Справа № 182/2558/22
Провадження № 4-с/0182/7/2026
У Х В А Л А

Іменем України

12.03.2026 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька -Шаховал І.О., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, в порядку ст.447 ЦПК України, надійшли матеріали скарги ОСОБА_1 .

Як вбачається з викладених обставин та заявлених вимог, ОСОБА_1 посилається на те, що Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області 06 липня 2023 року ОСОБА_2 було видано виконавчий лист по справі № 182/2558/22, згідно якого зобов`язано ОСОБА_1 сплатити страхові внески за період з січня по березень 2022 року за ОСОБА_2 , а також зобов`язано видати ОСОБА_2 належним чином оформлену трудову книжку. 14 травня 2024 року державний виконавець відкрив виконавче провадження, тобто, вчинив дії, у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження». ОСОБА_1 зазначає, що у вищевказаному виконавчому листі відсутня обов`язкова інформація про дату народження боржника. Тому, враховуючи вищевикладене, звернулась до суду зі скаргою дії Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якій просить виконавчі листи № 182/2558/22, провадження 2/0182/164/2023, видані 03 травня 2024 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, визнати такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку з відсутністю дати народження боржника.

Суддя, розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим, відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею ст.447 ЦПК України передбачено право сторін виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Така ж можливість оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця передбачена Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, ст.74 вказаного Закону, де зазначено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі, з викладених обставин, ОСОБА_1 вважає, що наявні підстави для визнання виконавчих листів № 182/2558/22, провадження 2/0182/164/2023, виданих 03 травня 2024 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку з відсутністю в них дати народження боржника. Однак, скаржницею, при подачі скарги до суду, в порядку ст.447 ЦПК України, не враховано той факт, що право на звернення до суду не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. За таких обставин, кожна особа, звертаючись до суду з позовом, повинна дотримуватись порядку (рішення «Голдер проти Великої Британії» від 21.12.1975 року).

Окрім цього, суддя вважає за необхідне звернути увагу на ту обставину, що ОСОБА_1 04 вересня 2024 року вже зверталась до суду з аналогічною скаргою, в якій були викладені ідентичні підстави та заявлені вимоги, яка ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2024 року була залишена без задоволення. При цьому, у вищевказаній ухвалі суду ОСОБА_1 було роз`яснено про її право на подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення, однак, ОСОБА_1 своїм правом на апеляційне оскарження не скористалась, а, навпаки, знову подала до суду аналогічну скаргу, предметом якої є виконавчий лист, спірне питання по якому, на підставі рішення суду, було вирішено.

Тому, враховуючи вищевикладене, суддя приходить до висновку, що у відкритті провадження по скарзі ОСОБА_1 на дії Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_2 , слід відмовити, з підстав п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України, а саме: є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Крім цього, суддя вважає за необхідне зазначати та звернути увагу ОСОБА_1 на наступне.

За змістом ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданням цивільного судочинства.

З метою виконання завдання судочинства сторона у справі має користуватися процесуальними правами, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Якщо особа здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей, така особа виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто, зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами. Відповідні заходи передбачені ЦПК України.

Суддя враховує ту обставину, що ОСОБА_1 вже зверталась до суду з аналогічною скаргою, яку залишено без задоволення, при цьому, своїм правом на апеляційне оскарження не скористалась, а, навпаки, через певний час, подала до суду аналогічну скаргу, тобто, дані дії особи судом можуть розцінюватись, як зловживання процесуальними правами, що, у відповідності до вимог чинного законодавства, є недопустимим.

Керуючись п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження по скарзі ОСОБА_1 на дії Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_2 - відмовити.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал