щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки члену с/т «Приозерне» ОСОБА_3 ..

Листом від 17.02.2023 року Архівний відділ Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області повідомив, що розпорядження за № 235 у червні 2010 року головою Вільнянської райдержадміністрації не приймалось. Розпорядження Вільнянської райдержадміністрації Запорізької області № 235 було прийняте 08 лютого 2010, зі змісту копії якого вбачається, що останнє стосується питання надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки члену с/т «Приозерне» ОСОБА_3 .

Таким чином, у державному акті серії ЯЖ № 496574 від 08 вересня 2011 року зазначено відомості, які не відповідають дійсності, а саме неіснуюче розпорядження місцевої державної адміністрації, як підстава передачі земельної ділянки у приватну власність та номер, за яким вказана земельна ділянка мала б бути зареєстрована в Книзі записів, чого фактично здійснено не було. Отже, такий державний акт не є належним документом, що посвідчує право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0113.

З огляду на зазначене, з власності держави незаконно і безпідставно, в порушення вимог ст. ст.16,118 Земельного кодексу України, вибула земельна ділянка сільськогоспо-дарського призначення площею 2,0000 га з кадастровим номером :01:002:0113.

Після видання державного акта серії ЯЖ № 496574та державної реєстрації оспорюваної земельної ділянки за ОСОБА_2 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке здійснено лише 20 жовтня 2017 року за номером запису 22988628, зазначена земельна ділянка була продана ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01 листопада 2017 року, що свідчить про те, що ОСОБА_1 придбала вказану земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером: :01:002:0113в особи, яка не мала права її відчужувати.

В позові зазначено, що на теперішній час належним власником земельної ділянки площею 2,0000 га (кадастровий номер :01:002:0113) має бути Михайлівська сільська рада, оскільки вказана земельна ділянка: 1) належала до земель державної власності; 2) розташована за межами населених пунктів; 3) розташована у межах Михайлівської територіальної громади (на території Михайлівської сільської ради); 4) в силу положень п. 24 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України на теперішній час має належати до земель комунальної власності.

Прокурор обґрунтовує звернення до суду в інтересах держави тим, що Михайлівська сільська рада, на території якої знаходиться спірна земельна ділянка, є одночасно органом, що має повноваження на вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, а також має повноваження контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Разом з тим, Михайлівською сільською радою будь-яких заходів щодо поновлення порушених інтересів держави не вживалось та вживатись не планується. Вказане свідчить, що Михайлівська сільська рада захист інтересів держави не здійснює.

Прокурор зазначає, що належним та ефективним способом захисту в даному випадку є витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,0000 га за кадастровим номером :01:002:0113.

До 20 жовтня 2017 року прокурор не міг знати про вибуття спірної земельної ділянки з державної власності, оскільки до вказаного моменту державна реєстрація права власності на цю земельну ділянку проведена не була, а в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрацію права власності здійснено лише 20 жовтня 2017 року. Ця обставина свідчить про те, що саме 20 жовтня 2017 року розпочався перебіг трирічного строку позовної давності.

Зважаючи, що кінець строку перебігу позовної давності припадав на жовтень 2020 року. Законом України від 30 березня 2020 року №540-ІХ продовжено строки звернення до суду на строк дії карантинну, а постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 дію карантинну на території України продовжено до 30 червня 2023 року, окружною прокуратурою не пропущено строк позовної давності для звернення до суду із вказаною позовною заявою.

На підставі вищевикладеного, прокурор, який діє в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області просив витребувати у ОСОБА_1 на користь Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області земельну ділянку загальною площею 2,000 га, кадастровий номер :01:002:0113, для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 215, номер відомостей про речове право: 23132736). Стягнути з ОСОБА_1 кошти, витрачені у 2023 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави, у розмірі 4026 грн.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 грудня 2023 року залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 червня 2024 року зокрема залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 грудня 2025 року позов задоволено.

Витребувано у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (ідентифікаційний код юридичної особи: 04353238, вул. Слободчикова, буд. 17, село Михайлівка, Запорізький район. Запорізька область. 70030) земельну ділянку загальною площею 2,0000 га кадастровий номер :01:002:0113, для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Михайлівськоїї сільської ради Запорізького району Запорізької області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 215, номер відомостей про речове право: 23132736).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Запорізької обласної прокуратури кошти, витрачені у 2023 на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави, у розмірі 4026, 00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Цвєткова Андрія Віталійовича подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що право власності на спірну земельну ділянку у ОСОБА_2 виникло з моменту державної реєстрації 08.09.2011 року відповідно до норм діючого законодавства. З цього часу почався відлік позовної давності, який на момент подачі позову сплинув. Крім того, при ухваленні рішення судом не враховано, що спірна земельна ділянка була розпайована на підставі рішення Михайлівської сільської ради 24.02.2000 року, що встановлено постановою Запорізького апеляційного суду у справі 314/173/20 від 24.05.2023 року. Звертає увагу, що відповідно до статті 388 ЦК України ОСОБА_1 стала власником майна на підставі статті 330 ЦК України, тому в даному випадку законодавець надає перевагу інтересам добросовісного набувача, а не його власнику. Таким чином прокурор не може витребувати земельну ділянку у ОСОБА_1 через те, що вона є добросовісним набувачем. В матеріалах позовної заяви відсутня постанова прокурора або слідчого про дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000133 від 16 травня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.358 КК України, за фактом підробки підпису на земельних актах, а отже докази якими обґрунтовується підстави як звернення до суду з вимогою про витребування земельної ділянки, є одержаними з порушенням встановленого законом порядку. Судом ігнорувалися всі посилання на належність доказів, посилання на те, що є інші власники, тому органи прокуратури не можуть представляти інтереси, жодних з питань та жодні з фактів зазначених підчас судового засідання представником не були перевірені судом та не було надано оцінку.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Запорізька окружна прокуратура Запорізької області зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Треті особи: ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи ( т. 1 а.с.158, т. 2 а.с. 181, а.с. 185) до апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надали. Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області надало до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, апеляційну скаргу просить залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності третіх осіб: ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції виходив з того, належним та ефективним способом захисту в даному випадку є витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,0000 га за кадастровим номером :01:002:0113. До 20.10.2017 позивач не міг знати про вибуття спірної земельної ділянки із державної власності, оскільки до вказаного моменту державна реєстрація права власності на цю земельну ділянку проведена не була, тому саме 20.10.2017 розпочався перебіг трирічного строку позовної давності, який є подовженим зважуючи на запровадження карантину.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що 08.09.2011 ОСОБА_2 на підставі розпорядження Вільнянської районної державної адміністрації від 05.06.2010 № 235 було видано Державний акт серії ЯЖ № 496574 на право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га, розташовану на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00825 (т.1 а.с.32).

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.11.2017, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 808, придбала у ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:002:0113, для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області (т.1 а.с.39-41).

На підставі вказаного договору 01.11.2017 за № 22988628 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 215).

Відповідно до ст. 17 Земельного кодексу України (у редакції на момент видачі державного акта серії ЯЖ № 496574 від 08.09.2011) до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Отже, на момент видачі ОСОБА_2 державного акта серії ЯЖ № 496574 від 08.09.2011 місцеві державні адміністрації були наділені повноваженнями щодо розпорядження землями державної власності.

Листом від 06.08.2018 за № 2475/01-39 Вільнянська районна державна адміністрація Запорізької області повідомила, що в документах Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області за 2010 рік розпорядження голови райдержадміністрації від 05.06.2010 № 235 не значиться. Розпорядження голови райдержадміністрації під № 235 видане 08.02.2010 й стосується питання щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки члену с/т "Приозерне" ОСОБА_3 (т.1 а.с.42).

Листом від 17.02.2023 за № 07-05/11-П/07-02 Архівний відділ Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області повідомив, що розпорядження за № 235 у червні 2010 року головою Вільнянської райдержадміністрації не приймалось. Розпорядження Вільнянської райдержадміністрації Запорізької області № 235 було прийняте 08.02.2010, зі змісту копії якого вбачається, що воно стосується питання надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки члену с/т "Приозерне" ОСОБА_3 (т.1 а.с.70).

На момент видачі державного акта серії ЯЖ № 496574 від 08.09.2011, за змістом ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчувалось саме державним актом.

Разом з тим, згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України (у редакції на момент видачі державного акта серії ЯЖ № 496574 від 08.09.2011) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 202 Земельного кодексу України (у редакції на момент видачі державного акта серії ЯЖ № 496574 від 08.09.2011) державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель. Державний реєстр земель складається з двох частин: а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; б) поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

Відповідно до п. 161 Порядку ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 № 1021 (чинного, на момент видачі державного акта серії ЯЖ № 496574 від 08.09.2011) державна реєстрація державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди земельної ділянки із земель державної та комунальної власності здійснюється одночасно із державною реєстрацією земельної ділянки. Державна реєстрація здійснюється шляхом внесення відповідних відомостей до Книги записів.

З урахуванням наведених норм законодавства, право власності на земельну ділянку у ОСОБА_2 мало виникнути з моменту державної реєстрації земельної ділянки, яка полягає у внесенні відповідних відомостей про земельну ділянку до книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок, а також до Поземельної книги.

У провадженні Відділення поліції № 2 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000133 від 16.05.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, ч. 4 ст. 358 КК України.

Ухвалою слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 10.12.2019 у справі № 314/3083/18 в рамках вищевказаного кримінального провадження надано слідчому тимчасовий доступ до поземельної книги (усіх аркушів, на яких міститься уся інформація) щодо, зокрема, земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0116, книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю, на право постійного користування землею, договорів оренди землі в частині реєстрації, зокрема, земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0116 та в частині реєстрації, зокрема, державного акта серії ЯЖ № 496543, які зберігаються у Відділі у Вільнянському районі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області (т.1 а.с.44-45).

Листом від 20.01.2020 за № 0-8-0.26-174/105-20 Відділ у Вільнянському районі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області повідомив, що запитувані документи у вказаному відділі не обліковуються (т.1 а.с.44-45).

Ухвалою слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 14.04.2023 у справі № 314/3083/18 в рамках вищевказаного кримінального провадження надано тимчасовий доступ до оригіналів документів з можливістю їх вилучення, які перебувають у володінні Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, а саме до Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, ведення якої здійснювалось Відділом у Вільнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області за період з 01.01.2011 по 31.12.2011 (т.1 а.с.48-49).

На виконання зазначеної ухвали дізнавачем вилучено оригінал Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі серії 1АА № 013944 (т.1 а.с.50-54).

Зі змісту вказаної Книги записів вбачається, що датою відкриття Розділу 1 "Записи державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку фізичних осіб" є 23.03.2011. Датою закриття вказаного розділу 09.08.2011.

Крім того, останнім записом Розділу 1 вилученої Книги записів є запис за порядковим номером 536, який стосується земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на підставі державного акта, виданого 09.08.2011 та щодо якого здійснено державну реєстрацію за реєстраційним номером 00536.

Разом з тим, зі змісту державного акта серії ЯЖ № 496574 вбачається, що він виданий 08.09.2011 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за реєстраційним номером 00822.

Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (лист від 30 березня 2023 року № 10-8-0.6-862/2-23), у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі по Вільнянському району Запорізької області серії 1АА№ 013944 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 496574 не зареєстрований, оскільки Розділ 1 Книги закритий 09 серпня 2011 року. Державна реєстрація державного акта на право власності на земельну ділянку здійснюється одночасно із державною реєстрацією земельної ділянки в порядку, визначеному Порядком ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1021 (в ред. постанови Кабінету Міністрів України № 791 від 20.07.2011). Книга записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі в паперовому вигляді, яка б містила запис про проведення (здійснення) державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 496574 в Головному управлінні Держгеокадастру у Запорізькій області відсутня. Станом на 29 березня 2023 року у місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки земель Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області не обліковується документація із землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровим номером :01:002:0113. Головним управлінням не приймалися накази про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також про затвердження документації із землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельних ділянок ОСОБА_2 . Головне управління не зверталось до суду з позовом, пов`язаним з поновленням порушених інтересів територіальної громади (т.1 а.с.76).

Згідно з листом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 02.06.2023 № 10-8-0.6-1487/2-23 у Головному управлінні Держгеокадастру у Запорізькій області не обліковується поземельна книга в паперовому вигляді, відкрита на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0113. Разом з тим, під час опрацювання запиту, з урахуванням отриманої раніше з ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 14.04.2023 по справі №314/3083/18 інформації, було виявлено, що під реєстраційними номерами у жовтні 2011 року зареєстровані державні акти на інші земельні ділянки. Зазначений факт підтверджується наявними в Головному управлінні в паперовому вигляді Поземельними книгами на земельні ділянки, відкритими 10.10.2011 з наступними кадастровими номерами: :01:003:0553, :01:003:0526, :01:003:0522, :03:003:0289, :02:004:0694, :03:001:0805, :01:003:0529, :01:003:0541, :01:003:0525, :02:004:0080, :01:003:0555, :04:002:0821, :01:003:0523, :01:003:0561, :01:003:0533, :01:003:0517, :01:003:0548 (т.1 а.с.77).

Відповідно до висновку експерта від 23.08.2022 № СЕ-19/108-22/9488-ДД підпис, який міститься в графі "М.П. (підпис) навпроти прізвища ОСОБА_4 " у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 496574, нанесений за допомогою еластичного кліше (факсиміле) печатки. Підпис, який міститься в графі "Начальник Відділу Держкомзему у Вільнянському районі (підпис) навпроти прізвища ОСОБА_5 " у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 496543, нанесений за допомогою еластичного кліше (факсиміле) печатки (т.1 а.с.55-69).

Листом від 07.04.2023 за №1176/01-30 Запорізькою районною державною адміністрацією Запорізької області повідомлено, що гр. ОСОБА_2 в переліках розпоряджень Вільнянської райдержадміністрації Запорізької області за період з 2005 по 2012 роки не значиться (т.1 а.с.73).

Таким чином, у державному акті серії ЯЖ № 496574 від 08.09.2011 зазначено відомості, які не відповідають дійсності, а саме неіснуюче розпорядження місцевої державної адміністрації, як підстава передачі земельної ділянки в приватну власність та номер, за яким вказана земельна ділянка мала б бути зареєстрована в Книзі записів, чого фактично здійснено не було. Отже, такий державний акт не є належним документом, що посвідчує право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0113.

Так, на підставі державного акта серії ЯЖ № 496574 від 08.09.2011, державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0113 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено 20.10.2017 за номером запису - 22988628.

Таким чином, ОСОБА_2 20.10.2017 за відсутності належних підстав, протиправно заволодів земельною ділянкою з кадастровим номером :01:002:0113 шляхом здійснення державної реєстрації права приватної власності на цю ділянку, а отже, саме з вказаного моменту підлягаю обчисленню строк позовної давності по цьому спору.

Правовою підставою для державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0113, площею 2,0000 га, був державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 496574 від 08.09.2011, виданий на підставі розпорядження Вільнянської районної державної адміністрації від 05.06.2010 № 235.

Оскільки Вільнянською державною адміністрацією спростовано факт видачі ОСОБА_2 розпорядження Вільнянської районної державної адміністрації від 05.06.2010 № 235 щодо надання йому земельної ділянки, воно не може вважатися підставою для набуття права власності особою на спірну земельну ділянку та не породжує відповідних правових наслідків.

Таким чином, з власності держави незаконно і безпідставно, в порушення вимог ст.ст. 116, 118 Земельного кодексу України, вибула земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 2,0000 га з кадастровим номером :01:002:0113.

Після видачі державного акта серії ЯЖ № 496574 та державної реєстрації оспорюваної земельної ділянки за ОСОБА_2 , у подальшому ця земельна ділянка була продана на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.11.2017 ОСОБА_1 ..

Таким чином, ОСОБА_1 придбала вказану земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером :01:002:0113 в особи, яка не мала права її відчужувати.

На теперішній час належним власником земельної ділянки площею 2,0000 га (кадастровий номер :01:002:0113) має бути саме Михайлівська сільська рада, оскільки вказана земельна ділянка: 1) належала до земель державної власності; 2) розташована за межами населених пунктів; 3) розташована у межах Михайлівської територіальної громади (на території Михайлівської сільської ради); 4) в силу положень п. 24 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України на теперішній час має належати до земель комунальної власності.

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції виходив з того, що належним та ефективним способом захисту в даному випадку є витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,0000 га за кадастровим номером :01:002:0113. До 10.10.2017 позивач не міг знати про вибуття спірної земельної ділянки із державної власності, оскільки до вказаного моменту державна реєстрація права власності на цю земельну ділянку проведена не була, тому саме 19.10.2017 розпочався перебіг трирічного строку позовної давності, який є подовженим зважуючи на запровадження карантину.

Так, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті (абзаци 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Запорізька окружна прокуратура дотрималась порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», а саме листом від 07.04.2023 проінформувала Михайлівську сільську раду про порушення прав та інтересів територіальної громади та вказала на необхідність вжиття заходів, щодо повернення спірної земельної ділянки із незаконного володіння.

Жодних заходів, спрямованих на усунення порушень інтересів держави у спірних правовідносинах не було вжито компетентним органом протягом розумного строку після відповідного повідомлення про них прокурором, що підтверджує бездіяльність Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області і право прокуратури на звернення до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 17 ЗК України, (в редакції чинній станом на час видачі державного акту на землю) визначені повноваження місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин, до яких зокрема належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 116 ЗК України, (в редакції чинній станом на час видачі державного акту на землю), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться зокрема у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок визначений положеннями ст. 118 ЗК України.

Так, відповідно до положень ч.ч.7, 8, 9 указаної норми громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (уразі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства); районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін; розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія); комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а вразі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Зазначеними нормами права встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень.

Таким чином, необхідною передумовою виникнення права приватної власності на земельну ділянку державної чи комунальної власності має бути рішення про передання у приватну власність цієї ділянки, прийняте відповідним органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, які діють від імені власника (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 31 жовтня 2012 року у справі № 6-53цс12). Відсутність такого рішення держави в особі уповноваженого органу означає, що відчуження земельної ділянки не відбулось.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права й обов`язки безпосередньо виникають, зокрема, з актів органів місцевого самоврядування (ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України). Отже, рішення цих органів можуть бути підставами виникнення цивільних прав та обов`язків (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 07.11.2018 справа № 488/5027/14-ц).

Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до частини першої статті 126 ЗК України у редакції, чинній на час видання державного акта, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (у редакції, чинній з 1 травня 2009 року до 1 січня 2013 року - державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті; а у редакції, чинній з 1 січня 2013 року, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до п.п.10, 11 Порядку ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року №1021, у редакції, чинній на час видачі спірного державного акту, записи до розділів Книги записів вносяться при видачі документа, що посвідчує право на земельну ділянку, якими є державний акт на право власності на земельну ділянку. Дата внесення запису до розділу Книги записів є датою державної реєстрації документа, що посвідчує право на земельну ділянку.

Пунктами 13, 14 Порядку передбачено, що державна реєстрація документа, що посвідчує право на земельну ділянку, проводиться за місцем розташування земельної ділянки. Кожному документові, що посвідчує право на земельну ділянку, при здійсненні його державної реєстрації, присвоюється реєстраційний номер.

Судом встановлено, що у державному акті серії ЯЖ № 496574 від 08.09.2011 зазначено відомості, які не відповідають дійсності, а саме неіснуюче розпорядження місцевої державної адміністрації, як підстава передачі земельної ділянки в приватну власність та номер, за яким вказана земельна ділянка мала б бути зареєстрована в Книзі записів, чого фактично здійснено не було. Отже, такий державний акт не є належним документом, що посвідчує право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0113.

З наведених обставин, підтверджених доказами, встановлено факт незаконності вибуття спірної земельної ділянки із державної власності володіння власника поза його волею.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 388 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечень відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 388 Цивільного кодексу України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Власник із дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Отже, зважаючи на встановлення факту незаконності вибуття спірної земельної ділянки із володіння власника позивача поза його волею, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги щодо витребування у ОСОБА_1 на користь Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області спірної земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги з приводу пропуску позовної давності не є слушними, з огляду на обґрунтоване мотивування викладене в оскаржуваному рішенні суду з цього приводу, і колегія суддів погоджується з тим, що строк позовної давності не є пропущеним, оскільки є продовжений на час карантину та воєнного стану.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що у судовому засіданні не були допитані ключові свідки вказаних подій, а саме: сільський голова Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, секретар сільської ради, спеціалісти, які виконували реєстрацію земельних ділянок та інші особи, що зумовило неповноту судового розгляду, колегія суддів зазначає наступне. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1, 3 ст. 91 ЦПК України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі. Як вбачається з матеріалів справи, ані відповідачем, ані іншими учасниками справи будь-яких заяв про виклик вищевказаних осіб як свідків для їх допиту під час розгляду справи не заявлялось, відтак вказані особи й не допитувались судом. Крім того, факт протиправного вибуття із комунальної власності вказаної земельної ділянки підтверджено письмовими доказами, поданими прокурором, на підставі яких судом першої інстанції зроблено законні та обґрунтовані висновки щодо наявності підстав для задоволення позову. З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги в цій частині також вважаємо безпідставними та необґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відмова головуючого судді у задоволенні заяви про відвід вплинуло на безсторонність судді та прийняття рішення по суті справи, колегія суддів зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, при розгляді справи № 314/2750/23 представником відповідача взагалі не заявлялись заяви про відвід головуючому судді. При цьому, така заява подавалась тим же представником відповідача при розгляді 21.11.2025 іншої цивільної справи - № 314/2742/23, за результатами розгляду якої дійсно була постановлена ухвала від 21.11.2025, якою в задоволенні заяви представника позивача Цвєткова А.В. про відвід головуючого судді Капітонова Є.М. було відмовлено. З огляду на викладене, такі твердження відповідача колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що у прокурора були відсутні підстави для представництва в суді інтересів держави в особі Михайлівської міської ради є необґрунтованими, оскільки прокурор, звертаючись до суду з позовом відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», частини четвертої статті 56 ЦПК України, обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави в особі Михайлівської міської ради, визначив, у чому полягає порушення його інтересів, та визначив орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У цій справі підставою для представництва інтересів держави в особі Михайлівської міської ради прокурор зазначив нездійснення Михайлівською міською радою упродовж тривалого часу захисту інтересів територіальної громади у спірних правовідносинах, а саме: незвернення до суду з вимогами про витребування спірного майна. 07 квітня 2023 року перший заступник керівника Запорізької окружної прокуратури Соколов М. направив голові Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області Король А. лист, в якому повідомив про необхідність вжиття заходів, спрямованих на захист інтересів держави з метою повернення у державну власність спірної земельної ділянки (пред`явлення позову, тощо). У відповідь на лист прокурора Михайлівська сільська рада повідомила, що сільською радою не вживались заходи, спрямовані на поновлення порушених інтересів територіальної громади, з відповідним позовом до ОСОБА_1 про витребування спірної земельної ділянки не зверталися та не планують звертатися. Таким чином, у справі, яка переглядається, прокурор обґрунтував наявність підстав для звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Михайлівської сільської ради, яка фактично самоусунулася від виконання покладених на неї обов`язків щодо захисту права власності на земельну ділянку. Відповідно до ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право держави витребувати земельну ділянку, належну до земель сільськогосподарського призначення, з огляду на доведену незаконність і безпідставність вибуття цієї земельної ділянки з власності держави становить пропорційне втручання у право власності з дотриманням рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства) та інтересами особи, яка зазначала такого втручання. Отже, безпідставними є посилання особи, яка подала апеляційну скаргу, щодо відсутності у прокурора законних підстав для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах.

Щодо доводів апеляційної скарги про відмову судом першої інстанції у призначенні експертизи за клопотанням відповідача, колегія суддів зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції ухвалою від 08.12.2025 було відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача Цвєткова А.В. про призначення судової експертизи. Колегія суддів вважаємо таке процесуальне рішення законним та обґрунтованим. Відповідно до статей 76, 77, 81, 103 ЦПК України судова експертиза є процесуальним засобом доказування, який застосовується виключно у разі необхідності з`ясування обставин, що мають значення для справи, та для встановлення яких потрібні спеціальні знання, якими суд не володіє. При цьому обов`язок доведення необхідності призначення експертизи, її предмета, об`єктів та значення для правильного вирішення спору покладається на сторону, яка заявляє відповідне клопотання. Як убачається з матеріалів справи, вказане клопотання представника відповідача не містило посилання на об`єкти експертного дослідження, вид експертного дослідження, питання поставлені експерту та відповідно посилання на з`ясування яких обставин, що мають значення для справи, має бути призначена експертиза. Фактично заявлене клопотання носило загальний та декларативний характер і було спрямоване не на з`ясування нових істотних обставин, а на штучне затягування розгляду справи, що суперечить завданню цивільного судочинства, визначеному статтею 2 ЦПК України. Крім того, предметом доказування у даній справі є наявність або відсутність законної підстави вибуття земельної ділянки з комунальної власності, тобто існування відповідного рішення уповноваженого органу державної влади чи місцевого самоврядування. Зазначена обставина є юридичним фактом, який підтверджується виключно належними письмовими доказами (рішеннями, розпорядженнями, реєстраційними записами), а не висновками експерта. Експертне дослідження не може замінити собою правову оцінку дій органу влади, не здатне підтвердити або спростувати факт прийняття (чи неприйняття) відповідного рішення як правочину публічно-правового характеру, а також не може легітимізувати відсутній правовстановлюючий акт. Отже, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність правових та фактичних підстав для призначення експертизи, а відмова у задоволенні відповідного клопотання не призвела і не могла призвести до неповного з`ясування обставин справи чи порушення прав сторін.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства. В основному зводяться до тлумачення норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, на власний розсуд.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обгрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Порушень судом норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи суд апеляційної інстанції не встановив. При цьому не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Згідно із частинами першою, сьомою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до положення підпункту в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України резолютивна частина постанови суду апеляційної інстанції складається, зокрема, із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Цвєткова Андрія Віталійовича залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 грудня 2025 року -залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 05 березня 2026 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Кухар С.В. Онищенко Е.А.