ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року місто Чернівці справа №718/1251/25

провадження №22-ц/822/300/26

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача Височанської Н.К.,

суддів: Кулянди М.І., Перепелюк І.Б.

за участю секретаря судових засідань Факас А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Служба у справах дітей Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 грудня 2025 року, головуючий в суді першої інстанції суддя Нагорний В.В.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Неполоковецької сільської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей.

Посилався на те, що між ним та відповідачкою 20 травня 2010 року укладено шлюб.

За час перебування у шлюбі у сторін народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказує, що дружина залишила спільне місце проживання та переїхала на постійне місце проживання у місто Чернівці, з 2024 року сторони разом не проживають та не підтримують сімейних стосунків, його дружина перебувала в інших стосунках, у сторін на ґрунті сімейно-побутових проблем розвинулись неприязні стосунки, втрачено почуття любові та поваги, подальше спільне життя є неможливим та суперечить їх спільним інтересам, в тому числі інтересам дітей.

Зазначає, що місцем проживання позивача та спільних дітей сторін є АДРЕСА_1 , діти відвідують навчальні заклади, обліковані у медичних закладах, мають власну зону комфорту та власний дім, де вони проживають багато років по сьогоднішній день.

Позивач жодним чином не заперечує того, щоб діти спілкувалися з матір`ю, відвідували її проводили час та дозвілля.

Просив розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 відповідно до актового запису № 622 у книзі реєстрації шлюбів від 20.05.2010 року;

- визначити місце проживання дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з батьком ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 грудня 2025 року позов - задоволено.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції 20 травня 2010 року, про що складено відповідний актовий запис № 622.

Визначено місце проживання дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з батьком ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

Повний текст рішення складено судом 10 грудня 2025 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду в частині визначення місця проживання дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з батьком ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Копитова Е.Р. подала апеляційну скаргу.

Вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що посилання суду на обставини з висновку органу опіки та піклування (рішення виконкому Неполоковецької селищної ради від 14.05.2025 №59/5) не може замінювати належні письмові докази, подані стороною, оскільки висновок органу опіки є лише одним із доказів і не звільняє позивача від виконання обов`язку доказування обставин, на які він посилається.

Суд першої інстанції переважно пославшись на фактичне проживання дітей з батьком, довідки зі школи/садка та висновок органу опіки, визначив місце проживання дітей з батьком, фактично звівши критерій «найкращих інтересів» до «звичності проживання» і формальних характеристик, що не відповідає підходам Верховного Суду щодо необхідності комплексного зважування обставин і пріоритету інтересів дитини.

Суд не критично прийняв тезу позивача про «однокімнатну» квартиру матері, тоді як акт оцінки потреб вказує інше (наявність кімнат, облаштовані спальні місця, належне виконання матір`ю обов`язків). Суд не усунув ці суперечності й не надав мотивованої оцінки, що суперечить вимогам повного та всебічного з`ясування обставин у спорах про місце проживання дітей.

Крім того, суд констатує «належні умови» у батька, але у матеріалах містяться дані про різні адреси реєстрації/фактичного проживання дітей (Неполоківці та П`ядиківці), про зняття позивача з реєстрації за однією з адрес, а також ставилися під сумнів майнові/правові підстави користування житлом. Суд мав не декларативно, а доказово встановити стабільність та правову визначеність житлових умов обох батьків.

Кіцманський районний суд Чернівецької області ухвалою від 04 листопада 2025 року відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про об`єднання справ №718/1251/25 та №725/2312/25 в одне провадження.

У справі №725/2312/25 (відкритій ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 09 жовтня 2025 року) прийнято до розгляду позов ОСОБА_3 до ОСОБА_9 в частині стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей, залучено Службу у справах дітей Неполоковецької сільської ради, розпочато підготовче провадження.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є сторонами як у справі №718/1251/25, так і у справі №725/2312/25. Позовні вимоги в цих справах однорідні, взаємопов`язані та мають спільний предмет спору, а тому з цих підстав, на переконання відповідачки, ці цивільні справи слід було об`єднати в одне провадження для спільного розгляду по суті.

У справі № 725/2312/25, порушеній за позовом ОСОБА_3 у квітні 2025 року (раніше, ніж подано позов ОСОБА_1 у даній справі), були інші докази та висновки служби у справах дітей за місцем проживання матері. Однак на момент передання справи за підсудністю до Кіцманського районного суду у вересні 2025 року у справі №718/1251/25 вже відбувалася стадія розгляду по суті, і долучення відповідних доказів з боку ОСОБА_3 було процесуально ускладнене/неможливе.

Кіцманський районний суд Чернівецької області, ухвалюючи рішення, не здійснив повного «зважування» ключових обставин, які безпосередньо стосуються інтересів дітей: емоційної безпеки, ризиків впливу конфлікту та насильства, здатності кожного з батьків забезпечити сталість розвитку без ізоляції від іншого з батьків, реального виконання матір`ю батьківських обов`язків і умов проживання матері.

У матеріалах справи міститься висновок Неполоковецької селищної ради від 14 травня 2025 року №59/5 про визначення місця проживання дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , який суд, всупереч зауваженням представниці відповідачки, прийняв як належний доказ, хоча він є недостатньо обґрунтованим та не відображає повного аналізу обставин, важливих для інтересів дітей (зокрема, з огляду на їх громадянство Естонії).

Верховний Суд послідовно вказує: висновок органу опіки має рекомендаційний характер, є лише одним із доказів і підлягає оцінці разом з іншими доказами, а тому не може бути «автоматичною» підставою для вирішення спору без критичної перевірки його повноти, об`єктивності та відповідності інтересам дитини.

У даній справі висновок органу опіки складений переважно на підставі обстеження умов батька та загальних міркувань про «стабільність», при цьому не наведено переконливого аналізу умов матері, її виховної участі, можливості забезпечити сталість навчання/дошкілля (з урахуванням реалістичного переведення/логістики), не відображено належним чином оцінку ризиків конфлікту/насильства, не описано з`ясування думки старшої дитини у нейтральній процедурі. Суд, погодившись із висновком органу опіки «автоматично», порушив принцип всебічності та повноти дослідження доказів.

Так, у висновку відсутній перелік відомостей, які були враховані при його складенні, відсутні чіткі посилання на документи, на підставі яких встановлені та викладені в ньому обставини. Служба у справах дітей Неполоківської селищної ради відзначила, що діти мають спілкування з мамою, а молодша дитина за нею сумує. В частині щодо позиції матері ОСОБА_3 служба у справах дітей не взяла до уваги надані нею на комісії документи про факти домашнього насильства з боку позивача; додаткові відомості не досліджені, висновки зроблено переважно зі слів опитаних осіб без належного документального підтвердження.

До матеріалів справи з боку позивача не надано належних документальних доказів про наявність у нього самостійного доходу в достатньому розмірі для утримання дітей, доказів неналежної поведінки матері щодо дітей, даних про стан її здоров`я, які можуть зашкодити розвитку дітей. У висновку від 14 травня 2025 року ця обставина визначена зі слів ОСОБА_1 : вказано, що він має стабільний дохід від підприємницької діяльності (із посиланням на «витяг з реєстру електронного бізнесу від 04.03.2025»), однак не зазначено рівень доходу, не перевірено факт провадження діяльності та відсутні відповідні документи, що підтверджують можливість забезпечення належного рівня життя для дітей.

У даному судовому спорі також не долучено належних доказів на підтвердження того, що неповнолітня дитина ОСОБА_4 виявляє непохитне бажання проживати тільки з батьком. На дату звернення з позовом старшій дитині ( ОСОБА_10 ) було 11 років вік, коли думка дитини має істотне значення.

У рішенні відсутній належний аналіз: чи з`ясовувалась думка ОСОБА_11 , у який спосіб, ким саме та в яких умовах; чи оцінював суд ризики психологічного тиску і конфлікту батьків; чи досліджувалась прив`язаність дітей до матері та вплив розлуки/обмеження контакту на їх стан. Таке неповне з`ясування обставин, що мають істотне значення, є підставою для скасування рішення як незаконного та необґрунтованого.

Також відсутні висновки щодо психоемоційного стану дітей стосовно кожного з батьків; не підтверджено у встановленому порядку ступінь їх прив`язаності, рівень емоційного контакту та вплив кожного з батьків на розвиток і благополуччя дітей.

Звертає увагу суду, що факт, що мати ніколи не відмовлялась від дітей, а ОСОБА_12 не дає їй можливості нормально ними опікуватися, підтверджується

наявністю судового спору у Кіцманському районному суді Чернівецької області у справі № 725/2312/25 за позовною заявою ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей, яка була направлена до суду та прийнята раніше позовної заяви у даній справі.

При цьому, у висновку Неполоковецької селищної ради від 14 травня 2025 року №59/5 зафіксовано, що 14 квітня 2025 року було надіслано письмове звернення до служби у справах дітей Чернівецької міської ради щодо надання акту обстеження умов проживання ОСОБА_3 ; за результатами обстеження встановлено, що за адресою АДРЕСА_2 відповідачка проживає разом із молодшою дитиною ОСОБА_5 , для виховання, розвитку та проживання дітей створені умови, а ОСОБА_4 тимчасово проживає з батьком.

Суд відхилив доводи про домашнє насильство з мотивом: «немає постанови суду про адміністративну відповідальність», а отже «немає доказів». Такий підхід є помилковим, оскільки оцінка ризиків насильства у сімейних спорах не може зводитись лише до наявності/відсутності постанови за ст. 173-2 КУпАП; значення мають усі допустимі докази, які можуть свідчити про насильство/ризики (висновки соціальних служб, медичні/психологічні документи, повідомлення тощо).

Верховний Суд у своїх узагальненнях підкреслює комплексний характер явища домашнього насильства та необхідність оцінки сукупності пов`язаних дій і наслідків, а не лише формального критерію притягнення до відповідальності.

У справі наявний акт оцінки потреб сім`ї/особи №580/02-07 від 08 липня 2024 року, виданий Чернівецьким міським центром соціальних служб, де зафіксовано факти психологічного насильства та наслідки для матері, зазначено, що мати належним чином виконує батьківські обов`язки, а чоловік ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру, у зв`язку з чим психологічний стан матері нестабільний.

Просила скасувати рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 грудня 2025 року в частині визначення місця проживання дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з батьком ОСОБА_1 та постановити нове рішення у відповідній частині про відмову в задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_2 оскаржує рішення суду першої інстанції в частині визначення місця проживання дітей з батьком, а тому згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України в апеляційному порядку в іншій частині щодо розірвання шлюбу рішення суду не переглядається.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступних висновків.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що 20 травня 2010 року громадянин України ОСОБА_1 та громадянка Естонської Республіки ОСОБА_13 зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції про що 20 травня 2010 року складено відповідний актовий запис № 622, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим повторно 09 травня 2025 року (том 1 а.с.5).

ОСОБА_12 та ОСОБА_2 є батьками: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в Естонській Республіці, Хар`юський повіт, Таллінн, та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в Естонській Республіці, Харжу, Таллінн, що підтверджується нотаріально засвідченими довідкою про народження, зареєстроване в установі громадянського стану №49-2014/4087 від 06 березня 2014 та свідоцтвом про народження - витягом, зареєстрованим в Естонському відомстві статистики № 49-2019/1506 від 21 січня 2019 року.

У довідці № 68 від 06 лютого 2025 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданій Неполоковецькою селищною радою Чернівецького району Чернівецької області власнику будинку ОСОБА_1 , зазначено, що за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровані: з 19 лютого 2019 року - по т.ч. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; з 01 квітня 2014 року - по т.ч. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; з 18 квітня 2014 року - по т.ч. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 (том 1 а.с.11).

З відповіді №1381562 від 15 травня 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру, наданої на запит суду з метою визначення підсудності, вбачається, що ОСОБА_1 , 23 жовтня 2019 року знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 (том 1 а.с.31).

Згідно характеристики, виданої виконкомом Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області від 03 квітня 2025 року №184, за час проживання на території Неполоковецької селищної ради ОСОБА_1 зарекомендував себе з позитивної сторони, до кримінальної відповідальності не притягався, адміністративних правопорушень не допускав, в порушенні громадського порядку не помічений, приводів у поліцію не було, скарг з боку сусідів на нього до виконкому не поступало, веде нормальний спосіб життя, одружений, виховує двох малолітніх дітей, користується авторитетом серед односельчан (том 1 а.с.12).

Довідкою Неполоковецького закладу дошкільної освіти (ясла-садок) Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області №53 від 10 січня 2025 року підтверджується, що ОСОБА_16 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) дійсно виховується та навчається в Неполоковецькому закладі дошкільної освіти (ясла-садок) з 01 вересня 2021 року і ОСОБА_1 (батько) приводить та забирає хлопчика з дитячого садочка (том 1 а.с.13).

Довідкою Неполоковецького ліцею Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області №05-08/18 від 07 лютого 2025 року підтверджується, що ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є дійсно учнем даного закладу освіти і навчається у 5 класі (том 1 а.с.14).

З характеристики ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , виданою Неполоковецького ліцею Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області №05-08/19 від 07 лютого 2025 року вбачається, що тато ОСОБА_11 приділяє увагу вихованню сина, систематично відвідує батьківські збори, виховні заходи. Мама хлопчика спілкується з класним керівником і вчителями у телефонному режимі (том 1 а.с.15).

У характеристиці ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , №58 від 06 лютого 2025 року, виданій Неполоковецьким закладом дошкільної освіти (ясла-садок) Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області, зазначено, що він виховувався в повній сім`ї, де вихованням займалися тато і мама, на даний час, батьки хлопчика не живуть разом, тому деякий час ОСОБА_18 перебуває з мамою, а деякий час з татом (том 1 а.с.16).

В акті обстеження умов проживання від 17 березня 2025 року зазначено, що на підставі заяви ОСОБА_1 з метою обстеження умов проживання для підготовки висновку про визначення місця проживання дітей проведено обстеження умов проживання: АДРЕСА_4 , встановлено, що за цією адресою проживають: ОСОБА_1 , 1986 р.н., батько, ОСОБА_4 , 2014 р.н., син, ОСОБА_5 , 2018 р.н., син, у хлопчиків є дві суміжні кімнати, де вони мають окремі спальні місця та місця для підготовки до навчального процесу. Діти забезпечені необхідним одягом, взуттям, ґаджетами, іграшками, харчування дітей на належному рівні. Діти зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , а проживають в АДРЕСА_1 . На даний час у сім`ї існують непорозуміння між батьками щодо виховання дітей, діти знають про цей конфлікт і це їх засмучує (том 1 а.с.20-21).

В акті оцінки потреб сім`ї/особи № 580/02-07 від 08 липня 2024 року, виданому Чернівецьким міським центром соціальних служб, зазначено, що місце проживання ОСОБА_19 - АДРЕСА_5 . У даному акті зазначено, що ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мати, працює офіційно, ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , син навчається в Неполоковецькому ліцеї та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , син навчається в Неполоковецькому ДНЗ, не зареєстровані за місцем проживання, квартира орендована, складається з 2 кімнат, для дітей облаштовані спальні місця, мати належним чином виконує батьківські обов`язки, чоловік ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру, психологічний стан матері нестабільний у зв`язку із вчиненням домашнього насильства (том 1 а.с.26-29).

У висновку про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , жителів с-ща Неполоківці, затвердженому рішенням виконавчого комітету Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області від 14 травня 2025 року № 59/5, серед іншого, зазначено, що до конфлікту між батьками діти завжди проживали в житлі заявника, ОСОБА_1 , де в них було стабільне сімейне середовище, діти постійно проживали не лише з обома батьками, але й з бабусею по батьковій лінії, а під час конфлікту стабільність щоденного життя дітей дещо порушене, так як вони час від часу перебувають у матері, ОСОБА_3 , яка проживає в м. Чернівці, де вони мали б жити в новому домі, спілкуватися і адаптуватися до нових людей, що впливає на їх психоемоційний стан. За змістом вказаного висновку, орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дітей з батьком, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (том а.с.39-44).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов в частині яка оскаржується, суд прийшов до висновку, що діти тривалий час фактично проживають з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , вони відвідують за вказаним місцем проживання Неполоковецький ліцей та Неполоковецький заклад дошкільної освіти; батько приділяє увагу вихованню, систематично відвідує батьківські збори й виховні заходи; а також суд прийняв як належний доказ висновок органу опіки та піклування у даній справі.

Судове рішення суду першої інстанції вказаним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Так, спірні правовідносини переглядаються в частині позовних вимог про визначення місця проживання дітей.

Перевіряючи судове рішення в частині вирішення вимог про визначення місця проживання дітей на предмет законності та обґрунтованості, колегія суддів дійшла такого висновку.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом.

Водночас розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір, як і раніше, співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20, від 10 грудня 2025 року у справі №288/2924/23).

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19).

Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.

У постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі № 757/33742/19-ц, зазначено, що «під час розгляду судом та/або органом опіки та піклування спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду, обов`язково беруться до уваги факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності (частина четверта статті 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Тлумачення вказаної норми свідчить, що законодавець поклав на суд обов`язок при вирішенні спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду враховувати як факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини, так і за присутності дитини.

Тобто, у разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним із учасників домашнього насильства обов`язково слід перевіряти чи відбувалося домашнє насильство щодо дитини або за її присутності. Зазначені обставини слід також перевіряти при вирішенні питання про забезпечення позову у справах про визначення місця проживання дитини».

У справі, що переглядається, спір між сторонами виник з приводу визначення місця проживання неповнолітніх дітей, батьки яких не можуть дійти згоди щодо вирішення цього питання у позасудовому порядку, у тому числі й за сприяння органів опіки та піклування.

Звертаючись до суду з позовом про визначення місця проживання неповнолітніх дітей з батьком, позивач посилався на те, що ОСОБА_2 залишила його з дітьми по місцю їх проживання і проживає в місті Чернівці з іншим чоловіком.

Натомість ОСОБА_20 посилалася на те, що після припинення шлюбних відносин, вона в місті Чернівці винаймала квартиру, де створені всі умови для проживання дітей.

Вирішуючи позовні вимоги, суд першої інстанції, надавши оцінку встановленим обставинам справи крізь призму врахування найкращих інтересів дітей, які переважають над інтересами батьків, урахувавши висновок органу опіки і піклування Неполоківецької селищної ради від 14 травня 2025 року №59/5 про доцільність визначення місця проживання дітей з батьком, а також створення батьком належних житлових умов для виховання та розвитку дітей, матеріальне становище батьків, можливість кожного з них виховувати та утримувати дітей, турбуватися про них, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визначення місця проживання дітей з батьком.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду і перевіряючи доводи апеляційної скарги, виходить з наступного.

У справі, яка переглядається, встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , укладено шлюб 20 травня 2010 року, який зареєстровано другим відділом державної реєстрації актів цивільного стану міста Чернівці.

Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , 2014 року народження та ОСОБА_5 , 2018 року народження.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів батьківства позивача і не містять свідоцтв про народження дітей.

Так, в матеріалах справи є довідка про народження, зареєстроване в установі громадянського стану, з якої вбачається, що ОСОБА_21 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 в Естонській Республіці, Хар`юський повіт, Таллін. Батьками записані: батько ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та мати ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (т.1 а.с.70-71).

Також в матеріалах справи міститься копія про народження дитини ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , де батьками зазначені: батько ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та мати ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (т.1 а.с.72-73).

Встановлено, що на дату звернення до суду з позовом (травень 2025 року), ОСОБА_25 виповнилось 11 років, а ОСОБА_26 виповнилось 6 років.

Згідно довідки №68 від 06 лютого 2025 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Неполоковецькою селищною радою Чернівецького району Чернівецької області власнику будинку ОСОБА_1 , зазначено, що за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровані: з 19 лютого 2019 року - по т.ч. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; з 01 квітня 2014 року - по т.ч. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; з 18 квітня 2014 року - по т.ч. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 (том 1 а.с.11).

Проте, встановлено, що позивач з неповнолітніми дітьми фактично проживає в будинку своєї матері за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані села межують між собою.

Після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами діти залишилися проживати із батьком.

В судовому засіданні апеляційної інстанції було встановлено, що в селі за місцем проживання дітей з батьком, діти відвідували дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) та шкільний навчальний заклад. З 01 вересня 2025 року неповнолітня дитина ОСОБА_5 пішов в перший клас.

Для зміни одним із батьків усталеного місця проживання дитини повинні бути вагомі аргументи, у противному випадку такі дії вказують на порушення визначених статтею 7 СК України принципів добросовісності та максимально можливого урахування інтересів дитини.

Згідно висновку про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , жителів с-ща Неполоківці, затвердженому рішенням виконавчого комітету Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області від 14 травня 2025 року № 59/5, серед іншого, зазначено, що до конфлікту між батьками діти завжди проживали в житлі заявника, ОСОБА_1 , де в них було стабільне сімейне середовище, діти постійно проживали не лише з обома батьками, але й з бабусею по батьковій лінії, а під час конфлікту стабільність щоденного життя дітей дещо порушене, так як вони час від часу перебувають у матері, ОСОБА_3 , яка проживає в м. Чернівці, де вони мали б жити в новому домі, спілкуватися і адаптуватися до нових людей, що впливає на їх психоемоційний стан. За змістом вказаного висновку, орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дітей з батьком, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_12 має стабільний дохід від підприємницької діяльності (том 1 а.с.76-80).

Окрім цього, зі змісту вказаного висновку вбачається, що органом опіки та піклування була заслухана думка обох дітей, де ОСОБА_27 розповів про те, що вдома почувається комфортно, йому подобається жити з татом та молодшим братиком і сумує коли когось з них немає вдома. Він хоче і надалі проживати з татом. З мамою хоче бачитись, хоче проводити з нею час, але не хоче бачитись з її співмешканцем ОСОБА_28 . Лев виклав свої думки письмово в присутності працівниці ССД.

При особистому спілкуванні з ОСОБА_29 , хлопчик вів себе розкуто, охоче розповідав про своє життя, сказав, що йому подобається ходити в дитячий садок і що дуже любить проводити час з татком і старшим братиком, але іноді сумує за мамою (том 1 а.с.77 на звороті).

Отож, діти виявляли прихильність до обох батьків, однак бажали проживати саме з батьком за місцем їх постійного проживання.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що у даному судовому спорі не була заслухана думка старшої дитини, ОСОБА_11 , якому на дату звернення з позовом до суду було 11 років.

Колегія суддів з цього приводу зазначає наступне.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

Із цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

При цьому під час визначення місця проживання малолітньої дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків.

Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.

Із матеріалів справи відомо, що під час підготовки до суду висновку органу опіки та піклування 17 березня 2025 року в ході розмови працівника служби у справах дітей з ОСОБА_30 та ОСОБА_31 , діти підтвердили своє бажання проживати разом з батьком.

Крім цього, ОСОБА_4 висловив бажання висловити свою думку щодо проживання з батьком на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Неполоковецької селищної ради, яке відбулося 13 травня 2025 року. На засіданні комісії були присутні обоє батьків дитини, члени комісії та дитина виступала в присутності психолога. Хлопчик сказав, що вважає своїм домом будинок, де він проживає з татом, тому хоче і надалі залишатися жити з татом та братиком. Вказані обставини відображені у висновку органу опіки і піклування Неполоковецької селищної ради №59/5 від 14.05.2025 року.

Отже, суд першої інстанції при розгляді справи врахував думку дітей щодо залишення їх проживати разом з батьком.

Також, згідно даного висновку матір дітей ОСОБА_32 висловила бажання, щоб діти проживали з нею по АДРЕСА_2 . Вказала, що у неї хороші стосунки з дітьми, але батько перешкоджає їм бачитись.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , постійно проживали з батьком ОСОБА_1 .

Матеріалами справи підтверджується, що батько приділяє увагу вихованню дітей, систематично відвідує батьківські збори, виховні заходи, за місцем проживання створені необхідні умови для навчання, розвитку та відпочинку дітей.

Отже, діти довгий час проживають з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачка проживає в іншому населеному пункті. А тому, повернення дітей до матері може призвести до змін у житті дітей, їх усталеному способу життя, зокрема, зміні навчального закладу, та вплинути на їх психологічний стан, що не відповідає якнайкращим інтересам дітей.

З матеріалів справи відомо, що діти мають налагоджений контакт саме з батьком, який створив для них комфортні та гармонійні умови.

Відповідачка не надала достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності зміни місця проживання дітей, їх звичного середовища та визначення місця проживання дітей разом із нею, враховуючи при цьому інтереси самих дітей, які, з огляду на приписи норм як міжнародного права, так і національного законодавства, переважають над інтересами і бажаннями її батьків. Відповідач не довела обставин, за наявності яких визначення місця проживання дітей з нею матиме більш позитивний вплив на дітей, ніж залишення їх проживати разом з батьком у звичному середовищі.

За таких обставин, вирішуючи спір про визначення місця проживання дітей, суд першої інстанції, керуючись інтересами самих дітей, врахувавши при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, зокрема, прихильність до батька, врахувавши висновок органу опіки та піклування, який є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дітей, а також дотримуючись балансу між інтересами дітей, правами батьків на виховання дітей і обов`язком батьків діяти в їх інтересах, дійшов обґрунтованого висновку про доцільність подальшого проживання дітей разом із батьком. Крім того, суд правильно врахував те, що позивач на цей час здатний забезпечити належні та більш комфортні, ніж у матері, умови проживання, виховання та утримання дітей, а тому, виходячи із закріплених у міжнародному та національному законодавстві принципів пріоритету захисту прав та забезпечення інтересів дітей в усіх діях щодо них, у тому числі при вирішенні судових спорів, обґрунтовано надав перевагу проживанню дітей саме з батьком, який може забезпечити нормальний всебічний розвиток дітей.

При цьому, колегія суддів враховує ту обставину, що відповідачка ОСОБА_20 в м.Чернівцях не мала власного житла. Встановлено, що спочатку вона винаймала квартиру по АДРЕСА_5 , пізніше - по АДРЕСА_2 . Квартира по АДРЕСА_2 , в якій вона проживала на час розгляду справи в суді першої інстанції, не була обстежена працівниками органу опіки та піклування на предмет належності умов для проживання неповнолітніх дітей.

Крім цього, відповідачка ОСОБА_20 на неодноразові виклики до органу опіки та піклування не з`являлася, будь-яких доказів про можливість дітей проживати з нею та створення їм нормальних умов для проживання та розвитку, до органу опіки та піклування не подавала.

На час розгляду справи в апеляційному суді, відповідачка ОСОБА_20 , приймаючи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, пояснила, що на даний час вона з меншим сином ОСОБА_29 виїхала до Естонії. При цьому, відповідачка у визначеному законом порядку не надала доказів на підтвердження створення нею належних умов для проживання та фізичного розвитку неповнолітньої дитини на території Естонії. Матеріали справи не містять також доказів про доходи відповідачки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував особливості організації життєдіяльності дітей, пов`язані з влаштуванням повсякденного життя, відвідуванням навчальних закладів, тощо.

Крім того, визначення місця проживання дитини з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 (провадження № 61-9074св20)).

У постанові Верховного Суду від 10 грудня 2025 року у справі №288/2924/23 зазначено, що «У контексті забезпечення права дітей на спілкування з матір`ю, а також права матері на виховання своїх дітей, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що вона безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку своїх дітей, має право та обов`язок піклуватися про їх здоров`я, стан розвитку, проводити з ними необхідну кількість часу, незалежно від того, з ким вони будуть проживати більшість часу. Визначення на цьому етапі місця проживання дітей з батьком не повинно негативно впливати на їх взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дітей з одним з батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обидва з батьків.

Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дітей, адже діти не мають самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковують досвід і поведінку авторитетних для них батьків. Батьки мають співпрацювати у забезпеченні належного контакту між кожним з них з дітьми, встановлення можливості спілкування та спільного проведення часу.

Будь-які дії, вчинені батьками стосовно дітей, мають бути спрямовані на забезпечення їх найкращих інтересів, зокрема, забезпечення їх розвитку у безпечному та спокійному середовищі, яке полягає не лише у фізичній безпеці та матеріальному забезпеченні дітей, а й у їх безпечному та стабільному емоційному стані. Адже дитяча психіка сприймає події зовнішнього світу по-іншому, й діти особливо гостро реагують на травмуючі ситуації, якими у цій справі стали особисті непорозуміння та конфлікти між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.

Водночас правосуддя у справах щодо піклування про дітей завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки».

Отож, матір дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дітей, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я, стан розвитку синів, незалежно від того, з ким вони будуть проживати.

Дане судове рішення у правовідносинах сторін не є остаточним.

Обставини цієї справи вказують на наявність підстав для того, щоб попередити сторін, що їм першочергово необхідно налагодити стосунки між собою, спільно приймати рішення щодо суттєвих питань виховання і розвитку дітей, керуючись при цьому найкращими інтересами дітей.

При істотній зміні обставин ОСОБА_20 має право ініціювати питання про зміну визначеного місця проживання дітей.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при розв`язанні спору не врахував тієї обставини, що позивач вчинив домашнє насильство в присутності дитини є безпідставними, оскільки вони не доведені жодними належними та допустимими доказами.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції відмовив в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про об`єднання в одне провадження справ №718/1251/25 та №725/2312/25, в яких був спільний предмет спору, зокрема в частині визначення місця проживання дітей і в іншій справі за позовом ОСОБА_3 були інші докази та висновки служби у справах дітей за місцем проживання матері.

Так, по даній справі відкрито провадження 15 травня 2025 року, запропоновано відповідачці у 15-денний строк з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву та призначено підготовче засідання на 15 липня 2025 року (т.1 а.с.34-36).

Відповідно до частин 1-3 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч.4 ст.83 ЦПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обгрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч.8 ст.83 ЦПК України).

Інтереси відповідачки ОСОБА_3 на той час представляв адвокат Поляк П.П., який просив відкласти підготовче засідання (т.1 а.с.47).

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 липня 2025 року підготовче засідання у дані справі було відкладено на 01 серпня 2025 року (т.1 а.с.50-51).

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01 серпня 2025 року підготовче засідання було закрито (т.1 а.с.86-87).

Проте, в період з 15 травня 2025 року (відкриття провадження) по 01 серпня 2025 року ні відповідачкою, ні її представником до суду не було подано ні відзиву, ні будь-яких доказів стосовно спору.

З огляду на викладене є безпідставними доводи представника відповідача, що всі докази були в іншій справі.

Встановлено, що 20 жовтня 2025 року до суду надійшло клопотання представника відповідачки про об`єднання справ в одне провадження (т.1 а.с.124-125).

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04 листопада 2025 року в задоволенні клопотання представника відповідачки про об`єднання справ №718/1251/25 та №725/2312/25 в одне провадження відмовлено.

Відповідно до ч.3 ст.188 ЦПК України об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні до початку розгляду справи по суті у кожній із справ.

Оскільки підготовче засідання у даній справі було закрито 01 серпня 2025 року, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно виніс ухвалу про відмову в об`єднанні цивільних справ, а доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Також з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2025 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей залишено без розгляду з підстав, що позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду (п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що відповідачка в рамках справи, що переглядається, не була позбавлена можливості доводити інші обставини, які би вплинули на вирішення спору, зокрема, обставини проживання дітей з нею, інші висновки органу опіки та піклування, умови її проживання, тощо.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги в частині визначення місця проживання дітей, не знайшли свого підтвердження.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 березня 2026 року.

Суддя-доповідач: Н.К. Височанська

Судді: М.І. Кулянда

І.Б. Перепелюк