Дата документу 25.02.2026 Справа № 317/711/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/711/24 Головуючий у 1 інстанції Мінгазов Р.В.
Провадження № 22-ц/807/79/26 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Кочеткової І.В.,

Трофимової Д.А.

за участю секретаря судового засідання Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 та заступника керівника Запорізької обласної прокуратури Химченка Олексія Сергійовича на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 04 червня 2025 року у справі за позовом Запорізької окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: Обслуговуючий дачний кооператив «ДОМАХА» про скасування державної реєстрації права власності та зобов`язання знести об`єкти самочинного будівництва,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2024 року заступник керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області звернувся до суду в інтересах держави в особі Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Обслуговуючий дачний кооператив «ДОМАХА», про скасування державної реєстрації права власності та зобов`язання знести об`єкт самочинного будівництва.

Позов обґрунтував тим, що 26.02.2020 державним реєстратором Виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області Дьомушкіним Р.В. внесено до Державного реєстру прав на нерухоме майно відомості про право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на відповідно садові будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0001, підставою для реєстрації права власності слугували лише технічні паспорти від 15.02.2020.

У подальшому 20.07.2021 державним реєстратором виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області Дьомушкіним Р.В. внесено зміни до Державного реєстру прав на нерухоме майно та серед документів, які подані ОСОБА_3 для державної реєстрації зазначено довідку про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі від 05.11.2019 № б/н, видану головою ОДК «ДОМАХА», акт-висновок від 19.07.2021 № 168/АВ/21 та технічний паспорт від 15.07.2021, видані ТОВ «ЦЕНТР НАДАННЯ ПОСЛУГ», а ОСОБА_1 аналогічно для державної реєстрації подано довідку про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі від 05.11.2019 № б/н, видану головою ОДК «ДОМАХА», акт-висновок від 19.07.2021 № 169/АВ/21 та технічний паспорт від 15.07.2021, видані ТОВ «ЦЕНТР НАДАННЯ ПОСЛУГ».

За змістом вказаних довідок про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є членами ОДК «ДОМАХА», також є власниками дачних будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 відповідно, пайові та членські внески сплачені ними у повному обсязі.

Проте у наведених довідках відсутнє посилання на правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності відповідачів на садові будинки, що розташовані на території дачного кооперативу.

З технічного паспорта на дачний будинок АДРЕСА_1 від 15.02.2020 (інвентаризаційна справа № 2020-26), виконаного ТОВ «ТИХЕЯ ПРОЕКТ» на замовлення ОСОБА_3 вбачається, що загальна площа зайнятої земельної ділянки складає 647 кв.м (тобто 0,0647 га), з них: під забудовою 105 кв.м (0,0105 кв.м), під основною будівлею 78 кв.м (0,0078 га), під господарськими, допоміжними будівлями і спорудами 27 кв.м (0,0027 га), під двором 542 кв.м (0,0542 кв.м).

На вказаній земельній ділянці розташовано дачний будинок літ. А-2 загальною площею 96,6 кв.м, альтанки літ. Б, Г, баня літ. В, рік побудови 1991.

В подальшому на замовлення ОСОБА_3 15.07.2021 ТОВ «ЦЕНТР НАДАННЯ ПОСЛУГ» виготовлено технічний паспорт на садовий (дачний) будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 (інвентаризаційна справа № ЗР-000014/2021), відповідно до якого до складу об`єкта нерухомості увійшли дачний будинок літ. А-2 загальною площею 96,6 кв.м та альтанка літ. Б, загальна площа земельної ділянки під забудовою 86 кв.м (0,0086 га).

Відповідно до акта-висновку від 19.07.2021 № 168/АВ/21 вбачається, що альтанка літ. Г та баня літ. В знесені.

Окремо зазначено, що нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктом закінченого будівництва.

Відповідно до характеристики дачного будинку з господарськими будівлями та спорудами станом на 2020 та 2021 роки, дачний будинок літ. А-2 має бетонний фундамент, цегляні стіни, покрівлю із бітумної черепиці, перекриття з дерев`яних балок, бетонну підлогу; альтанка літ. Б не має фундаменту, стіни виконані із дерева, покрівля з бітумної черепиці, підлога з дошок.

З технічного паспорта на дачний будинок № 95/2 від 15.02.2020 (інвентаризаційна справа № 2020-25), виконаного ТОВ «ТИХЕЯ ПРОЕКТ» на замовлення ОСОБА_1 вбачається, що загальна площа зайнятої земельної ділянки складає 559 кв.м (тобто 0,0559 га), з них: під забудовою 113 кв.м (0,0113 кв.м), під основною будівлею 78 кв.м (0,0078 га), під господарськими, допоміжними будівлями і спорудами 35 кв.м (0,0035 га), під двором 446 кв.м (0,0446 кв.м).

На вказаній земельній ділянці розташовано дачний будинок літ. А-2 загальною площею 96,7 кв.м, гараж літ. Б, елінг літ. В, зливна яма № 1; рік побудови 1991.

В подальшому на замовлення ОСОБА_1 15.07.2021 ТОВ «ЦЕНТР НАДАННЯ ПОСЛУГ» виготовлено технічний паспорт на садовий (дачний) будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 (інвентаризаційна справа № ЗР-000013/2021), відповідно до якого до складу об`єкта нерухомості увійшли дачний будинок літ. А-2 загальною площею 96,7 кв.м, гараж літ. Б та зливна яма № 1, загальна площа земельної ділянки під забудовою 102 кв.м (0,0102 га).

Відповідно до акта-висновку від 19.07.2021 № 168/АВ/21 вбачається, що елінг літ. В знесено.

Окремо зазначено, що нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 є об`єктом закінченого будівництва.

Відповідно до характеристики дачного будинку з господарськими будівлями та спорудами станом на 2020 та 2021 роки, дачний будинок літ. А-2 та гараж літ. Б мають бетонний фундамент, цегляні стіни, покрівлю із бітумної черепиці, перекриття з дерев`яних балок, бетонну підлогу; зливна яма № 1 цегляна.

За відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно права власності на інші об`єкти на території ОДК «ДОМАХА» Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 станом на 17.01.2024 не зареєстровано.

В свою чергу, за інформацією з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за 2013 рік, земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0001 має обмеження у використанні, а саме прибережні захисні смуги вздовж річок, навколо водойм та на островах, площа, на яку поширюються обмеження 2,5205 га.

На переконання прокурора ОСОБА_3 та ОСОБА_1 здійснено будівництво капітальних споруд в межах прибережної захисної смуги на земельній ділянці рекреаційного призначення з кадастровим номером :01:001:0001, яка перебуває в оренді дачного кооперативу та в подальшому зареєстровано за собою право власності на садибні будинки без відповідних правовстановлюючих документів та поза волею розпорядника, при цьому дані, зазначені в технічних паспортах не відповідають дійсності, що спростовується договором оренди землі від 08.12.2008, договором купівлі-продажу від 24.05.2012, відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного державного реєстру електронної системи у сфері будівництва, Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, топографо-геодезичною зйомкою.

З огляду на вищевикладене Запорізька окружна прокуратура Запорізької області просить суд скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на об`єкт нерухомості з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна, що розташований у обслуговуючому дачному кооперативі «Домаха», будинок АДРЕСА_3 .

Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знести самочинно збудований об`єкт нерухомості - садовий будинок АДРЕСА_1 та 95/2 відповідно, в обслуговуючому дачному кооперативі «Домаха», Запорізький район, Запорізька область.

Стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 04 червня 2025 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знести самочинно збудований об`єкт нерухомості - садовий будинок загальною площею 96,6 кв.м (що складається з садового будинку літ. А-2, альтанки літ. Б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221), розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0001 площею 5,6787 га в обслуговуючому дачному кооперативі «Домаха», будинок АДРЕСА_1 , та відображений в акті обстеження земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0001, складеному КП «Градпроект».

Зобов`язано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знести самочинно збудований об`єкт нерухомості - садовий будинок загальною площею 96,7 кв.м (що складається з садового будинку літ. А-2, гаража літ. Б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221), розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0001 площею 5,6787 га в обслуговуючому дачному кооперативі «Домаха», будинок 95/2, Запорізький район, Запорізька область, та відображений в акті обстеження земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0001, складеному КП «Градпроект».

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Запорізької обласної прокуратури кошти, витрачені у 2024 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави, у розмірі 3785 (три тисячі сімсот вісімдесят п`ять) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Запорізької обласної прокуратури кошти, витрачені у 2024 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави, у розмірі 3785 (три тисячі сімсот вісімдесят п`ять) грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду заступник керівника Запорізької обласної прокуратури Химченко О.С. подав апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги прокурора задовольнити, а саме: - скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ,) нa об`єкт НОМЕР_2 з НОМЕР_3 номером об`єкта нерухомого майна 221, загальною площею 96,6 кв.м., що складається з садового будинку літ. А-2, альтанки літ. Б, що розташовані у обслуговуючому дачному кооперативі «Домаха», будинок 95/1, Запорізький район, Запорізька область; - скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (рнокпп НОМЕР_4 , АДРЕСА_5 ) нa об`єкт НОМЕР_2 з pеєстpaцiйним номером об`єкта нерухомого майна 221, загальною площею 96,7 кв.м., що складається з садового будинку літ. А-2, гаража літ. Б, що розташовані у обслуговуючому дачному кооперативі «Домаха», будинок АДРЕСА_2 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, викладені судом у рішенні висновки не відповідають обставинам справи. Також судове рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права: ст. ст. 2, 3, 23, 24, 26, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 331, 376, 391, 1218 Цивільного кодексу України, ст. 152 Земельного кодексу України, та з порушенням норм процесуального права: ст. ст. 10, 89, 263-265 ЦПК України, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмовлених позовних вимог з постановленням нового про задоволення позову в цій частині.

Окрім цього, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції: помилково віднесено земельну ділянку до земель рекреаційного призначення, для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту; помилково визначено, що об`єкт нерухомості, який є предметом спору, є самочинним будівництвом; вважають, що заявлена прокурором вимога про знесення нібито самочинно збудованого майна не співмірна із суспільними інтересами та є крайнім заходом в таких правовідносинах; зазначають про належність спору про знесення збудованого об`єкта до юрисдикції адміністративних судів.

02 жовтня 2025 року Запорізької окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційні скарги ОСОБА_1 та заступника керівника Запорізької обласної прокуратури, в якому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення та апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури у цій справі задовольнити.

Інші сторони не скористались своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступник керівника Запорізької обласної прокуратури Химченко О.С. підлягає задоволенню, а рішення в частині відмовлених позовних вимог скасуванню, в той час, як апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог без змін,з огляду на наступне.

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей.

Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання знести об`єкти самочинного будівництва суд першої інстанції виходив з того, що здійснення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 самочинного будівництва спірного об`єкта нерухомості порушує права позивача на користування та розпорядження земельною ділянкою, на якій побудований спірний об`єкт нерухомості, що є підставою зобов`язання ОСОБА_3 знести самочинно збудований об`єкт нерухомості - садовий будинок загальною площею 96,6 кв.м (що складається з садового будинку літ. А-2, альтанки літ. Б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221), розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0001 площею 5,6787 га в обслуговуючому дачному кооперативі «Домаха», будинок АДРЕСА_1 , та відображений в акті обстеження земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0001, складеному КП «Градпроект» та зобов`язання ОСОБА_1 знести самочинно збудований об`єкт нерухомості - садовий будинок загальною площею 96,7 кв.м (що складається з садового будинку літ. А-2, гаража літ. Б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221), розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0001 площею 5,6787 га в обслуговуючому дачному кооперативі «Домаха», будинок АДРЕСА_2 , та відображений в акті обстеження земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0001, складеному КП «Градпроект».

Колегія суддів в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо скасування державної реєстрації суд першої інстанції виходив з того, що визначення незаконною державної реєстрації права власності в мотивувальній частині судового рішення, є підставою для закриття розділів Державного реєстру прав та реєстраційних справ на об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221) та будинку АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221).

Колегія суддів не погоджується з таким рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26.02.2020 державним реєстратором виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області Дьомушкіним Р.В. зареєстровано право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на садові будинки АДРЕСА_1 та № 95/2 відповідно, за адресою: ОДК «ДОМАХА» Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області (а.с.58-63).

Відповідно до договору № СО689/01-к купівлі-продажу бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_5 » від 19.07.2001 ВАТ «Мотор Січ» передав у власність Шевченківській районній добровільній громадській організації підтримки фізкультури та спорту «ДОМАХА» (далі ШРДГОПФС «ДОМАХА») базу відпочинку «Домаха» з майном відповідно до додатка, яка розташована у Запорізькому районі, протока Домаха на р. Дніпро. (а.с. 64-66)

В подальшому на підставі договору оренди землі від 08.12.2008 Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області передала ШРДГОПФС «ДОМАХА» в строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0001 площею 5,6787 га для розміщення фізкультурно-тренувального центру, яка знаходиться на землях Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області (за межами населеного пункту) строком на 12 років.(а.с.68-74)

Пунктом 15 Договору визначено, що земельна ділянка передається в оренду для розміщення фізкультурно-тренувального центру.

Пункт 16 Договору передбачає, що цільове призначення земельної ділянки (категорія землі): землі рекреаційного призначення. Зокрема, визначено, що зміна цільового призначення земельної ділянки не передбачається.

Крім того, згідно з п. 26 Договору враховуючи, що земельна ділянка розташована на березі р. Дніпро, то на використання її встановлені обмеження, пов`язані з прибережною захисною смугою вздовж р. Дніпро та протоки Домаха, а також існує таке обмеження (обтяження) права користування землею дотримання режиму використання земель в охоронній зоні високовольтної ЛЕП, трансформатору, які визначені у складі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та схемі зон обмежень та обтяжень, інші права третіх осіб відсутні.

У примітці схеми зон обмежень і обтяжень (сервітутів), що є невід`ємною частиною договору оренди землі, зокрема визначено, що на земельній ділянці, яка відводиться в оренду строком на 12 років, діють обмеження, пов`язані з прибережною захисною смугою (згідно з п. п. 2а, 2в ст. 60 Земельного кодексу України).

Спеціальними обмеженнями визначено, що у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і заліснення), а також садівництво і городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів); влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо; миття та обслуговування транспортних засобів.

Відповідно до акта прийому-передачі об`єкта (земельної ділянки) та встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості за договором оренди від 08.12.2008, на земельній ділянці розташовані дерев`яні будинки для відпочинку, трансформаторна підстанція, насосна станція, їдальня та кілька інших споруд. (а.с.75)

Згідно з технічною документацію та кадастровим планом, доданими до договору оренди землі від 08.12.2008, визначена прибережна захисна смуга 100 м від урізу води.(а.с.78-110)

20.12.2012 додатковим договором до договору оренди землі від 08.12.2008 фактично замінено первісного орендаря ШРДГОПФС «ДОМАХА» на ОДК «ДОМАХА». (а.с. 111-112)

18.09.2020 договором про зміни та доповнення до договору оренди землі від 08.12.2007 фактично замінено первісного орендодавця Запорізьку районну державну адміністрацію Запорізької області на Балабинську селищну раду Запорізького району Запорізької області, строк дії договору до 15.01.2041 (а.с.115-116)

За відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0001 площею 5,6757 га перебуває у власності територіальної громади в особі Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області, цільове призначення земельної ділянки для розміщення фізкультурно-тренувального центру.(а.с. 117-120)

Відповідно до довідок про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є членами ОДК «ДОМАХА», також є власниками дачних будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 відповідно, пайові та членські внески сплачені ними у повному обсязі (а.с. 121, 131)

Відповідно до технічного паспорта на дачний будинок № 95/1 від 15.02.2020 (інвентаризаційна справа № 2020-26), виконаного ТОВ «ТИХЕЯ ПРОЕКТ» на замовлення ОСОБА_3 вбачається, що загальна площа зайнятої земельної ділянки складає 647 кв.м (тобто 0,0647 га), з них: під забудовою 105 кв.м (0,0105 кв.м), під основною будівлею 78 кв.м (0,0078 га), під господарськими, допоміжними будівлями і спорудами 27 кв.м (0,0027 га), під двором 542 кв.м (0,0542 кв.м).

На вказаній земельній ділянці розташовано дачний будинок літ. А-2 загальною площею 96,6 кв.м, альтанки літ. Б, Г, баня літ. В, рік побудови 1991. (а.с.122-124)

Відповідно до технічного паспорту на садовий (дачний) будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 (інвентаризаційна справа № ЗР-000014/2021), до складу об`єкта нерухомості увійшли дачний будинок літ. А-2 загальною площею 96,6 кв.м та альтанка літ. Б, загальна площа земельної ділянки під забудовою 86 кв.м (0,0086 га).

Відповідно до характеристики дачного будинку з господарськими будівлями та спорудами станом на 2020 та 2021 роки, дачний будинок літ. А-2 має бетонний фундамент, цегляні стіни, покрівлю із бітумної черепиці, перекриття з дерев`яних балок, бетонну підлогу; альтанка літ. Б не має фундаменту, стіни виконані із дерева, покрівля з бітумної черепиці, підлога з дошок (а.с.125-128).

Відповідно до акта-висновку від 19.07.2021 № 168/АВ/21 вбачається, що альтанка літ. Г та баня літ. В знесені.

Окремо зазначено, що нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктом закінченого будівництва. (а.с. 129-130)

Відповідно до технічного паспорта на дачний будинок АДРЕСА_2 від 15.02.2020 (інвентаризаційна справа № 2020-25), виконаного ТОВ «ТИХЕЯ ПРОЕКТ» на замовлення ОСОБА_1 вбачається, що загальна площа зайнятої земельної ділянки складає 559 кв.м (тобто 0,0559 га), з них: під забудовою 113 кв.м (0,0113 кв.м), під основною будівлею 78 кв.м (0,0078 га), під господарськими, допоміжними будівлями і спорудами 35 кв.м (0,0035 га), під двором 446 кв.м (0,0446 кв.м).

На вказаній земельній ділянці розташовано дачний будинок літ. А-2 загальною площею 96,7 кв.м, гараж літ. Б, елінг літ. В, зливна яма № 1; рік побудови 1991. (а.с. 132-135)

Відповідно до технічного паспорту на садовий (дачний) будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 (інвентаризаційна справа № ЗР-000013/2021) вбачається, що до складу об`єкта нерухомості увійшли дачний будинок літ. А-2 загальною площею 96,7 кв.м, гараж літ. Б та зливна яма № 1, загальна площа земельної ділянки під забудовою 102 кв.м (0,0102 га).

Відповідно до характеристики дачного будинку з господарськими будівлями та спорудами станом на 2020 та 2021 роки, дачний будинок літ. А-2 та гараж літ. Б мають бетонний фундамент, цегляні стіни, покрівлю із бітумної черепиці, перекриття з дерев`яних балок, бетонну підлогу; зливна яма № 1 цегляна. (а.с. 136-139)

Відповідно до акта-висновку від 19.07.2021 № 168/АВ/21 вбачається, що елінг літ. В знесено.

Окремо зазначено, що нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 є об`єктом закінченого будівництва. (а.с. 140-141)

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за 2013 рік, земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0001 має обмеження у використанні, а саме прибережні захисні смуги вздовж річок, навколо водойм та на островах, площа, на яку поширюються обмеження 2,5205 га. (а.с.142-154).

Відповідно до інформації Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 23.09.2022 № 01-45/1550 фізичні та юридичні особи не звертались за дозволом на будівництво будівель та споруд на території земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0001 площею 5,6787 га, розташованої на території Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області (за межами населеного пункту) до об`єднання та після об`єднання Кушугумської селищної ради.

Також зазначено, що фізичні та юридичні особи не звертались з заявами щодо винесення рішень про присвоєння адрес об`єктам будівництва, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в селищній раді відсутня. (а.с. 159)

Також відповідно до інформації Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 30.05.2023 № 01-45/1175, селищна рада не надавала ОСОБА_1 та ОСОБА_3 паспорти прив`язки. (а.с. 165)

Запорізькою районною державною адміністрацією Запорізької області у листі від 31.05.2023 № 2104/01-30 повідомлено, що протягом 2016-2022 років звернень до Відділу про надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки не надходило. Також відповідно до журналів реєстрації наявних у Відділі, протягом 2014-2015 років звернень не надходило. (а.с. 167)

У Єдиному державному реєстрі електронної системи у сфері будівництва щодо запиту на інформацію відсутні дозвільні документи на будівництво ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0001. (а.с. 162, 163).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то Конституційний Суд України зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

У пункті 3.4 вказаного Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 зазначено, що виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України, охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.

Одним з проявів верховенства права, - підкреслюється у підпункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004, - є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються.

З огляду на приписи та правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року).

У справі "Беллет проти Франції" ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії").

ЄСПЛ зазначав, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (§ 22, рішення ЄСПЛ у справі "Мельник проти України" від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).

Згідно зі сталою практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на доступ до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.

ЄСПЛ розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства.

Враховуючи викладене, вимога про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно побудованого спірного об`єкта нерухомості відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України є належним та ефективним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, а Запорізькою окружною прокуратурою Запорізької області обрано неналежний спосіб захисту прав.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (Такий правив ой висновок викладено, зокрема, пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, пункт 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, пункт 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17).

У певних випадках спосіб захисту імперативно «прив`язаний» до певного складу правопорушення. У таких випадках можна стверджувати, що спосіб захисту визначений законом (встановлений законом), тобто термін «встановлений законом» означає не просто те, що він названий в законі (наприклад, є в переліку статті 16 ЦК України, статті 20 Господарського кодексу України), а те, що спосіб захисту за його змістом кореспондує конкретному правопорушенню. У цих випадках положення частини першої статті 5 ГПК України (аналогічне - у частині першій статті 5 ЦПК України) вимагає, щоб суд застосував саме такий спосіб захисту.

Можливі способи захисту прав особи - власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, прямо визначені статтею 376 ЦК України, яка регулює правовий режим самочинно побудованого майна.

Частинами третьою - п`ятою статті 376 ЦК України, відповідно, встановлено таке:

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що знесення самочинно побудованого спірного об`єкта нерухомості відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України є належним та ефективним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво. Також потрібно враховувати положення частини третьої та п`ятої статті 376 ЦК України.

Щодо повноважень першого заступника керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області звернення в інтересах держави в особі Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Обслуговуючий дачний кооператив «ДОМАХА» про скасування державної реєстрації права власності та зобов`язання знести об`єкт самочинного будівництва колегія суддів зазначає наступне.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31 березня 2005 року, заява № 61517/00, пункт 27).

Водночас, Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятих 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів (далі Рекомендації), якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

У пункті 7 Рекомендацій передбачено, що ілюстрацією повноважень публічних обвинувачів у системі загального права є визнання або анулювання шлюбів, захист дітей або недієздатних осіб і реєстрацію або припинення діяльності асоціацій та фондів. Іншою групою повноважень публічних обвинувачів є правовий контроль публічної адміністрації та інших юридичних осіб під кутом зору відповідності їх діяльності закону. В цілому, ці повноваження покладені на публічного обвинувача з міркувань публічного інтересу та захисту прав людини і, як правило, здійснюється в суді.

З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Статтею 324 ЦК України передбачено, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.

Таким чином, з огляду на зазначені законодавчі положення, прокурор може заявити в інтересах держави позов, який виражається в інтересах частини українського народу - членів територіальної громади, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює саме орган місцевого самоврядування, хоча він, цей орган, навпаки, покликаний ці інтереси захищати.

Такий підхід узгоджується з Європейською хартією місцевого самоврядування 1985 року (ратифікована Законом України від 15 липня 1997 року № 452/97-ВР), яка передбачає, що органи місцевого самоврядування при вирішенні відповідної частини публічних (суспільних) справ (public affairs) діють під власну відповідальність в інтересах місцевого населення й у правовій системі держав-учасниць, зокрема у сфері адміністративного контролю за органами самоврядування, має забезпечуватись співмірність (баланс) між заходами контролю та важливістю інтересів, які контролюючий орган має намір захищати (статті 3, 8).

Крім того, з урахуванням статей1, 2, 6, 10 «Про місцеве самоврядування в Україні», орган місцевого самоврядування представляє відповідну територіальну громаду і здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Однак первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.

Конституція України визначає, що місцеве самоврядування в Україні здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України (статті 140 Конституції України).

Відповідно до статті 2 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування територіальної громади є однією з гарантій держави.

Згідно із частиною 1 статті 10 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські рада є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до статті 142 Конституції України, статті 60 «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів.

Положення статті 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлюють, що територіальним громадам міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно.

До повноважень міських рад у галузі земельних відносин згідно зі ст.ст. 12, 83, 122 ЗК України, ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» належить розпорядження землями комунальної власності в межах, визначених Земельним кодексом України.

Враховуючи викладене, органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є Кушугумська селищна рада Запорізького району Запорізької області як розпорядник земельних ділянок комунальної власності на території м. Запоріжжя, суб`єкт, уповноважений на здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель на території Кушугумської селищної рада, та зобов`язана здійснювати захист комунальних майнових прав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом «суд знає закони» під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (пункт 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19).

Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання самовільного зайняття земельної ділянки комунальної власності та дотримання конституційного принципу рівності усіх перед Законом, а отже порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод у даному спорі відсутнє.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності та користування на землю набувається та реалізується фізичними та юридичними особами в порядку і на підставах, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно зі статтею 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Стаття 120 ЗК України не гарантує прав на земельну ділянку у разі самочинного будівництва об`єкта нерухомості на ній та його відповідної реєстрації.

Порядок набуття права власності на новозбудовану річ (нерухоме майно) регулюється законодавством про містобудівну діяльність та відповідними державними будівельними нормами.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 ЦК України).

Право власності на нерухомі речі підлягає державній реєстрації (частина 1 статті 182 ЦК України).

При цьому згідно з висновками Верховного Суду державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти.

Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного (постанова Верховного Суду у справі № 910/19726/17 від 20 вересня 2018 року, постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/2791/13 від 07 квітня 2020 року та у справі № 680/214/16-ц від 23 червня 2020 року.

Відповідно до інформації Публічної кадастрової карти України та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0001 відноситься до земель рекреаційного призначення, для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту, та перебуває у комунальній власності, не надана у користування іншим особам, рішення уповноваженого на розпорядження земельною ділянкою органу про передачу її в оренду ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не приймалося, відповідно, державна реєстрація речових прав на земельну ділянку не проводилася.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі ст.ст. 116, 118, 123, 124 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За приписами ст.ст. 187, 188 3К України, контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

За змістом ст. 1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Підпунктом 6 пункту 2 частини 1 статті 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Документи на підтвердження реєстрації права власності чи оренди за ОСОБА_3 та (або) ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку відсутні.

Також відсутні будь-які документи на підтвердження надання Кушугумською селищною радою щодо використання спірної земельної ділянки, будь-які угоди щодо такого використання не укладалися.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про відсутність законних правових підстави побудови самочинної споруди на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, ОСОБА_3 та (або) ОСОБА_1 відсутні.

Згідно зі статтею 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (частина 3 цієї статті).

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки (стаття 212 ЗК України).

Відповідно до положень статті 377 ЦК України, статті 120 ЗК України діє принцип слідування юридичної долі земельної ділянки долі нерухомості, що на ній розташована. У разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на розташовані на земельній ділянці об`єкти, оскільки право власності на будівлі з усіма притаманними для власності складовими - володіння, користування, розпорядження ними, неможливе без перебування у власника будівель земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомості, у власності або користуванні.

Не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці. Виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди право власності на об`єкт нерухомого майна набуває той, хто має речове право на земельну ділянку (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (пункти 92-94), від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 (пункт 35)).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном належать власникові.

Згідно із положеннями ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З огляду на викладене, вбачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 2 статті 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (п. б ч. 3 ст. 152 ЗК України).

Аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. При цьому формулювання положень ст. 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що його здійснила, у силу наведених вище положень законодавства та приписів ч. 2 ст. 376 ЦК України не змінює правовий режим самочинного будівництва, оскільки воно побудоване на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети.

Враховуючи викладене, правильним є висновок суду першої інстанції, що власник має право вимагати від ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 усунення перешкод у користуванні своєю земельною ділянкою, шляхом знесення самочинно збудованого майна, оскільки, набувши у власність у власність будинки АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , які розташовані у обслуговуючому дачному кооперативі «Домаха», Запорізький район, Запорізька область, відповідачі набули усі права та обов`язки щодо майна, тому вони є належними відповідачами за заявленими у цій справі вимогами, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 01 липня 2020 року у справі № 755/3782/17 (провадження № 61-10992св18).

Доводи апеляційної скарги про помилкове визначення, що об`єкт нерухомості, який є предметом спору, є самочинним будівництвом, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки такі доводи суперечать наявним в матеріалах справи доказам, всупереч того, що обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона несе ризик наслідків, пов`язаних із ненаданням доказів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Як визначено у ст.ст. 77-80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту належності особи до членів сім`ї військовослужбовця, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Положеннями ЦПК України передбачено обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

У постанові від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, в контексті цієї справи.

Колегія суддів також критично оцінює доводи апеляційної скарги щодо помилкового віднесення земельної ділянки до земель рекреаційного призначення, для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту, оскільки зазначене спростовується інформацією Публічної кадастрової карти України та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно де встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0001 відноситься до земель рекреаційного призначення, для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом доказів по справі, оскільки, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. А не зазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.

Таким чином, підлягають задоволенню позовні вимоги першого заступника керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області про усунення перешкод у користуванні своєю земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна та зобов`язання ОСОБА_3 знести самочинно збудований об`єкт нерухомості - садовий будинок загальною площею 96,6 кв.м (що складається з садового будинку літ. А-2, альтанки літ. Б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221), розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0001 площею 5,6787 га в обслуговуючому дачному кооперативі «Домаха», будинок АДРЕСА_1 , та відображений в акті обстеження земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0001, складеному КП «Градпроект» та ОСОБА_1 знести самочинно збудований об`єкт нерухомості - садовий будинок загальною площею 96,7 кв.м (що складається з садового будинку літ. А-2, гаража літ. Б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221), розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0001 площею 5,6787 га в обслуговуючому дачному кооперативі «Домаха», будинок АДРЕСА_2 , та відображений в акті обстеження земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0001, складеному КП «Градпроект», доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 зазначеного не спростовують.

Безпідставними є посилання заявника апеляційної скарги на відповідну судову практику Верховного Суду, оскільки висновки у зазначених справах, і у справі, яка переглядається, як і встановлені фактичні обставини, є різними, у кожній із цих справ суди виходили з конкретних обставин та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності, в тому числі щодо віднесення спірних правовідносин юрисдикції адміністративних судів.

Однак, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , з огляду на наступне.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що рішення державного реєстратора Дьомушкіна Р.В. від 28 лютого 2020 року індексний номер 51373140 про державну реєстрацію права власності на новозбудовані будівлі за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221) за ОСОБА_3 , та рішення державного реєстратора Дьомушкіна Р.В. від 28 лютого 2020 року індексний номер 51373039 про державну реєстрацію права власності на новозбудовані будівлі за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221) за ОСОБА_1 є незаконним, оскільки прийнято з порушенням вимог статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 40, підпункту 3 пункту 41 Порядку № 1127, тобто за відсутності документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (а. с. 59, 62, розділ Документи подані для державної реєстрації).

Разом з тим помилковим є твердження, що визначення незаконною державної реєстрації права власності в мотивувальній частині судового рішення є достатнім, оскільки наявність зареєстрованого права власності, перешкоджає належному володінню, розпорядженню та користуванню майном комунальної власності, його передачі відповідальній особі з метою задоволення потреб та інтересів територіальної громади міста, у тому числі шляхом забезпечення надходження коштів до місцевого бюджету від використання майна, земельної ділянки.

Пунктом 1 частини 1 статті 2 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на момент внесення запису в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно) державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ст. 22 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Статтею 24 Закону визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

З огляду на викладене, державна реєстрація права власності на новозбудовані будівлі за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221) за ОСОБА_3 , та державна реєстрація права власності на новозбудовані будівлі за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221) за ОСОБА_1 , порушує встановлений чинним законодавством порядок проведення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна та підлягає скасуванню.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому п.п. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому п.п. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Статтею 1213 ЦК України визначено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

З урахуванням викладеного, з метою усунення перешкод територіальній громаді в особі Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області у вільному використанні або розпорядженні своїм майном у вигляді земельної ділянки комунальної власності, наявні підстави для скасування державної реєстрації на новозбудовані будівлі за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221) за ОСОБА_3 , та державна реєстрація права власності на новозбудовані будівлі за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221) за ОСОБА_1 з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 221) та ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 221).

Таким чином, доводи, зазначені в апеляційній скарзі заступника керівника Запорізької обласної прокуратури Химченка Олексія Сергійовича, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи колегією суддів.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги заступника керівника Запорізької обласної прокуратури Химченка Олексія Сергійовича є обґрунтованими, у зв`язку з чим оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позову щодо скасування державної реєстрації підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 нa об`єкт нepyxoмoстi з pеєстpaцiйним номером об`єкта нерухомого майна 221, загальною площею 96,6 кв.м., що складається з садового будинку літ. А-2, альтанки літ. Б, що розташовані у обслуговуючому дачному кооперативі «Домаха», будинок АДРЕСА_1 та права власності ОСОБА_1 нa об`єкт нepyxoмoстi з pеєстpaцiйним номером об`єкта нерухомого майна 221, загальною площею 96,7 кв.м., що складається з садового будинку літ. А-2, гаража літ. Б, що розташовані у обслуговуючому дачному кооперативі «Домаха», будинок АДРЕСА_2 .

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384, 444 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури Химченка Олексія Сергійовича задовольнити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 04 червня 2025 року в частині відмови у задоволенні позову щодо скасування державної реєстрації скасувати та ухвалити в цій частині постанову наступного змісту.

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ,) нa об`єкт НОМЕР_2 з НОМЕР_3 номером об`єкта нерухомого майна 221, загальною площею 96,6 кв.м., що складається з садового будинку літ. А-2, альтанки літ. Б, що розташовані у обслуговуючому дачному кооперативі «Домаха», будинок 95/1, Запорізький район, Запорізька область.

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (рнокпп НОМЕР_4 , АДРЕСА_5 ) нa об`єкт НОМЕР_2 з pеєстpaцiйним номером об`єкта нерухомого майна 221, загальною площею 96,7 кв.м., що складається з садового будинку літ. А-2, гаража літ. Б, що розташовані у обслуговуючому дачному кооперативі «Домаха», будинок АДРЕСА_2 .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 березня 2026 року.

Головуючий

Судді: