КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М. МИКОЛАЄВА
Справа № 488/829/26
Провадження № 2-о/488/55/26
Ухвала

Іменем України

"02" березня 2026 р. м. Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду міста Миколаєва Селіщева Л.І., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 , через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС) «Електронний суд», звернувся до суду із вищезазначеною заявою, в якій просить встановити факт його непроживання за адресою: АДРЕСА_1 з 15 січня 2013 року по теперішній час.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, приходжу до висновку про необхідність залишити її без руху через наступне.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб (ч.3 ст.42 ЦПК України).

Як вбачається зі змісту заяви, встановлення факту непроживання заявнику необхідно для захисту прав у сфері нарахування житлово-комунальних платежів.

Таким чином, рішення у справі може вплинути на права та обов`язки надавачів відповідних послуг.

Проте заявником не зазначено як заінтересованих осіб відповідні комунальні підприємства (виконавців послуг), що здійснюють нарахування за вказаною адресою.

У заяві про встановлення факту, повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт (ч.1 ст. 318 ЦПК України).

Всупереч вказаним нормам, заявником належним чином не обґрунтовано причини неможливості одержання документів, що підтверджують факт його проживання в іншому місці або вибуття з попереднього місця реєстрації у досудовому порядку.

В п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" звертається увага судів на наступне: в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Крім того, при вивченні матеріалів заяви виникає обґрунтований сумнів щодо дотримання правил територіальної підсудності.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Відповідно до ч. 2 ст. 316 ЦПК України, підсудність справ за заявою громадянина України, який проживає за її межами, про встановлення факту, що має юридичне значення, визначається за його клопотанням ухвалою судді Верховного Суду.

Заявником не надано доказів звернення до Верховного Суду для визначення підсудності, а також не обґрунтовано правових підстав для розгляду даної заяви саме Корабельним районним судом м. Миколаєва, враховуючи твердження самого заявника про його постійне проживання за межами України або у м. Києві.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

За правилами цивільного процесуального законодавства, заява за формою та змістом повинна відповідати ст. 175 ЦПК України, а також вимогам ст. 177 цього Кодексу.

Разом з тим, заява не відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, зокрема не зазначено:

- повне найменування заявника: конкретне місце проживання чи перебування заявника, поштовий індекс, номер і серію паспорта;

- повне найменування заінтересованої особи: поштовий індекс, номер і серію паспорта, а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявністю), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету (якщо такі відомості відомі заявнику);

- відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

- відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову (заяви) до подання позовної заяви (заяви), якщо такі здійснювалися;

- перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви;

- зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (заявою) (за наявності);

- зазначення щодо наявності у позивача (заявника) або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

- попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач (заявник) поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

- підтвердження позивача (заявника) про те, що ним не подано іншого позову (позовів/заяв) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

- відсутній доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Отже в заяві мають місце вказані вище недоліки, які позбавляють суд можливості призначити заяву до розгляду.

Враховуючи викладене, вважаю необхідним дану заяву залишити без руху, невідкладно повідомити про це заявника та надати йому строк для усунення вказаних недоліків, який не може перевищувати п"яти днів з дня отримання заявником ухвали про залишення заяви без руху у відповідності до положень ст. 185, 318 ЦПК України.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 318 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: ОСОБА_2 - залишити без руху та запропонувати заявнику усунути недоліки протягом п"яти днів з дня отримання даної ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.І. Селіщева